Єдиний унікальний номер 142/100/24
Номер провадження 2/142/170/24
РІШЕННЯ

іменем України

27 травня 2024 року смт. Піщанка

Піщанський районний суд Вінницької області

в складі:

головуючого судді Гринишиної А.А,

з участю

секретаря судового засідання Курасевич В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в залі суду в смт. Піщанка Вінницької області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на спадкове майно, -

ВСТАНОВИВ :

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , в якому просить суд визнати за ним право власності, в порядку спадкування за законом, на 1/2 частину земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Піщанської селищної ради, Вінницької області, площею 2,3012 гектарів, кадастровий номер :02:001:0479.

Свої вимоги позивач мотивує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 , в смт Піщанка Вінницької області помер ОСОБА_3 , який був батьком чоловіка його матері ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , що підтверджується свідоцтвом про народження № НОМЕР_1 від 09 січня 1951 року, та свідоцтвом про смерть НОМЕР_2 від 23 березня 1995 року. Зазначає, що ОСОБА_4 із ОСОБА_5 проживали тривалий разом, та в 2007 році уклали шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_3 від 14 березня 2007 року. Після смерті ОСОБА_3 , його син, ОСОБА_5 , вступив у володіння житловим будинком по АДРЕСА_1 та іншим майном померлого та, у відповідності до ст. 549 ЦК України в редакції 1963 року, вважається таким, що прийняв спадщину після смерті батька ОСОБА_3 на все належне йому майно і права, що також підтверджується листом № 02-14/45 від 04 квітня 2012 року направленим приватним нотаріусом на адресу КП Тульчинське МЕТІ. Разом з тим, ОСОБА_5 після смерті батька спадщину не оформив, про склад спадкового майна померлого ОСОБА_3 матері позивача ОСОБА_4 не було відомо. ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_4 від 14 січня 2010 року. Вказує, що після смерті ОСОБА_5 його мати ОСОБА_4 прийняла спадщину на належне йому майно і права, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом виданим приватним нотаріусом 28 вересня 2010 року.

Позивач зазначає, що в 2019 році ОСОБА_4 стало відомо про наявність у батька ОСОБА_5 права на земельну частку (пай). Оскільки підтверджуючих документів не було, вона розпочала виготовлення документів для звернення до нотаріуса і суду з питанням оформлення спадщини на земельну ділянку та помістила оголошення про втрату сертифікату на право на земельну частку(пай) серії ВН № 0149350, її також стало відомо про Піщанського районного суду від 22 травня 2019 року (справа № 142/250/19), яким право на спадкове майно (земельну частку/пай), після смерті ОСОБА_3 , визнано за ОСОБА_2 , яка виготовила технічну документацію на земельну ділянку, право на яку належало ОСОБА_3 на підставі втраченого сертифікату на право на земельну частку(пай) серії ВН № 0149350. Земельну ділянку було сформовано як об`єкт нерухомого майна і присвоєно кадастровий номер :02:001:0479, площа 2,3012 гектарів. Також, відповідно до рішення Піщанського районного суду від 22 травня 2019 року за ОСОБА_2 було зареєстровано право власності на земельну ділянку, що підтверджується Витягом з державного земельного кадастру про земельну ділянку НВ-020 від 30 жовтня 2020 року. Позивач вказує, що за апеляційною скаргою ОСОБА_4 постановою Вінницького апеляційного суду від 08 жовтня 2020 року рішення Піщанського районного суду від 22 травня 2019 було скасовано. В подальшому ОСОБА_4 звернулась до Піщанської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини на земельну частку (пай), що належала ОСОБА_3 , але їй відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину через відсутність правовстановлюючих документів про належність спадкового майна спадкодавцям, про що нотаріусом винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, через що змушена звернутись із даною заявою до суду. Зазначає, що за оформленням спадщини на земельну ділянку, кадастровий номер 020, до нотаріальної контори вона не зверталась через те, що в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно право власності на зазначену земельну ділянку зареєстроване на відповідача ОСОБА_2 , яка відмовляється звернутись до реєстраційного органу за скасуванням запису про право власності. Також вказує, що ОСОБА_4 звернулась до Піщанського районного суду із позовом до Піщанської селищної ради, ОСОБА_2 про визнання права власності, в порядку спадкування за законом, на наведену земельну ділянку, де було відкрито провадження у справі № 142/872/20, та ІНФОРМАЦІЯ_3 його мати, а позивачка ОСОБА_4 померла, ще підтверджується свідоцтвом про смерть НОМЕР_5 виданим Піщанським райвідділом РАЦС. В установлений законом строк він та його брат ОСОБА_6 звернулися до Піщанської державної нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини, - спадкова справа № 41/2021. В подальшому в порядку правонаступництва, визначеного ст.55 ЦПК України, його брат, ОСОБА_6 звернувся до Піщанського районного суду із позовом до ОСОБА_2 та Піщанської селищної ради про визнання за ним права власності на 1/2 частину земельної ділянки кадастровий номер :02:001:0479 , що успадкована їхньою матір`ю та в даній справі його залучено до участі в якості третьої особи. Вказує, що рішенням Піщанського районного суду від 07 листопада 2022 року (справа № 142/315/22 позов ОСОБА_6 задоволено, та за ним, в порядку спадкування за законом. Визнано право власності на 1/2 частину земельної ділянки площею 2,3012 гектарів, з цільовим призначенням для ведень товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер :02:001:0479, яка входить до складу спадщини, що відкрилася після смерті ОСОБА_4 . Інша 1/2 частина наведеної земельної ділянки, рахується за ОСОБА_2 , яка не зверталась до державного реєстратора про скасування державної реєстрації права на земельну ділянку відповідно до постанови Вінницького апеляційного суду від 08 жовтня 2020 року. Зазначає, що наведеним рішенням суду, із посиланням на ст.549 ЦК України в редакції 1963 року встановлено, що ОСОБА_5 , вважається таким, що прийняв спадщину після смерті батька ОСОБА_3 на все належне йому майно і права, однак в установленому законом порядку її не оформив, а ОСОБА_4 вважається такою, що прийняла спадщину після смерті чоловіка ОСОБА_5 , однак в установленому законом порядку її не оформила. Таким чином вважає, що рішенні суду у справі № 142/315/22, має преюдиційне значення. Зазначає, що зважаючи на наведені обставини він звернувся до Піщанської державної нотаріально контори де було заведено спадкову справу за моєю заявою, за оформленням спадщини на 1/2 частину земельної ділянки із кадастровим номером :02:001:0479 на яку правовстановлюючі документи про належність її спадкодавцеві ( ОСОБА_4 ) відсутні, тому нотаріусом відмовлено в оформленні спадщини на земельну ділянку про що видано відповідну постанову, а тому здійснити своє право на спадкування вищезазначеного майна вона може лише в судовому порядку.

Позивач ОСОБА_1 та його представник - адвокат Лукавський А.В. в судове засідання не з`явилися, проте від представника позивача на адресу суду надійшло клопотання про розгляд справи без його участі, та про підтримання вимог, викладених в позовній заяві.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилась, проте на адресу суду від неї надійшла заява про розгляд справи без її участі, та про визнання позовних вимог.

Відповідно до ч. 2 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів.

У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, не здійснювалося

Відповідно до ч.1. ст. 206 ЦПК України, позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві.

Згідно ч. 1 ст. 64 ЦПК України, представник, який має повноваження на ведення справи в суді, здійснює від імені особи, яку він представляє, її процесуальні права та обов`язки.

Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Суд, дослідивши матеріали даної цивільної справи, вивчивши правові норми, що регулюють дані правовідносини, приходить до переконання, що позовну заяву слід задовольнити повністю з наступних підстав.

Відповідно до абз.3 п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи.

Судом встановлено, що рішенням Піщанського районного суду від 07 листопада 2022 року в цивільній справі ЄУН 142/315/22 за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_2 , Піщанської селищної ради Вінницької області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - ОСОБА_1 , про визнання права власності на спадкове майно, визнано за ОСОБА_6 , в порядку спадкування за законом, право власності спадкове майно, яке входить до складу спадщини, яка відкрилася після смерті його матері ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , а саме на 1/2 частину земельної ділянки, площею 2,3012 гектарів, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровим номером :02:001:0479, нормативною грошовою оцінкою 76 159 гривень 42 копійки, що знаходиться на території Піщанської селищної ради Вінницької області.

Відповідно до інформація з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 361642035 від 12 січня 2024 року право власності на 1/2 земельної ділянки з кадастровим номером :02:001:0479, зареєстровано за ОСОБА_6 .

Так, відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Преюдиціальність - це обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набуло законної сили, в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, адже їх істину вже встановлено у рішенні чи вироку, і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акту, який вступив в законну силу.

Тобто, обставини встановлені рішенням суду не доказуються при розгляді інших справ, в яких беруть участь ті ж особи, або особа, щодо якої встановлені ці обставини.

Преюдиціальність дає привілей стороні у справі повторно не доказувати такі факти для обґрунтування своїх позовних вимог, а іншій стороні не дає права спростовувати ці факти іншими засобами доказування. Відповідно до ч. 4 ст. 75 Господарського процесуального кодексу України, ч. 4 ст. 82 Цивільного процесуального кодексу України та ч. 4 ст. 78 Кодексу адміністративного судочинства України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

У наведених правових нормах мова йде про преюдиційні факти. Преюдиційність (від лат. praejudicio предрешение) у процесуальному праві обов`язок суду, який розглядає справу, прийняти без перевірки та доказів факти, які раніше вже були встановлені набравшим законної сили судовим рішенням або вироком у будь-якій іншій справі. Преюдиційність дозволяє уникнути ухвалення суперечливих судових актів щодо одного й того ж питання та вирішувати справи з найменшими витратами часу та засобів.

Верховний Суд вже неодноразово у своїх постановах зазначав про особливості застосування інститут преюдиції.

Преюдиційні обставини є обов`язковими для суду, який розглядає справу.

Тобто факти, установлені у прийнятих раніше судових рішеннях, мають для суду преюдиціальний характер. Преюдиціальність означає обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набрало законної сили, в одній справі, для суду при розгляді інших справ (постанова КГС ВС від 26.11.2019 по справі №922/643/19).

Правило про преюдицію сприяє додержанню процесуальної економії.

Правило про преюдицію спрямовано не лише на заборону перегляду фактів і правовідносин, які встановлені в судовому акті, що вступив у законну силу. Вони також сприяють додержанню процесуальної економії в новому процесі. У випадку преюдиціального установлення певних обставин особам, які беруть участь у справі (за умови, що вони брали участь у справі при винесенні преюдиціального рішення), не доводиться витрачати час на збирання, витребування і подання доказів, а суду на їх дослідження та оцінку. Усі ці дії вже здійснювалися у попередньому процесі, і їхнє повторення було б не лише недоцільним, але й неприпустимим з точки зору процесуальної економії (постанова КГС ВС від 10.12.2019 по справі №910/6356/19).

Отже, дана норма визначає преюдиційні підстави звільнення осіб, які беруть участь у справі, від доказування обставин з метою досягнення процесуальної економії за наявності цих підстав у суду не буде необхідності досліджувати докази для встановлення певних обставин (постанова КАС ВС від 15.10.2019 по справі №813/8801/14).

Преюдиційні обставини обов`язкові для суду навіть якщо він вважає, що вони були встановлені неправильно.

Преюдиційні факти це факти, встановлені рішенням чи вироком суду, що набрали законної сили. Преюдиційність ґрунтується на правовій властивості законної сили судового рішення і означається його суб`єктивними і об`єктивними межами, за якими сторони та інші особи, які брали участь у розгляді справи, а також їх правонаступники не можуть знову оспорювати в іншому процесі встановлені судовим рішенням у такій справі правовідносини. Преюдиційні обставини є обов`язковими для суду, який розглядає справу навіть у тому випадку, коли він вважає, що вони встановлені неправильно. Таким чином, законодавець намагається забезпечити єдність судової практики та запобігти появі протилежних за змістом судових рішень (постанова КЦС ВС від 19.12.2019 по справі №520/11429/17).

Статус сторін, в якому вони брали участь у іншій справі, не впливає на преюдиційність обставин.

Не потребують доказування преюдиціальні обставини, тобто, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. При цьому не має значення, в якому саме процесуальному статусі виступали відповідні особи у таких інших справах позивачів, відповідачів, третіх осіб тощо. Преюдиціальне значення процесуальним законом надається саме обставинам, встановленим судовими рішеннями (в тому числі в їх мотивувальних частинах), а не правовій оцінці таких обставин, здійсненій іншим судом (постанова КГС ВС від 19.12.2019 по справі №916/1041/17).

Суть преюдиції полягає в неприпустимості ставлення під сумнів судовго рішення, яке набрало законної сили, а також повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами.

Преюдиціальність це обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набрало законної сили в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, оскільки вони вже встановлені у рішенні суду і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив у законну силу. Суть преюдиції полягає в неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами (постанова КГС ВС від 26.11.2019 по справі №902/201/19,постанова КГС ВС від 15.10.2019 по справі №908/1090/18).

Частиною першою статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав та свобод людини (далі Конвенція) та практику суду як джерело права. У преамбулі та статті 6 параграфа 1 Конвенції, у рішенні Європейського суду з прав людини від 25 липня 2002 року у справі за заявою № 48553/99 «Совтрансавто-Холдінг» проти України», а також у рішенні Європейського суду з прав людини від 28 жовтня 1999 року у справі за заявою № 28342/95 «Брумареску проти Румунії» встановлено, що існує усталена судова практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів (постанова КЦС ВС від 17.12.2019 по справі №641/1793/17).

Межі преюдиції, умови за наявності яких преюдиційні обставини не потребують доказування.

Суб`єктивними межами є те, що у двох справах беруть участь одні й ті самі особи чи їх правонаступники, чи хоча б одна особа, щодо якої встановлено ці обставини. Об`єктивні межі стосуються обставин, встановлених рішенням суду. Преюдиційні обставини не потребують доказування, якщо одночасно виконуються такі умови: 1) обставина встановлена судовим рішення; 2) судове рішення набрало законної сили; 3) у справі беруть участь ті самі особи, які брали участь у попередній справі, чи хоча б одна особа, щодо якої встановлено ці обставини (постанова КЦС ВС від 11.12.2019 по справі №320/4938/17).

Преюдиційне значення можуть мати ті факти, щодо наявності або відсутності яких виник спір, і які, зокрема зазначені у резолютивній частині рішення.

Не потребують доказування обставини, встановлені рішення суду, тобто ті обставини, щодо яких мав місце спір і які були предметом судового розгляду. Не має преюдиційного значення оцінка судом конкретних обставин справи, які сторонами не оспорювалися, мотиви судового рішення, правова кваліфікація спірних відносин. Преюдиційне значення можуть мати ті факти, щодо наявності або відсутності яких виник спір, і які, зокрема зазначені у резолютивній частині рішення (постанова КЦС ВС від 11.12.2019 по справі №320/4938/17).

Преюдиціальне значення процесуальним законом надається саме обставинам, встановленим судовими рішеннями (в тому числі в їх мотивувальних частинах), а не правовій оцінці таких обставин, здійсненій іншим судом (постанова КГС ВС від 10.10.2019 по справі №910/2164/18, постанова КГС ВС від 08.07.2019 по справі №908/156/18).

Крім того, при зверненні позивача до нотаріуса для отримання свідоцтва про право на спадщину, йому було відмовлено, оскільки для прийняття спадщини та на спадкове майно відсутні правовстановлюючі документи.

Також, у вказаній постанові зазначено, що 03 серпня 2021 року ОСОБА_1 звернувся до Піщанської державної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті його матері ОСОБА_4 де, 23 квітня 2021 року заведено спадкову справу зареєстровану в спадковому реєстрі за № 67557334, номер у нотаріуса 41/2021. За оформленням спадщини після смерті ОСОБА_4 у даній спадковій справі звернувся також її син, а брат ОСОБА_1 , ОСОБА_6 . До складу заявленого спадкоємцем майна входить право на земельну частку (пай) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Піщанської селищної ради, Тульчинського (колишнього Піщанського) району, Вінницької області, розміром 2,55 умовних кадастрових гектарів, що за сертифікатом на право на земельну частку(пай) серії ВН № 0149350, виданого 05 серпня 1997 року згідно розпорядження Піщанської районної державної адміністрації від 25 червня 1997 року, № 178 на ОСОБА_3 , котрий доводиться батьком померлого ОСОБА_5 та помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Рішенням Піщанського районного суду від 19 травня 2019 року на наведену земельну ділянку визнано право власності за ОСОБА_2 після чого земельну ділянку сформовано як об`єкт нерухомого майна і визначено кадастровий номер :02:001:0479. Постановою Вінницького апеляційного суду від 08 жовтня 2020 року наведене рішення Піщанського районного суду скасовано та за оформленням спадщини звернулася ОСОБА_4 , яка прийняла спадщину після смерті ОСОБА_5 . Під час розгляду справи Піщанським районним судом, ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_4 померла і, в порядку правонаступництва, за оформленням спадщини звернувся її син ОСОБА_6 . Рішенням Піщанського районного суду від 07 листопада 2022 року, за ОСОБА_6 визнано право власності на 1/2 частину земельної ділянки площею 2,3012 гектарів, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер :02:001:0479. Питання про оформлення спадщини в судовому порядку вирішувалося через те, що у заявників відсутній правовстановлюючий документ на спадкове майно, а саме сертифікат на право на земельну частку(пай) серії ВН № 0149350 чи рішення суду про належність спадкового майна чи права на нього спадкодавцю ОСОБА_4 . А тому, здійснити своє право на спадкування вищезазначеного майна позивач може лише в судовому порядку.

Відповідно до Постанови Пленум Верховного Суду України від 30 травня 2008 № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом ( ст. 1217 ЦК України). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті ( ст. 1218 ЦК України).

Як передбачено статтею 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

За вказаних обставин, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню у зв`язку з визнанням заявлених вимог відповідачем, за наявності законних на те підстав, оскільки це не суперечить закону та не порушує права, свободи та інтереси третіх осіб.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 141,200,206, 247, 258,259,263-265,273,354 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Прийняти визнання позову відповідачем.

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на спадкове майно задовольнити повністю.

Визнати за ОСОБА_1 право власності, в порядку спадкування за законом, на 1/2 частину земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Піщанської селищної ради, Вінницької області, площею 2,3012 гектарів, кадастровий номер :02:001:0479.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана через Піщанський районний суд Вінницької області протягом тридцяти днів з дня його підписання до Вінницького апеляційного суду.

Сторони по справі:

позивач: ОСОБА_1 , який зареєстрований в АДРЕСА_2 ;

відповідач: ОСОБА_2 , яка зареєстрована в АДРЕСА_3 ;

Суддя: