ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 травня 2024 року м.Суми

Справа №592/3979/22

Номер провадження 22-ц/816/853/24

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого - Криворотенка В. І. (суддя-доповідач),

суддів - Філонової Ю. О. , Собини О. І.

сторони:

позивач Керівник Окружної прокуратури міста Суми в інтересах Сумської міської ради,

відповідач ОСОБА_1 ,

третя особа ОСОБА_2 ,

розглянув у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - адвоката Лобанова Миколи Борисовича

на рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 11 грудня 2023 року, у складі судді Косолап М.М., ухвалене в м. Суми, повний текст якого складено 20 грудня 2023 року,

в с т а н о в и в :

30 червня 2022 року Керівник окружної прокуратури міста Суми в інтересах Сумської міської ради звернувся із позовною заявою до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - ОСОБА_2 про стягнення безпідставно збережених коштів за користування земельною ділянкою.

Позовні вимоги мотивовані тим, що Окружною прокуратурою міста Суми під час вирішення питання щодо наявності підстав для представництва інтересів держави в суді у сфері земельних відносин встановлено, що відповідач у порушення земельного законодавства використовує земельну ділянку комунальної форми власності без оформлення правовстановлюючих документів та реєстрації речових прав на неї, що призводить до ненадходження значних коштів до бюджету міста Суми. На земельній ділянці з кадастровим номером :03:002:0046 площею 0,4522 га., яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , розташовані об`єкти нерухомості, які на праві власності належать ОСОБА_2 (73/100 частини) та ОСОБА_1 (27/100 частини). Право користування частиною земельної ділянки виникло у ОСОБА_2 з дати реєстрації права власності на майно, а саме: склад-ангар літ. «Р», загальною площею 435,5 кв.м., будівля столярного цеху літ «В-І», загальною площею 645,5 кв.м., а право користування частиною земельної ділянки, у ОСОБА_1 виникло з дати державної реєстрації права на майно, а саме: гараж літ. «Е», загальною площею 190,1 кв.м. з 2013 року. Між Сумською міською радою і ОСОБА_2 був укладений договір оренди землі, який діяв з 05.12.2006 по 21.06.2011. В подальшому договір оренди був поновлений за рішенням Сумської міської ради від 27.07.2017 № 2437-МР, однак постановою апеляційного суд Сумської області від 21.05.2018 вказаний договір оренди земельної ділянки визнано недійсним. Право на земельну ділянку з 21.05.2018 не оформлено та з цього часу орендна плата за земельну ділянку не сплачується. ОСОБА_1 зберігає кошти, не сплачуючи орендну плату за користування земельною ділянкою за відсутності укладеного договору, а Сумська міська рада втрачає належне їй майно (кошти від орендної плати), тобто відбувається факт безпідставного збереження саме коштів у розмірі орендної плати відповідачем за рахунок позивача. Розмір безпідставно збережених коштів за користування земельною ділянкою, який підлягає відшкодуванню з боку ОСОБА_1 , за період з 01.07.2019 року по 23.02.2022 року складає 62278,38 грн.

Зазначає, що внаслідок використання відповідачем земельної ділянки без укладення договору оренди землі, територіальна громада міста Суми в особі Сумської міської ради позбавлена можливості отримати дохід від здачі земельної ділянки в оренду, чим порушені охоронювані законом права та інтереси Сумської міської ради, як позивача щодо неодержаних грошових коштів у розмірі орендної плати за землю. Окружною прокуратурою встановлено, що орган місцевого самоврядування Сумська міська рада, при наявності порушень інтересів територіальної громади м. Суми, а саме факту не сплати ОСОБА_1 плати за користування земельною ділянкою у передбаченому законодавством розмірі, у судовому порядку не вживає відповідних заходів та не здійснює захист порушених законних економічних інтересів місцевого самоврядування, територіальної громади міста та як наслідок й інтересів держави в цілому, що є підставою для захисту порушених інтересів держави прокуратурою шляхом представництва в суді.

Посилаючись на зазначені обставини, просив стягнути з ОСОБА_1 на користь Сумської міської ради кошти у розмірі 62278,38 грн.

Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 11 грудня 2023 року позов керівника Окружної прокуратури міста Суми в інтересах Сумської міської ради задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Сумської міської ради кошти у розмірі 62278 гривень 38 копійок.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Сумської обласної прокуратури 2481 грн. 00 коп. у відшкодування витрат по сплаті судового збору.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_2 - адвокат Лобанов М.Б., посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Вказує, що на земельній ділянці з кадастровим номером :03:002:0046 знаходиться цілісний майновий комплекс, що належить ОСОБА_2 і у його майні відсутні, станом на 2021 рік, будь-які додаткові об`єкти нерухомості, які б належали ОСОБА_1 , тому вважає безпідставними висновки суду про те, що майно ОСОБА_1 знаходиться на земельній ділянці з кадастровим номером :03:002:0046.

У відзиві на апеляційну скаргу Керівник Окружної прокуратури міста Суми вказує на необґрунтованість доводів скарги представника ОСОБА_2 - адвоката Лобанова М.Б., просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.

Згідно з ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи те, що апеляційна скарга подана на рішення суду з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом правильно встановлено та з матеріалів справи вбачається, що рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 04.10.2012 за ОСОБА_1 визнано право власності на 27/100 частини нежитлового приміщення гараж літ. «Е», загальною площею 190,1 кв.м., що розташований за адресою: АДРЕСА_1 (Т.1 а.с. 39-41).

Вказаним рішення суду установлено, що 19.09.2011 ТОВ «Торговий дім Укрспецреалізація» проведено прилюдні торги, за результатами яких реалізовано майно нежитлове приміщення гараж літ. «Е», загальною площею 190,1 кв.м., яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , яке придбав ОСОБА_1 , як особа, яка запропонувала найбільшу ціну. Відповідно до висновку судової будівельно-технічної експертизи № 20 від 24.09.2012, частка нежитлового приміщення - гараж літ. «Е», загальною площею 190,1 кв.м., що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , складає 27/100 від цілої частки, що зареєстрована за окремим реєстраційний номером майна № 18091496, до складу якої входять будівлі: літ. «В-1» - столярна майстерня (загальна площа 645,5 кв.м.); літ. «Е» - гараж (загальна площа 190,1 кв.м.); літ. «Р-1» - склад ангар (загальна площа 436,5 кв.м.).

18.01.2013 на ім`я ОСОБА_1 виготовлено технічний паспорт на гараж площею 190,1 кв.м., по АДРЕСА_1 , розмір частки 27/100 (Т.1 а.с. 178-180).

04.04.2013 на підставі рішення Ковпаківського районного суду м. Суми № 1806/2-4188/11 від 04.10.2012, ухвали Апеляційного суду Сумської області № 1806/2-4188/2012 від 27.11.2012 внесено відомості до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про державну реєстрацію права власності за ОСОБА_1 на об`єкт нерухомого майна - приміщення гараж літ. «Е», загальною площею 190,1 кв.м., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1. Додаткові відомості: 27/100 частини нежитлового приміщення - гараж літ. «Е» площею 190,1 кв.м. (номер запису про право власності 571320) (Т.1 а.с. 24-25, Т.2 а.с. 20).

Доказів позбавлення ОСОБА_1 права власності на нерухоме майно - приміщення гараж літ. «Е», загальною площею 190,1 кв.м., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1 суду не надано.

Крім того, на звернення ОСОБА_1 щодо укладення договору оренди на земельну ділянку Департамент забезпечення ресурсних платежів Сумської міської ради листом від 23.08.2017 повідомив, що для укладення договору оренди на земельну ділянку під придбаним у власність нерухомим майном, користувачу земельної ділянки ОСОБА_2 потрібно розробити технічну документацію із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок та звернутися до Сумської міської ради з клопотання про її погодження.

16.01.2018 ОСОБА_1 звертався до Сумської міської ради з вимогою скасувати рішення CMP № 2437-МР від 27.07.2017 про продовження договору оренди земельної ділянки та надати дозвіл на виготовлення проектної документації на поділ земельної ділянки площею 0,4522 га.

Постановою Апеляційного суду Сумської області від 21.05.2018 у справі № 592/11755/17 за позовом ОСОБА_1 визнано недійсним договір оренди земельної ділянки, кадастровий номер :03:002:0046, поновлений рішенням Сумської міської ради «2437-МР» від 27.07.2017 з ОСОБА_2 .

Вказаним рішенням суду установлено, що майновий комплекс, до складу якого входить належний на праві власності ОСОБА_1 гараж у правовстановлюючих документах значиться є одним і ти же об`єктом нерухомості. Зазначений майновий комплекс належить ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на праві спільної часткової власності у співвідношенні відповідно 27/100 та 73/100.

Відомості державного реєстру прав на нерухомість презюмуються правильними, доки не доведено протилежне, тобто державна реєстрація права за певною особою не є безспірним підтвердженням наявності в цієї особи права, але створює спростовувану презумпцію права такої особи (постанови Великої Палати Верховного Суду від 02.07.2019 у справі № 48/340 (провадження № 12-14звг19, пункт 6.30), від 12.03.2019 у справі № 911/3594/17 (провадження № 12-234гс18, пункт 4.17), від 19.01.2021 у справі № 916/1415/19 (провадження № 12-80гс20, пункт 6.13)).

З урахуванням зазначеної специфіки обороту нерухомого майна володіння ним досягається без його фізичного утримання або зайняття, як це властиво для багатьох видів рухомого майна, а державна реєстрація права власності на нерухоме майно підтверджує фактичне володіння ним. Тобто суб`єкт, за яким зареєстроване право власності, визнається фактичним володільцем нерухомого майна. При цьому державна реєстрація права власності на нерухоме майно створює спростовувану презумпцію наявності в суб`єкта і права володіння цим майном (як складової права власності).

З огляду на викладене, наявність судових спорів між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 щодо проведення реєстрації права власності на нерухоме майно за ОСОБА_2 на 73/100 частки, а не 100 %, а за ОСОБА_1 на 27/100 частки у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, не свідчить, що відповідач у даній справі у заявлений період з 01.07.2019 по 23.02.2022 був позбавлений права власності на об`єкт нерухомого майна, розташованого на земельній ділянці з кадастровим номером :03:002:0046 площею 0,4522 га.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги про відсутність у державному реєстрі прав на нерухоме майно зареєстрованого за ОСОБА_1 права власності та реєстрацію за ОСОБА_2 цілісного майнового комплексу є необґрунтованими та не можуть бути підставою для зміни чи скасування оскаржуваного рішення.

Колегія суддів апеляційного суду вважає, що судом першої інстанції ухвалене правильне по суті рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Главою 83 ЦК України визначаються загальні підстави для виникнення зобов`язання у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави.

Відповідно до ч. 1 ст. 1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є правовідносини, які виникають у зв`язку з безпідставним утриманням чи збереженням майна і які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають при наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок іншої особи, в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочинну або інших підстав, передбачених ст. 11 ЦК України).

Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Набуття чи збереження майна буде безпідставним не тільки за умови відсутності правової підстави з самого початку при набутті майна, а й тоді, коли первісно така підстава була, але в подальшому відпала.

Загальна умова ч. 1 ст. 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов`язальних (договірних) відносинах, або отримане однією зi сторін у зобов`язанні підлягає поверненню іншій стороні на підставі ст. 1212 ЦК України тільки за наявності ознаки безпідставності такого виконання.

Отже, у разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, ст. 1212 ЦК України може бути застосована тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі, у тому числі у виді розірвання договору.

Так, положеннями ст. 120 ЗК України, ст. 377 ЦК України визначено, що до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача).

Статтею ст. 13 Конституції України закріплено, що земля є об`єктом права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією.

Згідно зі ст. 80 ЗК України суб`єктами права на землі комунальної власності є територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування.

Відповідно до ст.ст. 122, 123, 124 ЗК України міські ради передають земельні ділянки у власність або користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб. Надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється на підставі рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування. Передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу, шляхом укладення договору оренди земельної ділянки чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки.

Згідно зі ст. 206 ЗК України використання землі в Україні є платним. Об`єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону.

Частиною 1 ст. 93 ЗК України встановлено, що право оренди земельної ділянки це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності. Землекористувачі також зобов`язані своєчасно сплачувати орендну плату.

У разі надання земельної ділянки в оренду укладається договір оренди земельної ділянки, яким за положенням ч. 1 ст. 21 Закону України «Про оренду землі» визначається орендна плата за землю як платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою.

Посилання та доводи особи, яка подала апеляційну скаргу, не знайшли свого підтвердження в якості підстав скасування оскаржуваного судового рішення під час апеляційного провадження.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи, дотримуючись принципу змагальності, на підставі наданих сторонами доказів та ухвалив рішення в оскаржуваній частині з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Відповідно до п.1 ч. 6 ст. 19, п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України судове рішення у даній справі, як малозначній, не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись ст. ст. 367, 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. ст. 375, 381 384, 389 ЦПК України,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - адвоката Лобанова Миколи Борисовича залишити без задоволення, а рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 11 грудня 2023 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий - В. І. Криворотенко

Судді: Ю. О. Філонова

О. І. Собина