Провадження № 2/761/390/2024
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

07 листопада 2024 року Шевченківський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді Юзькової О.Л.,

при секретарі Марінченко Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві в приміщенні суду за правилами цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про розірвання договору та стягнення коштів, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом про розірвання договору та стягнення грошових коштів у розмірі 8 011,00 грн., моральної шкоди в розмірі 4 000, 00 грн. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 14 квітня 2020 року між ОСОБА_1 та Фізичною особою - підприємцем ОСОБА_2 укладено договір №KI00045 про виготовлення та встановлення одного вікна (металопластикового виробу) площею 2,5 м2, колір: білий, заповнення: скло, профіль: ПВХ Rotta. На виконання умов укладеного договору від 14 квітня 2020 року Позивачем було сплачено завдаток за конструкції ПВХ у сумі 2 000 грн. 00 коп., що підтверджується товарним чеком №00045 від 14 квітня 2020 року. Також Позивачем було сплачено борг «до передачі у власність» у сумі 6 011 грн. 00 коп., що підтверджується товарним чеком №00045 від 05 травня 2020 року. Разом з тим, позивач зазначає, що порушуючи умови укладеного договору, 25 травня 2020 року відповідач доставив у квартиру позивача вікно, яке за своїми розмірами не відповідає розміру, передбаченого умовами договору. Як зазначає позивач, з моменту доставки металопластикового виробу, відповідач повністю ігнорує своє зобов`язання, щодо монтажу вікна в квартиру позивача, порушуючи пункти договору: п. 3.8. для виконання умов даного договору, Замовник зобов`язується падати доступ до прийомів та джерела електроенергії; п. 7.2. Виконавець не несе відповідальності за пошкодження відкосів та прилеглих ділянок стін. Позивач неодноразово зверталася до відповідача з вимогами замінити вікно на належне по розмірам та встановити його, але відповідач лише обіцяв це зробити або просто ігнорував вказані звернення Позивача. У зв?язку з недобросовісною, нечесною та шахрайською поведінкоювВідповідача як Виконавця за укладеним договором, введенням позивача в оману, ОСОБА_1 звернулася до суду за захистом своїх порушених прав з вимогою про розірвання укладеного договору та повернення коштів.

Провадження в справі відкрито 11.01.2021, відповідно до положень ст. ст. 19, 274 ЦПК України вирішено питання про її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 04 квітня 2024 року здійснено перехід з розгляду в порядку спрощеного провадження без повідомлення (виклику) сторін цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про розірвання договору та стягнення коштів - в розгляд справи в порядку спрощеного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

В судове засідання позивач не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена у встановленому законом порядку, в судове засідання не з`явилася, заяв та клопотань в адресу суду не надходило. Заперечення щодо ухвалення заочного рішення від ОСОБА_1 в адресу суду не надходило.

Фізична особа - підприємець ОСОБА_2 у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи, повідомлений у встановленому законом порядку, свого представника не направив, правом на відзив не скористався.

За таких обставин, зважаючи на положення ст. ст. 223, 280 ЦПК України, за відсутності заперечень сторони позивача, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін на підставі наявних доказів, провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення.

Дослідивши наявні в справі докази, та надавши їм відповідну оцінку суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного..

Судом встановлено, що 14 квітня 2020 року між ОСОБА_1 та Фізичною особою - підприємцем ОСОБА_2 укладено договір №KI00045 про виготовлення та встановлення одного вікна (металопластикового виробу) площею 2,5 м2, колір: білий, заповнення: скло, профіль: ПВХ Rotta, а Замовник зобов`язується оплатити ці послуги в розмірі, який встановлено цим Договором.

Частиною 1 статті 901 ЦК України передбачено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Згідно зі статтею 902 ЦК України виконавець повинен надати послугу особисто. У випадках, встановлених договором, виконавець має право покласти виконання договору про надання послуг на іншу особу, залишаючись відповідальним в повному обсязі перед замовником за порушення договору.

Пунктом 3.1.договору передбачено, що Замовник зобов`язується сплатити вартість Виробу, що складає 8 011,00 грн.

З матеріалів справи вбачається, що у день укладення договору 14.04.2020, позивач дотрималася вимог п. 3.1. та здійснила оплату в розмірі 2 000,00 грн.

Факт здійснення попередньої оплати в сумі 2 000,00 грн. підтверджується Товарним чеком №00045, який міститься в матеріалів справи.

У п.3.1.1 цього договору визначено, що після внесення Замовником завдатку 20-100%, борг «до передачі у власність» повинен бути погашений не пізніше 7 днів, з дня внесення завдатку.

Згідно з п.3.2. договору, в якому зазначено, що після виконання п. 3.1. Виконавець зобов`язується передати у власність Замовника виготовлені Вироби на протязі 30 робочих днів з моменту виконання п.3.1.1. У випадку, якщо вироби мають нестандартну комплектацію (ламінація, непрямі кути, шпроси, тонування, арочний гиб і т.п.), строк передачі у власність Замовника виготовлених виробів, збільшується до 40 робочих днів.

Отже, відповідач в порушення умов цього договору 25.05.2020 доставив до квартири позивача металопластиковий виріб, який не відповідав розмірам визначеним у п.1.4 Договору №КІ-00045 від 14.04.2020.

ОСОБА_1 20.10.2020 звернулася з заявою про розірвання договору та повернення коштів (копія заяви наявна в матеріалах справи).

Таким чином, як встановлено судом, відповідач в порушення вищезазначених умов договору не розглянув заяву позивача у встановлений термін, не надав йому відповідь, на спростування цих доводів відповідачем не надано відповідних доказів.

Згідно вимог ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору, цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Згідно зі статтею 611 ЦК у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; відшкодування збитків та моральної шкоди.

Статтею 617 ЦК України передбачено, що особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.

Відповідно до статті 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. У разі односторонньої відмови від договору в повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.

Частиною 1 статті 906 ЦК України встановлено, що збитки, завдані замовнику невиконанням або неналежним виконанням договору про надання послуг за плату, підлягають відшкодуванню виконавцем, у разі наявності його вини, у повному обсязі, якщо інше не встановлено договором. Виконавець, який порушив договір про надання послуг за плату при здійсненні ним підприємницької діяльності, відповідає за це порушення, якщо не доведе, що належне виконання виявилося неможливим внаслідок непереборної сили, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 907 ЦК України, договір про надання послуг може бути розірваний, у тому числі шляхом односторонньої відмови від договору, в порядку та на підставах, встановлених цим Кодексом, іншим законом або за домовленістю сторін. Порядок і наслідки розірвання договору про надання послуг визначаються домовленістю сторін або законом.

Згідно з частиною 1 статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач має право відмовитися від договору про виконання робіт (надання послуг) і вимагати відшкодування збитків, якщо виконавець своєчасно не приступив до виконання зобов`язань за договором або виконує роботу так повільно, що закінчити її у визначений строк стає неможливим.

Застосування такого правового наслідку, як розірвання договору судом, саме з підстави істотності допущеного порушення договору, визначеної через іншу оціночну категорію - значну міру позбавлення того, на що особа розраховувала при укладенні договору, - відповідає загальним засадам цивільного законодавства, до яких за пунктом 6 частини першої статті 3 ЦК України належать, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність.

Вирішуючи питання про оцінку істотності порушення стороною договору, суди повинні встановити не лише наявність істотного порушення договору, але й наявність шкоди, завданої цим порушенням другою стороною, яка може бути виражена як у вигляді реальних збитків та (або) упущеної вигоди; її розмір, який не дозволяє потерпілій стороні отримати очікуване при укладенні договору, а також установити, чи є дійсно істотною різниця між тим, на що має право розраховувати сторона, укладаючи договір, і тим, що в дійсності вона змогла отримати. Відповідна правова позиція, викладена у постанові Верховного суду України у справі від 18 вересня 2013 року № 6-75цс13.

Крім того, оскільки позивач є споживачем товару, який йому повинен був передати відповідач (виконавець за договором), шляхом виготовлення та встановлення металопластикових вікон, то на правовідносини позивачки із відповідачкою розповсюджується дія Закону України «Про захист прав споживачів», який регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів.

Відповідно до п. 17, 21, 22 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» послуга - діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб;робота - діяльність виконавця, результатом якої є виготовлення товару або зміна його властивостей за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб;споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням найманого працівника.

Згідно ст.5 Закону України «Про захист прав споживачів» держава забезпечує споживачам захист їх прав, надає можливість вільного вибору продукції, здобуття знань і кваліфікації, необхідних для прийняття самостійних рішень під час придбання та використання продукції відповідно до їх потреб, і гарантує придбання або одержання продукції іншими законними способами в обсязі, що забезпечує рівень споживання, достатній для підтримання здоров`я і життєдіяльності. Захист прав споживачів здійснюють також суди.

Відповідно до ч. 2 ст. 598 ЦК України припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом.

Відповідно до частини 1 статті 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з ч. 2 ст. 651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладанні договору.

Відповідно до ст. 653 ЦПК України у разі розірвання договору зобов`язання сторін припиняються. У разі зміни або розірвання договору зобов`язання змінюється або припиняється з моменту досягнення домовленості про зміну або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни. Якщо договір змінюється або розривається у судовому порядку, зобов`язання змінюється або припиняється з моменту набрання рішенням суду про зміну або розірвання договору законної сили.

Згідно з ч. 3 ст. 651 ЦК України у разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.

Так, відповідно до ч. 2 ст. 867 ЦК України замовник має право у будь-який час до здачі йому роботи відмовитися від договору побутового підряду, сплативши підрядникові частину встановленої ціни роботи пропорційно роботі, фактично виконаній до повідомлення про відмову від договору, та відшкодувавши йому витрати, здійснені до цього моменту з метою виконання договору, якщо вони не входять до частини ціни роботи, яка підлягає сплаті. Умови договору, що позбавляють замовника цього права, є нікчемними.

Також, відповідно до ч. 3 ст. 12 Закону України «Про захист прав споживачів» у разі реалізації продукції поза торговельними або офісними приміщеннями споживач має право розірвати договір за умови повідомлення про це продавця (виконавця) протягом чотирнадцяти днів з дати одержання документа, який засвідчує факт здійснення правочину поза торговельними або офісними приміщеннями чи прийняття продукції або першої поставки такої продукції, за умови, що така продукція є річчю, а прийняття чи поставка продукції відбувається пізніше часу одержання споживачем документа на їх продаж.

Відповідно до п. 4.2 Договору у разі невиконання замовником п. 3.1 або п. 3.1.1. вартість цього договору може бути змінена виконавцем на підставі зміни ціни виробів, пов`язаних з інфляцією або подорожчанням окремих комплектуючих виробу. Так само, у разі не сплати договір може бути розірваний.

Як зазначено вище позивачка, скориставшись своїм правом на розірвання договору, 20.10.2020 направила ФОП ОСОБА_2 заяву про розірвання договору №КІ-00045 від 14.04.2020 у зв`язку із невиконанням його умов, суд приходить до висновку про наявність передбачених законом підстав для розірвання укладеного між між ОСОБА_1 та Фізичною особою - підприємцем ОСОБА_2 договору (індивідуальний номер замовлення КІ-00045) від 14 квітня 2020 року.

Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача грошових коштів в розмірі 8 011, 00 грн., які 100% сплачені нею за Договором №КІ-00045 від 14.04.2020, суд зазначає наступне.

ОСОБА_1 , на виконання вимог п. 3.1 Договору сплатила відповідачу 100 % вартість замовленого виробу в розмірі 8 011,00 грн., що підтверджується товарним чеком №00045 від 14.04.2020 та товарним чеком №00045 від 05.05.2020, які містяться в матеріалах справи.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 571 ЦК України якщо порушення зобов`язання сталося з вини боржника, завдаток залишається у кредитора.

Водночас, відповідно до ч. 3 ст. 571 ЦК України у разі припинення зобов`язання до початку його виконання або внаслідок неможливості його виконання завдаток підлягає поверненню.

Також, відповідно до ч. 4 ст. 12 Закону України «Про захист прав споживачів» у разі реалізації продукції поза торговельними або офісними приміщеннями продавець (виконавець) повинен повернути сплачені гроші без затримки не пізніше тридцяти днів з моменту повідомлення споживачем про розірвання договору. Споживач має право не повертати продукцію або результати роботи чи послуги до моменту повернення йому сплаченої ним суми грошей.

Таким чином, враховуючи припинення зобов`язання, шляхом розірвання договору (індивідуальний номер замовлення КІ-00045) від 14 квітня 2020 року, укладеного між ОСОБА_1 та Фізичною особою - підприємцем ОСОБА_2 , вимога ОСОБА_1 про повернення суми сплаченої вартості виробу по договору в розмірі 8 011, 00 грн. підлягає до задоволення.

Щодо вимоги про стягнення моральної шкоди суд зазначає наступне.

Право на відшкодування моральної шкоди є важливою гарантією захисту прав і свобод громадян та законних інтересів юридичних осіб, встановлене Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна.

У ч. 4, 5 ст. 23 ЦК України визначено, що моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Пунктом 3 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4 встановлено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

В пункті 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» зазначено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Статті 4 та 22 Закону України «Про захист прав споживачів» прямо передбачають право споживача на відшкодування моральної шкоди у правовідносинах між споживачами та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг.

Встановлено, що бездіяльність відповідача, призвела до порушення прав позивача, завдання душевних переживань, спричинення емоційних переживань, порушення умов, позивач змушена була звертатися до суду за захистом своїх прав, витрачати на це свій час та кошти на оплату правової допомоги, що, в свою чергу, спричинило позивачу психоемоційні переживання, хвилювання, нервування.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 05.12.2020 у справі № 752/17832/14-ц визначено, що визначаючи розмір відшкодування, суд керується принципами розумності, справедливості та співмірності. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення.

Отже, виходячи із засад розумності і справедливості, моральну шкоду, що підлягає стягненню з відповідачки на користь позивачки, суд визначає в розмірі 2000 грн, що є достатнім та співмірним із характером завданої шкоди, що буде відповідною, достатньою та справедливою грошовою компенсацією за завдану моральну шкоду. Стягнення у такому розмірі не є надто мізерним та надто надмірним, не призведе до порушення балансу прав та інтересів конкретного громадянина і суспільного інтересу.

Розподіляючи судові витрати суд керується положеннями ст. 141 ЦПК України.

Керуючись ст. 11, 15, 16, 23, 207, 571, 598, 626, 627, 638, 651, 653, 678, 865, 867 ЦК України, Законом України «Про захист прав споживачів», ст. 4, 10, 12, 7681, 141, 223, 258, 259, 264265, 268, 280-284, 354, 355, ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Розірвати договір №КІ-00045 від 14.04.2020 укладений між ОСОБА_1 та фізичною особою - підприємцем ОСОБА_2 .

Стягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , АДРЕСА_2 ) сплачені за договором №№КІ-00045 від 14.04.2020 грошові кошти в розмірі 8 011 грн. 00 коп.

Стягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , АДРЕСА_2 ) моральну шкоду в розмірі 4 000 грн. 00 коп.

Стягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) на користь держави 2 522,40 грн.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом 30 днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подано протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому ст.ст. 353-357 ЦПК України до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з урахуванням п. 15.5. Перехідних положень ЦПК України , у цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Суддя: