_____________________________________________________________________________________________________________________
Провадження № 2/947/228/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

0

20.12.2024 року Київський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді - Огренич І.В.

за участю секретаря - Коростій М.В.

представника позивача - адвоката Грішиної В.О., позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м.Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 ), третя особа: приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Калашник Оксана Василівна ( АДРЕСА_3 ) про встановлення факту проживання однією сім`єю без шлюбу та визнання права спільної сумісної власності на майно, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом в якому просить встановити факт проживання однією сім`єю без шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з 24 березня 2016 року по 17.02.2022 року та визнати право власності на частину квартири АДРЕСА_4 за ОСОБА_1 . При цьому позивач посилається на те, що сторони проживали однією сім`єю, без реєстрації шлюбу, вели спільне господарство, був спільний бюджет. ОСОБА_2 до 2022 року працювала в Одеському ліцеї «Ланжеронівський» Одеської міської ради, зараз на пенсії. ОСОБА_1 по професії моряк, тому часто був в рейсах. ОСОБА_1 та ОСОБА_2 проживаючи однією сім`єю без шлюбу, планували здійснити покупку квартири для здачі в оренду та отримання в майбутньому прибутку. ОСОБА_1 з кожного свого рейсу відкладав грошові кошти. Станом на 21.09.2021 року перед відходом в рейс, позивач залишив ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 60 000 доларів США для придбання квартири. З 21.09.2021 року по 17.02.2022 рік ОСОБА_1 знаходився в рейсі, а відповідачка в цей період шукала квартиру для покупки разом з ОСОБА_1 , коли останній прийде з рейсу, тому скидала фотографії квартири, які на той момент були в продажі. В подальшому ОСОБА_1 через своїх друзів дізнався, що ОСОБА_2 купила квартиру, за адресою: АДРЕСА_5 , якої раніше скидала йому фотографії, та зареєструвалась за цією адресою. Після повернення позивача з рейсу, ОСОБА_2 його не впустила до спірної квартири та документи не показала, хоча квартира була куплена за їх спільні грошові кошти, а тому ОСОБА_1 був вимушений звернутись до суду даним позовом.

Позивач та представник позивача - адвокат Грішина В.О. у судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача - адвокат Верховець К.С. надав до суду відзив на позов в якому просив у задоволенні позовних вимог відмовити, до судового засідання не з`явився, повідомлявся, про причини неявки суд не сповістив.

3-я особа: приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Калашник О.В. до судового засідання не з`явилась, повідомлялась.

Вивчивши матеріали справи, вислухавши позивача, представника позивача - адвоката Грішину В.О., свідків ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , суд приходить до наступного.

Судом встановлено, що 22 жовтня 2021 року ОСОБА_6 продала, а ОСОБА_2 купила квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_5 , житловою площею 27,8 кв.м., загальною площею 43,4 кв.м., договір купівлі-продажу посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Калашник О.В.

Згідно до п.2 вказаного договору купівлі-продажу, продаж спірної квартири вчинено за 1362500 гривень.

Відповідно до ст. 61 ч. 1 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту, та аналогічною статтею 372 ч. 2 ЦК України.

Відповідно до ст. 71 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї.

Відповідно до ст. 74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.

Позивачем в якості доказів спільного проживання з 24 березня 2016 року по 17.02.2022 року з ОСОБА_2 та набуття саме в цей період квартири АДРЕСА_4 , надано акт про фактичне проживання від 04.04.2024 року, який затверджений виконуючим директора ТОВ «КК «Сервіс плюс», з якого вбачається, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 у період з 24.03.2016 по 15.02.2022 проживали разом за адресою: АДРЕСА_6 , також фотознімки з ОСОБА_2 на відпочинку, сімейних святах за різні періоди, починаючи з 2016 року, договір та додаток до нього, на туристичне обслуговування від 11.10.2019, кореспонденція, яка надходила на ім`я ОСОБА_2 за адресою реєстрації ОСОБА_1 , копія акту судово-медичного дослідження (обстеження) №108/5 від 24.01.2022, копія поточної виписки за контрактом ОСОБА_1 з 01.01.2018 р. по 31.12.2019 р., а також з 01.01.2020 р. до 22.03.2022 р., які підтверджують доходи позивача, скріншоти з застосунку Вайбер та скріншоти інших смс-повідомлень.

Судом були допитані свідки ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , які також підтвердили факт спільного проживання між сторонами, так свідок ОСОБА_3 підтвердила, що знає позивача приблизно 10 років, відповідачку з 2016 року, так як саме з цього часу сторони почали спільно мешкати як чоловік та дружина без реєстрації шлюбу та мешкали до 2022 року за адресою: АДРЕСА_6 . Всім сусідам відповідачка представлялась по прізвищу ОСОБА_7 . Стверджувала, що позивач та відповідачка мали спільний бюджет та подружні стосунки. А також, їй достовірно відомо, що позивач з відповідачкою планували купити квартиру за зароблені кошти ОСОБА_1 в рейсах.

Свідок ОСОБА_4 підтвердила, що знає відповідачку з 2016 року, як дружину позивача. Вони спільно мешкали за адресою: АДРЕСА_6 , до 2022 року вели спільне господарство. ОСОБА_2 працювала вчителькою молодших класів, і фактично проживала на гроші позивача.

Свідок ОСОБА_5 , підтвердила, що з 2016 року знає, що позивач та відповідачка проживали разом за адресою: АДРЕСА_6 , вели спільне господарство. Відповідачка неодноразово розповідала їй, що позивач повинен заробити ще трохи коштів, щоб вони разом купили квартиру. Крім того, зять ОСОБА_5 , супроводжував ОСОБА_2 до нотаріуса в 2021 році для оформлення угоди купівлі-продажу спірної квартири, і відповідачка йому особисто розповідала, що квартира купляється за кошти які ОСОБА_1 заробив у рейсах.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави ( ч.1ст. 2 ЦПК).

Суд при розгляді справи керується принципом верховенства права, розглядаючи справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, та застосовуючи при розгляді справ, зокрема Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права ( ч.1,2 та 4ст. 10 ЦПК).

У відповідності до вимог п. 4 ст. 264 ЦПК при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладених у постановах Верховного Суду.

Предметом позову у справі, що переглядається, є встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та дружини без реєстрації шлюбу, визнання майна спільною сумісною власністю, визнання права власності на частку у майні.

Згідно зі статтею 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, а відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод(далі - Конвенція) таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права (пункт 1 частини другої статті 16 ЦК України).

Відповідно до частини другої статті 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу є спеціальною (визначеною законом) підставою для виникнення у них деяких прав та обов`язків, зокрема права спільної сумісної власності на майно.

Згідно зі статтею 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними.

Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі (частини третя та четверта статті 368 ЦК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі № 644/6274/16-ц (провадження № 14-283цс18) вказано, що згідно з абзацом п`ятим пункту 6 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року № 5-рп/99до членів сім`ї належать особи, що постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Таким чином, обов`язковими умовами для визнання їх членами сім`ї, крім спільного проживання, є ведення спільного господарства, тобто наявність спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівля майна для спільного користування, участь у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин. Отже, законодавство не передбачає вичерпного переліку членів сім`ї та визначає критерії, за наявності яких особи складають сім`ю. Такими критеріями є спільне проживання (за винятком можливості роздільного проживання подружжя з поважних причин і дитини з батьками), спільний побут і взаємні права й обов`язки.

У постанові від 03 липня 2019 року у справі № 554/8023/15-ц (провадження № 14-130цс19) Велика Палата Верховного Суду зауважила, що, вирішуючи питання про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, суд має установити факти спільного проживання однією сім`єю; ведення спільного побуту; взаємні права та обов`язки (статті3, 74 СК України).

Для встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу потрібно враховувати у сукупності всі ознаки, що притаманні подружжю у наведеному визначенні. Таким чином, предметом доказування у справах про встановлення факту проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу є факти спільного проживання, ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання майна в інтересах сім`ї, наявності між сторонами взаємних прав та обов`язків, притаманних подружжю (постанова Верховного Суду від 15 травня 2024 року у справі № 359/8093/20, провадження № 61-9484св23).

Відповідно до статей 12, 13, 81 ЦПК України суд розглядає справи в межах вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених ЦПК України випадках. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Належними та допустимими доказами проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу можуть бути, зокрема, але не виключно: свідоцтва про народження дітей; довідки з місця проживання; показання свідків; листи ділового та особистого характеру тощо; свідоцтво про смерть одного із «подружжя»; свідоцтва про народження дітей, в яких чоловік у добровільному порядку записаний як батько; виписки з господарських домових книг про реєстрацію чи вселення; докази про спільне придбання майна як рухомого, так і нерухомого (чеки, квитанції, свідоцтва про право власності); заяви, анкети, квитанції, заповіти, ділова та особиста переписка, з яких вбачається, що «подружжя» вважали себе чоловіком та дружиною, піклувалися один про одного; довідки житлових організацій, сільських рад про спільне проживання та ведення господарства та ін.

Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 15 липня 2020 року у справі № 524/10054/16.

ОСОБА_2 та її представник до судового засідання не з`явились, докази на які відповідачка посилалась у відзиві на позов, а також доказів на спростування встановлених у судовому засіданні обставин не надали. Крім того, відповідачкою не надано належних та допустимих доказів щодо джерела коштів, які були витрачені на придбання квартири на суму 1362500 гривень. Відповідачка посилається на отриману заробітну плату, додаткового доходу, заощадження за час шлюбу, що залишилися після його розірвання, грошові внески й гроші, наявні на рахунку померлого батька, при цьому належних та допустимих доказів, що підтверджують її дохід на період покупки квартири не надано. Також, відповідач посилається на рішення Балтського районного суду Одеської області від 14.03.2003 про визнання за ОСОБА_8 право власності на грошові внески № НОМЕР_5, № НОМЕР_6, № НОМЕР_7, № НОМЕР_8 на ім`я ОСОБА_9 , та на рішення Балтського районного суду Одеської області від 21.12.2008 про визнання за ОСОБА_2 , ОСОБА_10 і ОСОБА_11 в рівних частках право власності на рахунки № НОМЕР_1 , НОМЕР_2 , які знаходяться в філії - Балтське відділенні № 2822 ВАТ «Ощадбанк» на ім`я ОСОБА_12 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , але відповідачкою також не надаються відповідні докази, щодо конкретних сум, які знаходились на рахунках та які були отримані ОСОБА_2 на підставі вказаних рішень.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

У відповідності до ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Частиною 1 ст. 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

При таких обставинах, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд вважає вимоги ОСОБА_1 доведеним, обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню.

При цьому суд враховує усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Руїз Торія проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain, серія A, № 303-A, §§ 29-30)). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною.

Відповідно до ч.1, п.1 ч.3 ст. 133 та ч.ч.1-3 ст. 137 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи. До витрат, пов`язаних із розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

В матеріалах справи відсутні належні докази на підтвердження суми в розмірі 40000 гривень на професійну правничу допомогу, а тому суд вважає, що стягненню з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 підлягають лише витрати по сплаті судового збору у розмірі 1000 гривень.

Керуючись ст. 2, 12,13, 76-83, 141, 263-265, 273, 354-355 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 - задовольнити.

Встановити факт проживання однією сім`єю без шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з 24 березня 2016 року по 17.02.2022 року.

Визнати право власності на частину квартири АДРЕСА_4 за ОСОБА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН НОМЕР_3 , АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , ІПН НОМЕР_4 , АДРЕСА_1 ) витрати по сплаті судового збору у розмірі 1000 гривень.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку, шляхом подачі в 30-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

У зв`язку із перебуванням головуючого судді у період з 30.12.2024 по 10.01.2025 у відпустці повний текст рішення складено та підписано 13.01.2025.

Суддя І. В. Огренич