Номер провадження: 22-ц/813/4381/24
Справа № 522/5034/23
Головуючий у першій інстанції Ярема Х.С.
Доповідач Карташов О. Ю.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.10.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Карташова О.Ю.

суддів: Коновалової В.А., Кострицького В.В.

за участю секретаря судового засідання - Рудуман А.О.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1

відповідач ОСОБА_2

третя особа Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Арсенал Страхування»

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Одеського апеляційного суду

апеляційну скаргу ОСОБА_2 , в інтересах якої діє адвокат Кожухар Володимир Андрійович

на рішення Приморського районного суду міста Одеси від 23 січня 2024 року

у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Арсенал Страхування», про відшкодування шкоди,

ВСТАНОВИВ:

ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст позовних вимог

У березні 2023 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 . В якому, просила суд (з урахуванням заяви від 19.09.2023 року про зменшення позовних вимог) стягнути з відповідача матеріальну шкоду в розмірі 75 215,81 грн, моральну шкоду в розмірі 100 000 грн.

В обґрунтування позову зазначено, що 30.12.2020 року відбулось ДТП з вини ОСОБА_2 , яка керувала автомобілем «Volkswagen Passat», НОМЕР_1 та скоїла зіткнення з автомобілем «Subaru Impresa», НОМЕР_2 , яким керувала ОСОБА_1 . Транспортні засоби отримали механічні пошкодження. ОСОБА_2 було визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення. На час дорожньо-транспортної пригоди цивільна правова відповідальність власника автомобіля «Volkswagen Passat», НОМЕР_1 була застрахована у ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» за полісом № 202025624 від 30.11.2020 року. У зв`язку з цим, страхова компанія сплатила ОСОБА_1 страхове відшкодування 38 086,75 грн. Проте вартість відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля згідно з Звітом від 20.03.2021 року становить 113 302,56 грн. Тому ОСОБА_1 просить стягнути з ОСОБА_2 різницю між сплаченим страховим відшкодуванням та загальним розміром відновлювального ремонту, що становить 75 215,81 грн (113 302,56-38 086,75).

Окрім матеріальної шкоди, позивачу завдано моральної шкоди, яку вона оцінює в 100 000 грн. Під час ДТП вона була вагітна, мало не втратила від цих переживань дитину, зазнала моральних страждань. Має трьох дітей, тому бути без автомобіля їй дуже важко. Після смерті чоловіка вона вступила у спадщину, тому право власності на авто було оформлено пізніше, тобто після ДТП.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 23.01.2024 року ухвалено позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду в розмірі 70 374,75 гривень та моральну шкоду в розмірі 3 000 гривень.

У задоволенні решти вимог відмовлено.

Рішення суду вмотивовано тим, що вартість матеріального збитку, завданого ОСОБА_1 внаслідок пошкодження автомобіля, що трапилось з вини відповідача, перевищує виплачений розмір страхового відшкодування, а тому з ОСОБА_2 , як винної особи, на користь позивача підлягає стягненню різниця між фактичним розміром шкоди (вартістю відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу) та отриманим страховим відшкодуванням.

При вирішенні питання, щодо стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди, суд врахував тяжкість та тривалість моральних страждань позивачки, суттєвість змін у її житті, та прийшов до висновку про зменшення матеріальної шкоди до 3 000 гривень.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_2 , в інтересах якої діє адвокат Кожухар Володимир Андрійович, подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на те, що суд першої інстанції неповно і неправильно встановив обставини, які мають значення для справи, неправильно дослідив докази та не надав їм належної оцінки, просить скасувати оскаржуване рішення повністю, та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі. Також, просить стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 усі понесені нею судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 5105,10 грн, та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 20 000,00 грн.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

В апеляційній скарзі зазначено, що станом на дату ДТП, а саме 30.12.2020 року, позивач не була власником транспортного засобу «Subaru Impresa», права власності на вказаний автомобіль вона набула 04.02.2021 року. Тому, скаржник вважає, що позивачем не було надано до суду жодних доказів якими було б підтверджено на якій відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) ОСОБА_1 володіла транспортним засобом «Subaru Impresa», реєстраційний номер НОМЕР_2 на дату ДТП та хто саме володів зазначеним транспортним засобом в зазначену дату ДТП. Неможливо встановити на підставі чого саме позивач ОСОБА_1 звернулася з позовом про відшкодування шкоди завданої внаслідок ДТП, а не власник автомобіля.

Також, в апеляційній скарзі зазначається, що згідно з полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних № 202025624 від 30.11.2020, яким була застрахована цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу «Volkswagen Passat», реєстраційний номер НОМЕР_1 страхова сума на одного потерпілого складала за шкоду, заподіяну майну -130 000.00 грн, за шкоду, заподіяну життю і здоров`ю 260 000.00 грн. Представником ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» та потерпілою було досягнуто згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування у розмірі 40 686,75 грн, факт сплати підтверджується платіжною квитанцією. Позивачка добровільно погодилася на вказану суму.А тому, суд першої інстанції помилково взяв до уваги наданий позивачем Звіт № 03-009 фахівця - авто товарознавця про оцінку вартості матеріального збитку від 20.03.2021 року, який є неналежним доказом у даній справі для визначення вартості відновлювального ремонту автомобіля та завданого матеріального збитку.

Апелянт, вважає, що підстави для стягнення з неї матеріальної шкоди відсутні. Крім того, суд першої інстанції не обґрунтував необхідність стягнення такої шкоди.

Наголошується, що суд розглянув справу з порушенням норм процесуального права, оскільки позивач, звертаючись до суду 16.03.2023 року додала до позовної заяви документи про сплату судового збору датовані 10.02.2022 року, які вона подавала раніше при зверненні з позовом про стягнення матеріальної та моральної шкоди, внаслідок ДТП, і який 23.12.2022 року був повернутий позивачу.

Узагальнені доводи та заперечення учасників справи

У судовому засіданні, в режимі відеоконференції адвокат Кожухарь В.А., представник відповідача ОСОБА_2 надав усні пояснення по суті справи, доводи скарги підтримав, зазначивши при цьому, що рішення суду першої інстанції є помилковим, а також прийнятим з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Адвокат Колесник О.В., представник позивача ОСОБА_1 , у судовому засіданні надала пояснення, в яких зазначила, що суд першої інстанції правомірно вирішив цей спір, правильно застосувавши норми матеріального й процесуального права.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

30.12.2020 в м. Одесі, водій ОСОБА_2 , керуючи транспортним засобом Volkswagen Passat, НОМЕР_1 , на перехресті нерівнозначних доріг вул. Єврейська вул. Катерининська, при виїзді з другорядної дороги на головну, не надала дорогу транспортному засобу Subaru Impresa, НОМЕР_2 , яким керувала ОСОБА_1 , який рухався по головній дорозі, внаслідок чого трапилося зіткнення транспортних засобів. При ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження.

Вина ОСОБА_2 у ДТП встановлена постановою Приморського районного суду м. Одеси від 16.01.2021 у справі № 522/797/21.

Згідно з Свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 від 04.02.2021 року власником автомобіля Subaru Impresa, НОМЕР_2 є ОСОБА_1 з 11.10.2012 року.

Згідно з Звітом № 03-009 від 20.03.2021 року про оцінку вартості матеріального збитку, заподіяного внаслідок пошкодження автомобіля, складеного фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 на замовлення ОСОБА_1 , вартість відновлювального ремонту автомобіля Subaru Impresa, НОМЕР_2 , пошкодженого в ДТП 30.12.2020 року, на дату оцінки складає 113 302,56 грн, вартість матеріального збитку з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу складає 45 527,81 грн (в тому числі ПДВ на запчастини, що підлягають заміні, визначений з урахуванням їх зносу 4 841,05 грн). Представник страхової компанії запрошувався до участі в оцінці матеріальних збитків, не прибув.

Цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу «Volkswagen Passat», НОМЕР_1 (власник ОСОБА_4 ) була застрахована ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» за Полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних № 202025624 від 30.11.2020 року (строк дії з 30.11.2020 по 29.11.2021), страхова сума за шкоду, заподіяну майну - 130000 грн (франшиза 2 600 грн), за шкоду, завдану життю, здоров`ю 260000 грн.

06.04.2021 року власник пошкодженого автомобіля Subaru Impresa, НОМЕР_2 надав страховику заяву про погодження розміру страхового відшкодування, де зазначив, що погоджується з розміром страхового відшкодування 40 686,75 грн.

У зв`язку з погодженням між страховиком та потерпілою особою розміру та способу здійснення страхового відшкодування, авто товарознавча експертиза не проводилась.

За результатами проведеного розслідування, страховиком було прийнято рішення та виплачене ОСОБА_1 страхове відшкодування 38 086,75 грн (40 686,75 - 2 600 (франшиза за полісом), що підтверджується платіжною інструкцією кредитового переказу коштів від 07.04.2021. № 18518782.

Щодо відзиву на апеляційну скаргу

Позивач не скористалася своїм процесуальним правом на подання відзиву на апеляційну скаргу.

Відповідно до ч. 3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Позиція апеляційного суду

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду приходить до наступного.

Зі змісту статті 367 ЦПК України вбачається, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до положень ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частина четверта статті 12 ЦПК України).

Згідно з положенням частини третьої статті 13 ЦПК України учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Застосовані норми права та мотиви, з яких виходить апеляційний суд

Перевіряючи правильність висновків суду першої інстанції щодо обґрунтованості подання приватного виконавця, суд апеляційної інстанції виходить з наступного.

Частиною 1ст. 76 ЦПК України встановлено, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч. 1ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування . Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Частиною 1ст. 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Приписами ч. 1ст. 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Згідно ч. 3 ст. 89 ЦПК України суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Судом установлено, що 30.12.2020 року відбулось ДТП з вини ОСОБА_2 , яка керувала автомобілем «Volkswagen Passat», НОМЕР_1 та скоїла зіткнення з автомобілем «Subaru Impresa», НОМЕР_2 , яким керувала ОСОБА_1 . Транспортні засоби отримали механічні пошкодження. ОСОБА_2 було визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення.

Цивільно-правова відповідальність відповідача ОСОБА_2 застрахована відповідно до договору, укладеного між відповідачем та страховою компанією, та проведено розрахунок страхового відшкодування власнику транспортного засобу на час ДТП ОСОБА_1 на суму 38 086,75 гривень, що становило суму страхового відшкодування.

Відповідно до звіту № 03-009 від 20.03.2021 року про оцінку вартості матеріального збитку, заподіяного внаслідок пошкодженого автомобіля, складеного фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 на замовлення ОСОБА_1 вартість відновлювального ремонту автомобіля Subaru Impresa, НОМЕР_2 , пошкодженого в ДТП 30.12.2020 року, на дату оцінки складає 113 302,56 грн, вартість матеріального збитку з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу складає 45 527,81 грн (в тому числі ПДВ на запчастини, що підлягають заміні, визначений з урахуванням їх зносу 4 841,05 грн). Представник страхової компанії запрошувався до участі в оцінці матеріальних збитків, не прибув.

Пунктом 1 частини другої статті 22 ЦК України встановлено, що збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Відповідно до вимог частини другої статті 1192 ЦК України, розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Відповідно до статей 1166,1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

Згідно з положеннями статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

За загальним правилом, відповідальність за шкоду несе боржник - особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (частина друга статті 1187 ЦК України).

До сфери обов`язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно з ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закону).

Метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності ст. 3 Закону визначає забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок ДТП, а також захист майнових інтересів страхувальників. Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 Закону ).

Згідно зі статтею 6 Закону страховим випадком є ДТП, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

За змістом ст. 9, 22-31, 35, 36 Закону настання страхового випадку (скоєння ДТП) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, пов`язана зі смертю потерпілого. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування повинно відповідати розміру оціненої шкоди, але якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

Завдання потерпілому шкоди особою, цивільна відповідальність якої застрахована, внаслідок ДТП породжує деліктне зобов`язання, в якому право потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі кореспондується із відповідним обов`язком боржника - відшкодувати шкоду (особи, яка завдала шкоди, відшкодувати цю шкоду). Водночас, така ДТП слугує підставою для виникнення договірного зобов`язання згідно з договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, в якому потерпілий так само має право вимоги до боржника - в договірному зобов`язанні ним є страховик.

Зазначені зобов`язання не виключають одне одного. Деліктне зобов`язання - первісне, основне зобов`язання, в якому діє загальний принцип відшкодування шкоди в повному обсязі, підставою його виникнення є завдання шкоди. Натомість страхове відшкодування - виплата, яка здійснюється страховиком відповідно до умов договору, виключно в межах страхової суми та в разі, якщо подія, в результаті якої завдана шкода буде кваліфікована як страховий випадок. Одержання потерпілим страхового відшкодування за договором не обов`язково припиняє деліктне зобов`язання, оскільки страхового відшкодування може бути недостатньо для повного покриття шкоди, й особа, яка завдала шкоди, залишається зобов`язаною. При цьому потерпілий стороною договору страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів не є, але наділяється правами за договором: на його, третьої особи, користь страховик зобов`язаний виконати обов`язок зі здійснення страхового відшкодування.

Потерпілому як кредитору належить право вимоги в обох видах зобов`язань - деліктному та договірному. Він вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди, або шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування, або шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених статтею 1194 ЦК України підстав.

Якщо потерпілий звернувся до страховика і одержав страхове відшкодування, але його недостатньо для повного відшкодування шкоди, деліктне зобов`язання зберігається до виконання особою, яка завдала шкоди, свого обов`язку згідно зі статтею 1194 ЦК України- відшкодування потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка ним одержана від страховика.

Такий висновок зробив Верховний Суд у справі №754/1114/15-ц від 14 лютого 2018 року, чим підтвердив правову позицію, викладену у постанові Верховного Суду України від 20 січня 2016 року у справі № 6-2808цс15.

Таким чином, позивач ОСОБА_1 через недостатність суми для повного відшкодування шкоди ДТП внаслідок страхового відшкодування, правомірно звернулася в рамках деліктного зобов`язання до відповідача з вимогою про відшкодування завданої шкоди, якому кореспондує обов`язок боржника ОСОБА_2 її відшкодувати.

Задовольняючи позов суд першої інстанції правильно вважав, що позивач має права на отримання відшкодування, оскільки на даний час є власником транспортного засобу, якому внаслідок ДТП завдано механічних пошкоджень.

Згідно п. 1.6 ст. 1 Закону власники транспортних засобів - юридичні та фізичні особи, які відповідно до законів України є власниками або законними володільцями (користувачами) наземних транспортних засобів на підставі права власності, права господарського відання, оперативного управління, на основі договору оренди або правомірно експлуатують транспортний засіб на інших законних підставах.

Стаття 395 ЦК України визначає види речових прав на чуже майно до яких належить право володіння. Речове право на чуже майно, як і право власності, носить абсолютний характер. Суб`єкт речового права на чуже майно вступає у відносини з усіма іншими суб`єктами, хто його оточує.

Таким чином, абсолютний характер речового права проявляється в тому, що порушником речового права на чуже майно може бути будь-яка особа із числа тих, з ким він вступає у відносини.

Відповідно до статті 396 ЦК України правила про захист права власності, які встановлені главою 29 ЦК України, поширюються на речові права власності на чуже майно.

Якщо порушення речового права на чуже майно, з вини третіх осіб, завдало певних майнових збитків особі, якій належить це право, то ця особа може звернутися за захистом належних їй прав на підставі статті 396 ЦК України.

Факт правомірності володіння майном є достатньою підставою для особи, яка володіє речовим правом на чуже майно, для звернення за захистом цього права.

Згідно з частиною другою статті 1187 ЦК України під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших правових підстав (договору оренди, довіреності тощо).

Таким чином, спричинення шкоди користувачу майна випливає з факту його користування цим майном на достатній правовій підставі відповідно до пункту 2.2 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306, що узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у постанові від 3 грудня 2014 року у справі № 6-183цс14.

Такий висновок зробив Верховний Суд у справі №200/21325/15-ц від 07 листопада 2018 року.

Оскільки матеріалами справи підтверджено, та про це зазначив апелянт у скарзі, на момент ДТП ОСОБА_1 управляла транспортним засобом на підставі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії та реєстраційного документа на транспортний засіб, вона правомірно володіла цим майном, а тому має право на відшкодування завданої шкоди.

Враховуючи, що майну, яким правомірно володіє позивач, з вини відповідача завдано шкоди, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відшкодування цієї шкоди за рахунок відповідача.

Щодо доводів неправильного обґрунтування моральної шкоди, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ч.1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених ч.2 цієї статті.

Виходячи із наведених норм права, моральна шкода, завдана внаслідок ДТП з вини особи, що на відповідній правовій підставі керувала автомобілем, відшкодовується власником (володільцем) цього джерела підвищеної небезпеки. Такий висновок зробив Верховний суд у справі №534/872/16 від 05 вересня 2018 року, яким підтвердив правову позицію Верховного Суду України, викладену у постанові від 6 листопада 2013 року № 6-108цс13.

Вирішуючи позовні вимоги в частині відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції обґрунтовано врахував обставини встановлені по справі, та доведеність вини відповідача у пошкодженні майна позивача та необхідності вживання заходів для захисту прав, а також врахував принцип розумності та справедливості, та дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для покладення на відповідача обов`язку по відшкодуванню моральної шкоди у розмірі 3000 грн.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Таким чином, аргументи апеляційної скарги не спростовують встановлені у справі обставини та висновки суду першої інстанції, а зводяться до оцінки доказів, а також незгоди заявника з висновками щодо їх оцінки та містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, який їх спростував.

Недоліків, які призводять до порушення основних принципів цивільного процесуального судочинства та охоронюваних законом прав та інтересів осіб, які беруть участь у справі, та впливають на суть ухваленого рішення під час розгляду справи у суді апеляційної інстанції не встановлено.

Судове рішення містить вичерпні висновки, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи, та обґрунтування щодо кожного доводу сторін по суті позову, що є складовою вимогою частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року.

За наведених обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, ухвалене з додержанням вимог закону.

Висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За вказаних обставин, колегія суддів приходить до висновку про залишення рішення суду без змін, а апеляційної скарги без задоволення.

Керуючись ст. 367, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, ст. 384 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , в інтересах якої діє адвокат Кожухар Володимир Андрійович, залишити без задоволення.

Рішення Приморського районного суду міста Одеси від 23 січня 2024 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її проголошення.

Касаційна скарга може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Верховного Суду.

Головуючий О.Ю. Карташов

Судді В.А. Коновалова

В.В. Кострицький