КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________
Апеляційне провадження
№ 22-ц/824/4255/2024
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 квітня 2024 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Рейнарт І.М.

суддів Кирилюк Г.М., Ящук Т.І.

при секретарі Ящуку Д.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Конюшка Дениса Борисовича на ухвалу Подільського районного суду міста Києва від 10 жовтня 2023 року (суддя Будзан Л.Д.) про відмову у забезпеченні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,

встановив:

у жовтні 2023 року позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача збитків у сумі 137 500грн, судових витрат у розмірі 6 200грн та витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 28 000грн.

Мотивуючи позовні вимоги, позивач зазначав, що 26 лютого 2023 року о 22год. ОСОБА_2 , керуючи автомобілем «BMW 320», д.н.з. НОМЕР_1 , рухаючись по вул. Набережно-Рибальській у м. Києві, не впорався з керуванням та здійснив зіткнення із лівою задньою частиною його автомобіля «FordFocus», НОМЕР_2 , внаслідок чого автомобілю завдані механічні ушкодження.

Позивач зазначав, що цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована у ПрАТ «Страхова компанія «Арсенал Страхування», згідно полісу ОСЦПВВНТЗ № 211962798, з лімітом відповідальності за шкоду, заподіяну майну третіх осіб, у сумі 160 000грн (франшиза - 2 600грн).

Позивач посилався на те, що згідно зі звітом № 3966 від 17 березня 2023 року про визначення вартості матеріального збитку, заподіяного власнику КТЗ «FordFocus», д.н.з. НОМЕР_2 , та звітом № 3966/1 від 17 березня 2023 року про вартість утилізації КТЗ «Ford Focus», д.н.з. НОМЕР_2 , вартість відновлювального ремонту КТЗ складає 830 529,43грн; ринкова вартість КТЗ до ДТП складає 447 155,36грн; ринкова вартість КТЗ у пошкодженому стані після ДТП (вартість утилізації КТЗ) складає 94 690,47грн, отже транспортний засіб є фактично знищеним, а відтак йому має бути сукупно відшкодована різниця між вартістю транспортного засобу до та після ДТП, що становить 352 464,89грн.

Позивач зазначав, що, враховуючи розмір страхового відшкодування у сумі 157 400грн, з відповідача підлягало стягненню 195 064,89грн, у зв`язку із чим він 5 травня 2023 року звернувся до суду із цивільним позовом в рамках кримінальної справи № 758/4731/23 за обвинуваченням ОСОБА_2 за ч. 1 ст. 286 КК України про стягнення з останнього матеріальної шкоди в розмірі 195 064,89грн та моральної шкоди в розмірі

20 000грн. 25 травня 2023 року ними був укладений договір про відшкодування шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою у порядку статті 1194 ЦК України, згідно якого відповідач зобов`язався відшкодувати шкоду у розмірі 215 000грн, згідно встановленого цим договором графіку, а він зобов`язався, у разі надходження першого платежу в розмірі 50 000грн у визначений договором строк, направити до суду заяву про залишення цивільного позову без розгляду.

Позивач посилався на те, що відповідач здійснив виплату у розмірі 50 000грн 25 травня 2023 року, а він подав до суду заяву про залишення без розгляду цивільного позову, яка була задоволена судом, який також звільнив ОСОБА_2 від кримінальної відповідальності у зв`язку з примиренням з потерпілим ОСОБА_3 та закрив кримінальне провадження.

Позивач стверджував, що після цього відповідач виплатив згідно укладеного договору лише 27 500грн, однак у повному обсязі взяті на себе зобов`язання не виконав і залишок суми у розмірі 137 500грн не сплатив.

Разом із позовною заявою, позивач подав до суду заяву про забезпечення позову, шляхом накладення арешту на транспортний засіб «BMW 320», д.н.з. НОМЕР_1 , VIN: НОМЕР_3 , об`єм двигуна 1997 см. куб., що належить ОСОБА_2 на праві приватної власності, та заборони будь-якого відчуження або передачі в заставу вказаного транспортного засобу, посилаючись на те, що відповідач ігнорував необхідність виконання свого обов`язку у добровільному порядку і навіть після укладення договору від 25 травня 2023 року про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, у порядку ст. 1194 ЦК України, припинив здійснювати регулярні платежі на виконання вказаного договору, а відтак у нього є істотні підстави вважати, що у подальшому відповідач буде ухилятися від виконання рішення суду у цій справі, у тому числі шляхом відчуження належного йому на праві приватної власності майна.

Ухвалою Подільського районного суду міста Києва від 10 жовтня 2023 року у задоволенні заяви про забезпечення позову відмовлено.

У поданій апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - адвокат Конюшко Д.Б. просить ухвалу суду скасувати та постановити нове судове рішення, яким заяву про забезпечення позову задовольнити.

Представник позивача зазначає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відмову у забезпеченні позову, оскільки відповідач вже зараз всіляко й активно уникає виконання свого зобов`язання, припинивши виплату відшкодування на підставі договору ще чотири місяці тому.

Крім того, представник позивача зазначає, що сторона позивача не може володіти відомостями про вартість майна, яке перебуває у власності та користуванні відповідача.

Представник позивача стверджує, що накладення арешту на належний відповідачу автомобіль жодним чином не буде порушувати прав інших осіб, у той час як невжиття таких заходів може призвести до неможливості виконати в майбутньому рішення суду у цій справі.

Відзив на апеляційну скаргу не подано.

Позивач та його представник - адвокат Конюшко Д.Б., будучи належним чином повідомленими про день, час та місце розгляду апеляційної скарги (с.с.46, 48, 51-54) двічі у судове засідання не з`явилися, 23 квітня 2024 року адвокат Конюшко Д.Б. на електронну пошту Київського апеляційного суду надіслав заяву про розгляд справи у відсутність сторони позивача.

Відповідач ОСОБА_2 про день та час розгляду апеляційної скарги повідомлявся за наявною в матеріалах справи поштовою адресою, (с.с.48, 55-57), однак двічі у судове засідання не з`явився, судова повістка-повідомлення про судовий розгляд 24 квітня 2024 року повернулась до апеляційного суду без вручення з відміткою листоноші «адресат відсутній за вказаною адресою».

Згідно ч. 6 ст. 128 ЦПК України, судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи.

Відповідно до п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Іншої адреси відповідача матеріали справи не містять.

Виходячи з вищезазначених норм процесуального права, відповідач ОСОБА_2 вважається належним чином повідомленим про день та час апеляційного розгляду, у судове засідання не з`явився, клопотання про його перенесення не подав, тому відповідно до положень ст. 372 ЦПК України колегія суддів провела судовий розгляд у його відсутність.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що вона задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Відмовляючи в задоволенні заяви про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що твердження позивача про утруднення та/або неможливість виконання відповідачем рішення суду у разі його задоволення судом є лише припущенням, при цьому стороною позивача не надано доказів щодо вартості транспортного засобу та щодо перебування у відповідача на праві власності іншого майна.

Переглядаючи ухвалу суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів зазначає про наступне.

Відповідно до ст.149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретнім заходом до забезпечення позову і можливім предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками цього судового процесу.

Аналогічна правова позиція міститься, зокрема, у постановах Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі №826/8556/17, від 25 квітня 2019 року у справі №826/10936/18.

Отже, суди при вирішенні питання щодо забезпечення позову мають здійснювати належну оцінку доводів заявника щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову.

Умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи

оспорюваних прав або інтересів позивача. Гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення. Зокрема тому, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання. Конкретний захід забезпечення позову буде домірним позовній вимозі, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними способами захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача».

Такий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2020 року в справі № 753/22860/17.

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову.

Такий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

За змістом ст.150 ЦПК України позов забезпечується, зокрема, шляхом накладення арешту на майно відповідача.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, у тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це тимчасове обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 07 вересня 2020 року у справі № 522/3471/20.

З матеріалів справи вбачається, що предметом позову по даній справі є вимога майнового характеру, а саме: відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди в розмірі 137 500грн.

Судом встановлено, що між сторонами дійсно виник майновий спір з приводу відшкодування матеріальної шкоди.

Забезпечення позову у спорі, який має майновий характер, спрямоване на виконання можливого рішення суду про задоволення позову.

Дана правова позиція позивачки узгоджується з висновками, викладеними в постанові Верховного Суду від 11 серпня 2020 року у справі №760/5582/20.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про не надання доказів вартості автомобіля «BMW 320», д.н.з. НОМЕР_1 , що належить відповідачу, що не надає можливості зробити висновок про співмірність заявленого заходу забезпечення позову з ціною позову.

Згідно ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів вважає, що під час апеляційного розгляду не встановлено обставин, які б стали підставою для скасування ухвали суду та задоволення апеляційної скарги.

Керуючись ст. 367, 374, 375, 381-383 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Конюшка Дениса Борисовича залишити без задоволення, ухвалу Подільського районного суду міста Києва від 10 жовтня 2023 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Суддя-доповідач І.М. Рейнарт

Судді Г.М. Кирилюк

Т.І. Ящук