Провадження № 2/202/344/2024
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 листопада 2024 року Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська

у складі: головуючого судді - Слюсар Л.П.,

за участю секретаря - Пеки Д.В.,

позивача - ОСОБА_1 ,

представника позивача - ОСОБА_2 ,

відповідача - ОСОБА_3 ,

представника відповідача - ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Дніпро цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про усунення перешкод в користуванні домоволодінням та вселенні, зустрічною позовною заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про усунення перешкод у здійсненні права власності домоволодіння шляхом припинення права користування,-

ВСТАНОВИВ:

10 липня 2023 року на адресу Індустріального районного суду м. Дніпропетровська надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про усунення перешкод в користуванні домоволодінням та вселенні.

В обґрунтування своїх позовних вимог посилаючись на те, що позивач ОСОБА_1 є рідним братом по батьківській лінії відповідача ОСОБА_5 .

Після смерті їх батька - ОСОБА_6 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , відкрилась спадщина на 1/2 частину домоволодіння АДРЕСА_1 . До спадкування були закликані дружина спадкодавця - ОСОБА_7 , та діти - ОСОБА_1 (син від першого шлюбу спадкодавця) та ОСОБА_3 (донька від другого шлюбу).

Домоволодіння АДРЕСА_1 було побудовано ще батьками ОСОБА_1 , проте право власності на домоволодіння було зареєстровано вже після смерті матері ОСОБА_1 та після укладення його шлюбу з ОСОБА_7 , тож 1/2 частина домоволодіння було визначена ОСОБА_7 як частка майна подружжя.

Згідно рішення Індустріального районного народного суду м. Дніпропетровська від 29.10.1992 р. за ОСОБА_3 було визнано право власності на 1/6 частку та за ОСОБА_7 на 2/3 частки домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 .

Не зважаючи на те, що батько за життя купив відповідачу ОСОБА_3 інший будинок і завжди заявляв, що домоволодіння АДРЕСА_1 має залишитися у спадок ОСОБА_1 , проте за життя він не залишив заповіт, а після його смерті ОСОБА_7 та ОСОБА_3 взагалі вирішили позбавити ОСОБА_1 батьківської хати.

Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 20 квітня 2021 року по цивільній справі № 202/287/21 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_7 , третя особа: Шоста дніпровська державна нотаріальна контора Дніпропетровської області, про визнання права власності на домоволодіння, в порядку спадкування, визнано за ОСОБА_1 право власності в порядку спадкування за законом, після смерті ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , на 1/6 частину домоволодіння загальною площею 53,0 кв.м, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідач ОСОБА_3 є власником 5/6 частини будинку за адресою: АДРЕСА_1 . Відповідачка постійно чинить перепони у користуванні ОСОБА_1 спірним будинком.

Після смерті батька у позивача ОСОБА_1 немає доступу до будинку, відповідачка весь цей час користується спірним будинком в цілому, не погоджуючи з ОСОБА_1 , як співвласником, жодних своїх дій в процесі користування спірним майном.

Таким чином, саме зі сторони відповідачки вчиняються перепони у користуванні ОСОБА_1 його частиною власності, та вона намагається позбавити його прав на спадкове майно.

Так, ОСОБА_3 в 2021 році звернулась до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська з позовом до ОСОБА_1 про визнання права власності на 1/6 частку домоволодіння, припинення права на частку домоволодіння та виплату компенсації за частку домоволодіння.

Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 27 липня 2022 року по цивільній справі № 202/2395/21 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , про визнання права власності на 1/6 частку домоволодіння, припинення права на частку домоволодіння та виплату компенсації за частку домоволодіння, позов ОСОБА_3 задоволено. Припинено право ОСОБА_1 на 1/6 частку домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 53,0 кв.м, з виплатою компенсації її вартості у сумі 124 167 (ста двадцять чотири тисячі сто шістдесят сім) грн. Визнано за позивачем ОСОБА_3 право власності на 1/6 частку домоволодіння, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 18 жовтня 2022 року по цивільній справі № 202/2395/21 провадження № 22-ц/803/6529/22, рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 27 липня 2022 року скасовано та ухвалено нове рішення. В задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено. Вирішено питання судових витрат.

Ухвалою Верховного Суду у складі Касаційного цивільного суду від 05 грудня 2022 року у відкритті касаційного провадження у справі за касаційною скаргою представника ОСОБА_3 - адвоката Якуб Світлани Анатоліївни на постанову Дніпровського апеляційного суду від 18 жовтня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання права власності на 1/6 частку домоволодіння, припинення права на частку домоволодіння та виплату компенсації за частку домоволодіння відмовлено на підставі статті 394 ЦПК України.

Вказав, що позивач неодноразово звертався до ОСОБА_3 , враховуючи і до, і після розгляду цивільної справи № 202/2395/21, з питання вселення до спадкового будинку та визначення порядку користування спірним будинком, проте вона категорично заперечує.

30 квітня 2023 року ОСОБА_1 вимушений звернутися з заявою правоохоронних органів. Розглянувши його заяву, йому було рекомендовано звернутися до суду з цивільним позовом за захистом своїх прав.

Просив усунути перешкоди в користуванні ОСОБА_1 домоволодінням АДРЕСА_1 зі сторони ОСОБА_8 та вселити його, ОСОБА_1 , в будинок АДРЕСА_1 , зобов`язавши ОСОБА_8 не чинити ОСОБА_1 перешкоди у користуванні спірною квартирою та надати ОСОБА_1 один екземпляр ключів від усіх замків на вхідних дверях будинку АДРЕСА_1 .

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10 липня 2023 року, головуючим суддею у розгляді справи визначено суддю Слюсар Л.П.

В порядку ч.ч. 6, 8 ст. 187 ЦПК України, 13 липня 2023 року суддею сформовано запит до Єдиного державного демографічного реєстру щодо надання інформації про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування) відповідача ОСОБА_3 , на який надано відповідь № 145037 від 13.07.2023.

Ухвалою судді від 14 липня 2023 року було прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі з призначенням до розгляду в порядку загального позовного провадження.

20.09.2023 року від відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву. Відповідно до якого вказала, що ознайомившись з позовною заявою вважає, що позовна заява є необґрунтованою, безпідставною, твердження та міркування є такими, що не відповідають наявним в матеріалах справи доказам та реальним обставинам справи, формальній логіці та нормам матеріального та процесуального права, також чинній релевантній практиці Верховного Суду.

Звернула увагу суду на те, що разом із правами наявні і обов`язки, щодо утримання/ користування домоволодінням, які ОСОБА_1 не здійснював/ виконував.

Також вказала, що крім прав користування за домоволодінням є обов`язок і ведення господарства у тому числі спільного. Жодного разу позивач не направив свою волю на користування спірним домоволодінням, окрім 30.04.2023 року.

Додатково звернула увагу суду на те, що позивач за останні 20 років ніколи не проживав у домоволодінні, не поліпшував житлові умови, не сплачував комунальні платежі жодного разу.

Також звернула увагу суду, що частка ОСОБА_1 є незначною (станом на сьогодні складає 6/100 чи 6% від усього домоволодіння) і не може бути виділена в натурі для житла, річ є неподільною, спільне володіння і користування є неможливим. Вказала, що у нього є інше нерухоме майно. Просила суд в задоволенні позовних вимог відмовити.

19.09.2023 року через канцелярію суду від ОСОБА_3 надійшла зустрічна позовна заява до ОСОБА_1 про усунення перешкод у здійсненні права власності домоволодіння шляхом припинення права користування домоволодінням, яку просила об`єднати в одне провадження з первісним позовом, оскільки дані позови взаємопов`язані.

В обґрунтування позовних вимог посилаючись на те, що оскільки позивач не проживає у спірному житловому будинку більше року без поважних причин, не утримує будинок та не сплачує за надані комунальні послуги, то відповідно до положень ст.405 ЦК України, вона, як власник майна, має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядженням своїм майном шляхом визнання його таким, що втратив право на користування житловим приміщення.

Вказала, що на момент подання позовної заяви між сторонами відсутні сімейні стосунки, між сторонами склались конфліктні відносини, позивач фактично проживає за іншою адресою.

Підставою користування ОСОБА_1 житловим будинком є лише його волевиявлення, при цьому таке право користування може бути припинено відповідно до ст.406 ЦК України.

Вказала, що позивач за останні 20 років ніколи не проживав у домоволодінні, не поліпшував житлові умови, не сплачував комунальні платежі жодного разу.

Також частка ОСОБА_1 є незначною (станом на сьогодні складає 6/100 чи 6% від усього домоволодіння) і не може бути виділена в натурі для житла, річ є неподільною, спільне володіння і користування є неможливим, що підтверджено Висновком судової будівельно-технічної експертизи №1408-08 складеним 11.09.2023 року, за замовленням ОСОБА_3 судовим експертом ОСОБА_9 , що є істотним доказом, який має суттєвє значення для вирішення даного спору.

Зазначила, що припинення користування будинком не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї, враховуючи той факт, що у нього є інше нерухоме майно. Просила суд: визнати ОСОБА_1 таким, що втратив право користування домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 ; стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 понесені судові витрати у зв`язку з розглядом даної справи у розмірі 1073,60 грн., а також витрати на судову будівельно-технічну експертизу у розмірі 40000 грн, в всього 41073,60 гривень.

Ухвалою Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 21 вересня 2023 року прийнято зустрічну позовну заяву ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про усунення перешкод у здійсненні права власності домоволодіння шляхом припинення права користування домоволодінням, та об`єднано в одне провадження з первісним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про усунення перешкод в користуванні домоволодінням та вселенні.

Ухвалою Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 04 березня 2024 року закрито підготовче провадження у справі.

Позивач та представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримали з наведених в позові підстав та просили суд позов задовольнити. Позовні вимоги за зустрічною позовною заявою не визнали та просили суд в задоволенні позовних вимог за зустрічною позовною заявою відмовити.

Відповідач та представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнали з наведених у відзиві підстав та просили суд відмовити в задоволенні позовних вимог. Позовні вимоги за зустрічною позовною заявою підтримали та просили суд задовольнити зустрічний позов.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_10 , донька відповідачки, розповіла про те, що власником домоволодіння була бабуся, яка є лежачою хворою. ОСОБА_1 не приходив в домоволодіння, а прийшов вже коли відбулося поліпшення умов та реконструкція будинку. ОСОБА_1 були запропоновані кошти за його частку, однак він відмовився. Вказала, до готові виплатити вартість частки позивача. Ключів від спірного будинку ОСОБА_1 не має, тому що його частка незначна та не виділена в натурі. В домоволодінні проживає бабуся, матір ОСОБА_3 та сім`я свідка, її чоловік та дитина. В будинку визначений такий порядок користування, так в кімнаті площею 6 кв.м проживає бабуся, в кімнаті 5 кв.м. ОСОБА_3 , в кімнаті 11 кв.м. проживає її сім`я.

Свідок ОСОБА_11 , друг родини протягом 10 років, розповів про поліпшення житлових умов, які проведені ОСОБА_12 . Вказав, що в будинку 4 кімнати.

Свідок ОСОБА_13 , зять відповідачки, вказав що з 2014 року проживає в будинку разом із дружиною.

Суд, заслухавши позивача, представника позивача, відповідача, представника відповідача, допитавши свідків: ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_13 , дослідивши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, вважає, що позовні вимоги за основним позовом підлягають задоволенню, а позовні вимоги за зустрічним позовом не підлягають задоволенню з наступних підстав.

В судовому засіданні встановлено, що рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 20 квітня 2021 року по цивільній справі №202/287/21, провадження №2/202/1049/2021 за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_7 , третя особа: Шоста дніпровська державна нотаріальна контора Дніпропетровської області про визнання права власності на домоволодіння, в порядку спадкування, позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково.

Визнано за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 , право власності в порядку спадкування за законом, після смерті ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , на 1/6 частину домоволодіння загальною площею 53,0 кв.м, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , в іншій частині позовних вимог відмовлено.

Згідно з Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію. права власності №264124608 від 02.07.2021 року ОСОБА_1 належить на праві спільної часткової власності 1/6 частка житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 . Житловий будинок літ. А-1 загальною площею 52,2 кв.м., житловою площею 38,2 кв.м., з господарськими будівлями та спорудами.

Рішенням Індустріального районного народного суду м. Дніпропетровська від 29.10.1992 р. за ОСОБА_3 було визнано право власності на 1/6 частку та за ОСОБА_7 на 2/3 частки домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно з Договором дарування від 07 травня 2015 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Батовою Л.Г., зареєстрованого в реєстрі за №1517, ОСОБА_7 подарувала ОСОБА_3 2/3 частки житлового будинку АДРЕСА_3 загальною площею 52,2 кв.м., житловою площею 38,2 кв.м. з господарськими будівлями та спорудами.

Згідно з Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №37229624 від 07.05.2015 року ОСОБА_3 належить на праві спільної часткової власності 2/3 частки житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 27 липня 2022 року по цивільній справі № 202/2395/21 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , про визнання права власності на 1/6 частку домоволодіння, припинення права на частку домоволодіння та виплату компенсації за частку домоволодіння, позов ОСОБА_3 задоволено. Припинено право ОСОБА_1 на 1/6 частку домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 53,0 кв.м, з виплатою компенсації її вартості у сумі 124 167 (ста двадцять чотири тисячі сто шістдесят сім) грн. Визнано за позивачем ОСОБА_3 право власності на 1/6 частку домоволодіння, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 18 жовтня 2022 року по цивільній справі № 202/2395/21, провадження № 22-ц/803/6529/22, рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 27 липня 2022 року скасовано та ухвалено нове рішення. В задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено. Вирішено питання судових витрат.

Ухвалою Верховного Суду у складі Касаційного цивільного суду від 05 грудня 2022 року у відкритті касаційного провадження у справі за касаційною скаргою представника ОСОБА_3 - адвоката Якуб Світлани Анатоліївни на постанову Дніпровського апеляційного суду від 18 жовтня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання права власності на 1/6 частку домоволодіння, припинення права на частку домоволодіння та виплату компенсації за частку домоволодіння відмовлено.

Відповідно до Довідки про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/ будинку осіб АДРЕСА_4 зареєстровані ОСОБА_3 , ОСОБА_7 .

Позивачем за основним позовом ОСОБА_1 заявлено вимогу про усунення перешкоди в користуванні домоволодінням АДРЕСА_1 зі сторони ОСОБА_3 , вселення та надати ключі від усіх замків на вхідних дверях будинку.

Позивачем за зустрічним позовом ОСОБА_3 заявлено вимогу про визнання ОСОБА_1 таким, що втратив право на користування житловим приміщення.

Згідно з ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до вимог ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспорюваного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

За змістом частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до положень ст. 41 Конституції України та статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року, відповідно до Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року», Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7, 11 до Конвенції від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (статті 316, 317, 319, 321 ЦК України).

За приписами статті 383 ЦК України та статті 150 ЖК України передбачено право власника використовувати житло для власного проживання, проживання інших членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.

Права власника жилого будинку, квартири визначені статтею 383 ЦК України, яка передбачає право власника використовувати житло для власного проживання та проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.

За частиною першою статті 356, частиною першою статті 357 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом.

Частиною третьою статті 358 ЦК України встановлено, що кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Згідно зі статтею 361 ЦК України співвласник має право самостійно розпорядитися своєю часткою у праві спільної часткової власності.

Відповідно до частини другої статті 386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю.

Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав.

З матеріалів справи встановлено, що 1/6 частина жилого будинку за адресою: АДРЕСА_1 належить на праві власності ОСОБА_1 .

Інша частина 2/3 частина будинку належить ОСОБА_3 . Також в будинку зареєстрована і проживає ОСОБА_7 .

Позивачем, в обґрунтування позовних вимог, до позовної заяви долучено талон-повідомлення Єдиного обліку №6698 про виклики позивачем 30.04.2023 поліції за адресою: АДРЕСА_1 через перешкоджання потраплянню до належної йому частини вказаного будинку, заява позивача від 30.04.2023 до правоохоронних органів про вчинення відповідачем перешкод у користуванні своєї частки будинку.

Відповідач за основним позовом та позивач за зустрічним позовом оспорює право позивача на вселення, вказуючи на незначну частку, яка належить позивачу та те, що частка позивача не може бути виділена в натурі та просить в зустрічній позовній заяві визнати ОСОБА_1 таким, що втратив право користування домоволодінням на підставі ст.ст.405, 406 ЦК України, як члена сім`ї власника житла, який не користується цим житлом без поважних причин понад один рік, що свідчить про наявність зазначених у позовній заяві ОСОБА_1 перешкод в користуванні домоволодінням.

Суд зазначає, що норми ст.ст.405, 406 ЦК України не регулюють правовідносини щодо власника майна та не можуть бути застосовані до правовідносин між сторонами, а тому суд не вбачає законних підстав для задоволення зустрічної позовної заяви ОСОБА_3 .

Суд не приймає до уваги посилання відповідача на висновок судової будівельно-технічної експертизи №1408-08 складену 11.09.2023 року про те, що частка позивача ОСОБА_1 є незначною та не може бути виділена в натурі, оскільки це не є предметом розгляду у даній справі.

При розгляді справи № 202/2395/21 Дніпровським апеляційним судом встановлено, що ОСОБА_1 заперечує факт припинення його права власності на частку з виплатою компенсації. Наголошував на тому, що спірний будинок є батьківським, він у ньому виріс, та має намір реалізовувати своє право власності, посилаючись на норми ст.ст.319,321 ЦК України.

Відповідно до ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Суд не приймає до уваги доводи відповідача за основним позовом ОСОБА_3 про наявність у позивача ОСОБА_1 іншого житла та реєстрацію місця проживання за іншою адресою, оскільки наявність іншого житла не позбавляє права власника користуватися своїм майном.

Судом встановлено що між сторонами існує спір з 1992 року та тривають судові спори, так рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 18 травня 1994 року справа №2-58/1994 за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_1 про виплату компенсації за 1/6 частину будинку було вирішено про перерозподіл часток сторін.

Також справа №2-79/1995, за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_1 про виплату компенсації та зустрічною позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_7 про реальний виділ в натурі 1/6 частини будинку і надвірних побудов і про визначення порядку користування будинком та земельною ділянкою та зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_7 , ОСОБА_1 про виділ 1/6 частини домоволодіння в натурі, яка ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 10.10.1995 року залишена без розгляду.

Отже між сторонами існує спір, який на даний час не вирішено, що змусило ОСОБА_1 , як власника майна, звернутися до суду за захистом своїх прав.

За таких обставин, оскільки норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення, ким саме спричинено порушене право та з яких підстав, суд вважає, що наявні підстави для задоволення позовних вимог позивача за основним позовом, оскільки позивач, є власником 1/6 частини домоволодіння та доведено, що відповідачем чиняться йому перешкоди у користуванні частиною належного йому будинку, що також підтверджується показами свідків, які були допитані в судовому засіданні, що є порушенням прав ОСОБА_1 , як власника нерухомого майна.

Згідно зі статтею 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі статтею 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Виходячи із вищевикладеного, приймаючи до уваги, що викладені докази не викликають у суду жодних сумнівів щодо їх належності, допустимості, об`єктивності та достатності для вирішення справи по суті, враховуючи, що позивачем за основним позовом надано належні та допустимі докази по справі, суд доходить висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог позивача за основним позовом та не вбачає законних підстав для задоволення позовних вимог за зустрічним позовом.

Відповідно до ст.141 ЦПК України в порядку відшкодування судових витрат із ОСОБА_3 на користь позивача ОСОБА_1 підлягають стягненню понесені судові витрати в розмірі 1073 грн. 60 коп. та на користь держави недоплачений позивачем судовий в розмірі 1073 грн. 60 коп.

Керуючись: ст.ст. 4,13,141,259, 263-265 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до ОСОБА_3 ( АДРЕСА_5 , РНОКПП НОМЕР_2 ) про усунення перешкод в користуванні домоволодінням та вселенні - задовольнити.

Усунути ОСОБА_1 перешкоди в користуванні домоволодінням АДРЕСА_1 та вселити ОСОБА_1 в будинок АДРЕСА_1 .

Зобов`язати ОСОБА_8 надати ОСОБА_1 комплект ключів від замків будинку АДРЕСА_1 .

В задоволенні зустрічної позовної заяви ОСОБА_3 ( АДРЕСА_5 , РНОКПП НОМЕР_2 ) до ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) про усунення перешкод у здійсненні права власності домоволодіння шляхом припинення права користування домоволодінням відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 ( АДРЕСА_5 , РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) судовий збір в розмірі 1073 грн. 60 коп.

Стягнути з ОСОБА_3 ( АДРЕСА_5 , РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь держави судовий збір в розмірі 1073 грн. 60 коп.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подачі протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст буде складено 28.11.2024 року

Суддя Л.П. Слюсар