справа № 361/4063/21
провадження № 2/361/195/24
РІШЕННЯ

Іменем України

29 серпня 2024 року м. Бровари

Броварський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого-судді Дутчака І.М.,
за участю секретарів: Панек А.С., Лебідя В.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Орган опіки та піклування Броварської міської ради Броварського району Київської області про визначення місця проживання дитини,

в с т а н о в и в :

У травні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , у якому, враховуючи заяву про уточнення вимог позову (а. с. 29-32), просила визначити суд місце проживання сина сторін ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом із матір`ю.

В обґрунтування позову зазначала, що з 18 вересня 2013 року вона та ОСОБА_2 перебували у шлюбі, від цього шлюбу вони мають сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 10 червня 2020 року шлюб між сторонами розірваний. Після розірвання шлюбу їхній син ОСОБА_4 залишився проживати разом із матір`ю. Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 23 квітня 2020 року із відповідача на її користь стягнуто аліменти на їхнього сина в розмірі частки всіх видів його заробітку (доходу). Вона повністю опікується інтересами і потребами сина, піклується про нього, займається його вихованням, слідкує за розвитком і здоров`ям дитини. Вона ніколи не перешкоджала та не має наміру перешкоджати спілкуванню батька з дитиною. ОСОБА_2 бере сина до себе в гості, але у зв`язку із цим виникають проблеми. Відповідач заподіює шкоди фізичному та психічному розвитку дитини. Після спілкування із батьком син фізично і психологічно подавлений, домашнє завдання не виконане, дитина дуже знервована. Син стає постійним свідком сварок відповідача із літніми батьками. Піклуючись про здоров`я їхнього сина, вона постійно намагається говорити із ОСОБА_2 , про його обов`язок піклуватися про здоров`я дитини, але він почав ще більше погрожувати їй що забере сина собі. Увесь час дитина проживала з нею, вона займається її вихованням та піклується про неї, син прив`язаний до матері, відповідач ніколи на довго не залишався із сином, не виявляв проявів самостійного виховання дитини, навіть у період коли вони проживали разом. Враховуючи, що між сторонами наявний спір щодо місця проживання дитини, син весь час проживає із матір`ю, між нею і дитиною існує міцний зв`язок матері та сина, просила визначити місце проживання сина сторін ОСОБА_4 разом із матір`ю.

Позивач ОСОБА_1 у судове засідання не з`явилася, подала до суду заяву, у якій просила суд розглянути справу за її відсутності, оскільки на теперішній час вона із сином сторін ОСОБА_5 проживає у Польщі, позов підтримує, просила суд його задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 та його представник адвокат Онопрієнко З.В. у судовому засіданні позов не визнали та просили суд у задоволенні позову відмовити, посилаючись на те, що на даний час у зв`язку із повномасштабним вторгненням російської федерації на територію України, позивач ОСОБА_1 разом із сином сторін виїхала за кордон та інформації стосовно місця їхнього перебування відповідач не має.

Представник третьої особи Органу опіки та піклування Броварської міської ради Броварського району Київської області (далі - Орган опіки) Алієва К.П. у суді позов підтримала, просила суд його задовольнити, також подала до суду заяву, у якій просила суд здійснювати подальший розгляд справи за відсутності представника Органу опіки.

З`ясувавши позицію учасників справи, дослідивши матеріали справи, суд встановив такі факти і відповідні їм правовідносини та дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, що 18 вересня 2013 року позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 уклали шлюб, ІНФОРМАЦІЯ_2 у них народився син ОСОБА_3 , який проживає разом із матір`ю.

10 червня 2020 року рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області, ухваленим у цивільній справі № 361/5090/19, шлюб між сторонами розірвано.

Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 23 квітня 2020 року, ухваленим у цивільній справі № 361/1037/20, із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягнуто аліменти на їхнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі частки всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття.

Згідно із ч. ч. 4, 5 ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо місця проживання обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

02 листопада 2021 року виконавчим комітетом Броварської міської ради Броварського району Київської області як органом опіки та піклування прийнято рішення за № 863 про затвердження висновку щодо визначення місця проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Із зазначеного висновку Органу опіки та піклування вбачається, що ОСОБА_1 на праві власності належить частка житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 . Малолітній син сторін ОСОБА_6 , 2014 року народження, із жовтня 2019 року проживає разом із матір`ю ОСОБА_1 в орендованій квартирі за адресою: АДРЕСА_2 . Для проживання та виховання дитини створені належні умови. Відповідно до висновку про проведену оцінку потреб сім`ї ОСОБА_1 може повністю задовольняти потреби дитини. 14 вересня 2021 року під час бесіди працівниками Служби у справах дітей та сім`ї Броварської міської ради Броварського району Київської області (далі - Служба) з ОСОБА_1 , остання повідомила, що після розлучення із ОСОБА_2 їхній син ОСОБА_4 залишився проживати разом із матір`ю, у неї із колишнім чоловіком була усна домовленість про те, що він буде забирати сина зі школи та повертати їй о 18.00 год., поки вона перебуває на роботі. Наразі батько часто забирає сина до себе та проводить із ним вільний час.

Результатами пошуку фізичних осіб від 21 вересня 2021 року встановлено, що відповідач ОСОБА_2 внесений до Єдиного реєстру боржників зі сплати аліментів. ОСОБА_2 зареєстрований та проживає у чотирикімнатній квартирі за адресою: АДРЕСА_3 . Спеціалістами Служби було проведено обстеження умов проживання за вказаною адресою 22 вересня 2021 року та встановлено, що за цією адресою зареєстровані та проживають баба та дід дитини, батьки дитини - сторони у справі, а також дядько дитини зареєстрований, але не проживає. Під час обстеження син сторін ОСОБА_4 знаходився разом із батьком, оскільки дитина захворіла та йому необхідний був догляд, а мати дитини перебувала на роботі. Для проживання ОСОБА_4 створені належні умови. Відповідно до висновку про проведену оцінку потреб сім`ї ОСОБА_2 може задовольняти потреби дитини. 21 вересня 2021 року під час бесіди спеціалістами Служби з ОСОБА_2 , останній повідомив, що заперечує щодо визначення місця проживання дитини разом із матір`ю, оскільки вона перешкоджає йому бачитися із сином, налаштовує дитину проти нього. Наразі дитина знаходиться разом із ним, тому що хворіє, а матір дитини працює.

Також у цьому висновку Органу опіки та піклування зазначено, що 27 вересня 2021 року спеціалістами Служби проведено бесіду із сином сторін ОСОБА_5 , 2014 року народження. Під час цього спілкування хлопчик демонстрував, що головними авторитетними фігурами в його світогляді є батьки. Він розповів, що проживає разом із матір`ю, оскільки його батьки розлучилися у зв`язку із чим вони переїхали до іншого помешкання. Хоча ОСОБА_4 проживає окремо від батька, він все одно знаходиться у полі сімейного оточення батьківської сім`ї. Зі слів хлопчика він спілкується із батьком декілька разів кожного дня по телефону, також декілька разів на тиждень батько забирає його зі школи та вони разом проводять час у помешканні батька, де він іноді залишається на ночівлю. Розповідаючи про батька, хлопчик неодноразово критично висловлювався щодо поведінки його батька, вказуючи на те, що батько ображав його матір нецензурними словами, зараз він теж матюкається та часто обзиває бабусю. ОСОБА_4 розповів, що його матір зазвичай організовує його щоденний режим навчання та дозвілля, вона купує йому одяг та продукти, а батько взагалі йому нічого не купує. До школи його зазвичай водить матір, а батько часто забирає зі школи. На запитання про те, з ким із батьків він хоче проживати, ОСОБА_4 вказав на те, що не хоче нічого змінювати, хоче й надалі проживати разом із матір`ю та часто бувати в гостях у батька.

Враховуючи вище викладене, беручи до уваги думку дитини, Орган опіки та піклування вважав доцільним визначити місце проживання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом із матір`ю ОСОБА_1 .

Із листів виконавчого комітету Броварської міської ради Баварського району Київської області № 9.02-04/01/11019 від 50 вересня 2022 року і № 3659/09.02-02 від 16 серпня 2023 року вбачається, що ОСОБА_2 звертався до виконавчого комітету із заявами про надання рішення Органу опіки та піклування про визначення йому порядку участі у вихованні сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Спеціалістами Служби було здійснено візит за останнім відомим місцем проживання дитини вказаним у заяві: АДРЕСА_2 . Дверей помешкання ніхто не відчинив. Під час спілкування із сусідами стало відомо, що матір дитини ОСОБА_1 разом із сином ОСОБА_4 раніше винаймали вказану квартиру. Однак із початком військових дій на території України, дана громадянка разом із дитиною виїхали в невідомому напрямку. Наразі, зі слів сусідів, помешкання винаймає особа чоловічої статі. У зв`язку із неможливістю встановити місцезнаходження ОСОБА_1 та сина сторін ОСОБА_4 спеціалісти Служби не мають можливості провести обстеження умов проживання, оцінку потреб та дізнатися думку дитини з вищезазначеного питання.

У ч. 3 ст. 51 Конституції України, ч. 1 ст. 5 СК України закріплено, що держава охороняє сім`ю, дитинство, материнство, батьківство, створює умови для зміцнення сім`ї.

Згідно із ч. ч. 1, 3 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, яка набула чинності для України 27 вересня 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Положеннями ст. 9 вказаної Конвенції визначено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

У ч. ч. 2, 3 ст. 11 Закону України "Про охорону дитинства" від 26 квітня 2001 року № 2402-II встановлено, що кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Відповідно до ч. 1 ст. 12 цього ж Закону на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

За змістом ч. 8 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини.

Згідно із ч. 1 ст. 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Пленум Верховного Суду України у п. 18 постанови № 11 від 21 грудня 2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійним та поділ спільного майна подружжя" роз`яснив, що при вирішенні спору про місце проживання дитини належить звертати увагу на її вік та з`ясовувати, з ким із батьків вона бажає проживати. Судам слід враховувати положення ст. 160 СК України, якою передбачено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків, яка досягла десяти років, - за спільною згодою батьків та самої дитини, а місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.

Верховний Суд у постанові від 14 лютого 2019 року у справі № 377/128/18 виклав правовий висновок та зазначив, що тлумачення ч. 1 ст. 161 СК України свідчить про те, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку.

Верховний Суд у постанові від 30 жовтня 2019 року у справі № 352/2324/17 зазначив, що питання забезпечення інтересів дитини ґрунтується на розумінні, що розлучення батьків для дітей - це завжди тяжке психологічне навантаження, а дорослі, займаючись лише своїми проблемами, забувають про кардинальні зміни в житті дитини: нове оточення та місце проживання, неможливість спілкування з двома батьками одночасно тощо. Вирішуючи питання про визначення місце проживання дитини, суди мають враховувати об`єктивні та наявні у справі докази, зокрема обстеження умов проживання, характеристики психоемоційного стану дитини, поведінки батьків щодо дитини та висновку органу опіки та піклування. Проте найважливішим у цій категорії справ є внутрішнє переконання судді, яке має ґрунтуватися на внутрішній оцінці всіх обставин в їх сукупності. Адже не можна піддавати формалізму долю дитини, яка через те, що батьки не змогли зберегти відносини або домовитися, не повинна бути позбавлена щасливого та спокійного дитинства.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 11 грудня 2023 року у справі № 607/20787/19 зазначив, що сама по собі обставина проживання дитини за кордоном (незалежно від того чи вивезена дитина за кордон до звернення до суду з позовом про визначення місця її проживання чи після) не впливає на вирішення судами України спору про визначення місця її проживання.

Згідно із ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Заперечуючи проти позову, відповідач ОСОБА_2 посилався те, що у зв`язку із збройною агресією російської федерації проти України позивач ОСОБА_1 та їхній син ОСОБА_6 виїхали за кордон та у нього відсутня інформації стосовно їхнього місця перебування та він не має можливості зв`язатися із ними, проте відповідних доказів суду не надав. Разом із тим суд зазначає, що зазначені відповідачем обставини не є підставою для відмови у задоволенні позову щодо визначення місця проживання дитини з матір`ю.

Оцінивши досліджені у судовому засіданні докази в їх сукупності, враховуючи висновок Органу опіки та піклування, вік дитини, фактичне проживання сина сторін ОСОБА_4 разом із матір`ю, приймаючи до уваги якнайкращі інтереси дитини щодо її фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку, суд дійшов висновку, що найкращим інтересам дитини буде відповідати її проживання разом із матір`ю, тому суд вважає доцільним визначити місце проживання сина сторін ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом із матір`ю ОСОБА_1 .

Також відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача підлягає стягненню сплачений позивачем ОСОБА_1 при подачі до суду позову судовий збір у розмірі 908 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 4, 5, 12, 13, 76, 81, 89, 141, 259, 263 - 265 ЦПК України, суд

у х в а л и в :

Позов задовольнити.

Визначити місце проживання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом із матір`ю ОСОБА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , судовий збір у розмірі 908 (дев`ятсот вісім) грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасники справи, які не були присутні у судовому засіданні під час ухвалення судового рішення, мають право подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Дутчак І. М.