Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 березня 2024 року Подільський районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді - Захарчук С. С.,

за участю секретаря судового засідання - Бублик А. О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Києві цивільну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Торгова фірма «Рудь» до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди,

В С Т А Н О В И В :

Товариство з обмеженою відповідальністю «Торгова фірма «Рудь» (далі - ТОВ «Торгова фірма «Рудь») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди.

Зазначало, що 29.10.2018 сталася дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої було пошкоджено транспортний засіб - Mercedes-Benz Vito, н.з. НОМЕР_1 , власником якого є ОСОБА_2 , орендарем вказаного автомобіля згідно договору найму/оренди транспортного засобу від 24.10.2017 №4144 є ТОВ «Торгова фірма «Рудь».

Відповідно до постанови Шевченківського районного суду міста Києва від 07.12.2018 винним у вчиненні зазначеної дорожньо-транспортної пригоди визнано ОСОБА_1 .

Відповідно до договору цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів від 01.12.2017 цивільно-правова відповідальність ОСОБА_1 застрахована у ПАТ «Страхова компанія «Галицька».

Відповідно до звіту про оцінку вартості матеріального збитку, завданого внаслідок пошкодження автомобіля Mercedes-Benz Vito, н.з. НОМЕР_1 , вартість матеріального збитку складає 375 744 грн. 65 коп.

Посилаючись на зазначені обставини, ТОВ «Торгова фірма «Рудь» просило стягнути з відповідача ОСОБА_1 375 744 грн. 65 коп. на відшкодування матеріальної шкоди та 4 000 грн. витрат на правову допомогу.

У відзиві на позов, відповідач, заперечуючи проти позову, вказав на те, що відповідно до договору цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів його цивільно-правова відповідальність застрахована у ПАТ «Страхова компанія «Галицька».

Відповідно до Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов`язок по відшкодуванню шкоди у межах ліміту відповідальності покладається на страховика, а тому просив відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

Сторони у судове засідання не з`явилися, від представника позивача та представника відповідача в матеріалах справи наявні заяви про розгляд справи за їх відсутності.

Відповідно до ст. 223 ЦПК України суд ухвалив розглядати справу за відсутності учасників справи.

Суд вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази у їх сукупності, дійшов наступного висновку.

Судом установлено, що відповідно до договору найму (оренди) транспортного засобу - Mercedes-Benz Vito, н.з. НОМЕР_1 , укладеного між ОСОБА_2 та ТОВ «Торгова фірма «Рудь», товариство є наймачем зазначеного автомобіля (а.с. 4).

29.10.2018 сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля Mercedes-Benz Vito, н.з. НОМЕР_1 та автомобіля «Деу», н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 .

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до постанови судді Шевченківського районного суду міста Києва від 07.12.2018 винним у вчиненні зазначеної дорожньо-транспортної пригоди визнано ОСОБА_1 (а.с. 5).

Таким чином, особою, яка відповідає за відшкодування матеріальної шкоди позивачу є відповідач.

Відповідно до звіту про визначення вартості матеріального збитку від 13.11.2018 № С18-363 вартість матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу - Mercedes-Benz Vito, н.з. НОМЕР_1 складає 105 752 грн. 86 коп. (а.с. 22-62).

Разом з тим, як установлено судом, відповідно до договору цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів Поліс № АМ499215, який був чинний на момент дорожньо-транспортної пригоди - 29.10.2018, цивільно-правова відповідальність ОСОБА_1 була застрахована у ПАТ «Страхова компанія «Галицька» (а.с. 78).

Страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів (стаття 1 Закону України «Про страхування» у редакції, діючій на час виникнення спірних правовідносин).

Розрізняють добровільну та обов`язкову форми страхування (стаття 5 Закону України «Про страхування» у редакції, діючій на час виникнення спірних правовідносин).

Види обов`язкового страхування в Україні визначені у статті 7 Закону України «Про страхування», у редакції, діючій на час виникнення спірних правовідносин. До них пункт 9 частини першої вказаної статті відносить страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Відносини у цій сфері регламентує, зокрема, Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. За умов, передбачених у статті 38 вказаного Закону, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування.

Обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється, зокрема, з метою забезпечення відшкодування шкоди майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у редакції, діючій на час виникнення спірних правовідносин).

Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 вказаного Закону, у редакції, діючій на час виникнення спірних правовідносин).

Як установлено судом відповідно до договору цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів Поліс № АМ499215, який був чинний на момент дорожньо-транспортної пригоди - 29.10.2018, цивільно-правова відповідальність ОСОБА_1 була застрахована у ПАТ «Страхова компанія «Галицька».

Відповідно до абз. 1 п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у редакції, діючій на час виникнення спірних правовідносин, у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Випадки, за який страховик мав право відмовитися від здійснення страхової виплати були передбачені ст. 991 ЦК України, у редакції, діючій на час виникнення спірних правовідносин.

Відтак, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37 зазначеного Закону, у редакції, діючій на час виникнення спірних правовідносин), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово у своїх висновках, викладених у постановах, зокрема, постанова від 04.07.2018 справа № 755/18006/15-ц, провадження № 14-176 цс 18, вказувала на те, що покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»)

Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди. А тому, страховик, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, згідно зі статтями 3 і 5 вказаного Закону реалізує право вимоги, передбачене статтями 993 ЦК України та 27 Закону України «Про страхування», шляхом звернення з позовом до страховика, в якого завдавач шкоди застрахував свою цивільно-правову відповідальність.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказів того, що позивач звертався до страховика відповідача та отримав його відмову у виплаті страхового відшкодування, ТОВ «Торгова фірма «Рудь» не надано.

Таким чином, покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності, визначеній у ст. 3 зазначеного вище Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у редакції, діючій на час виникнення спірних правовідносин.

Виходячи з вищевикладеного, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову у повному обсязі.

Керуючись ст. ст. 2, 4, 12, 13, 76-82, 133, 134, 137, 141, 258-259, 263-265, 268, 273, 353, 354 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В :

У задоволенні позову товариства з обмеженою відповідальністю «Торгова фірма «Рудь» (03179, м. Київ, пр. Перемоги, буд. 148/1, ) до ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 ) про відшкодування шкоди - відмовити.

Рішення може бути оскаржено безпосередньо до Київського апеляційного суду.

Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя С. С. Захарчук