Справа № 159/7782/24
Провадження № 2/159/1796/24
КОВЕЛЬСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 грудня 2024 року м. Ковель

Ковельський міськрайонний суд Волинської області у складі головуючого судді Лесика В.О.,

за участю секретаря судового засідання Посполітак Г.О.,

представника позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому в судовому засіданні в загальному позовному провадженні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Волинської обласної прокуратури про зняття арешту з нерухомого майна,

в с т а н о в и в:

Стислий виклад позовних вимог.

У листопаді 2024 року ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом, в якому прохає скасувати арешт на будинок АДРЕСА_1 , який зареєстрований в Єдиному державному реєстрі заборон відчуження нерухомого майна за №5111805 та виключити з Єдиного реєстру заборон відчуження нерухомого майна запис від 11 червня 2007 року № 5111805 про арешт на будинок АДРЕСА_1 .

У обґрунтування позовних вимог позивач посилається на наступні обставини: на праві приватної власності належить будинок АДРЕСА_1 . З метою реєстрації її чоловіка ОСОБА_4 за вказаною адресою у Ковельському ЦНАП стало відомо, що на належний їй будинок накладено арешт.

Підставою для накладення арешту слугувала постанова слідчого Любомльського районного суду ОСОБА_5 від 16.04.2007, відповідно до якої накладено арешт на усе майно ОСОБА_4 в рамках кримінальної справи №44-019-05 за ознаками злочину, передбаченого ч.3 ст.364, ч.1 ст.366 КК України.

Постановою Любомльського районного суду Волинської області від 09.09.2007року ОСОБА_4 звільнено від кримінальної відповідальності за ч.1 ст.367 КК України внаслідок зміни обстановки. Однак, вказаною постановою не вирішено питання щодо скасування зазначеного арешту.

Позивач вказує, що наявність вказано арешту перешкоджає їй в реалізації своїх прав, як власника майна щодо розпорядження вказаним нерухомим майном.

За таких обставин, просить позов задовольнити в повному обсязі.

Стислий виклад заперечень відповідача.

09.12.2024 року Волинською обласною прокуратурою подано до суду відзив з приводу пред`явленого позову з якого вбачається, що відповідач позовні вимоги не визнає та просить відмовити в задоволенні пред`явленого позову, Зокрема, вказує на те, що оскільки кримінальна справа, у ході досудового розслідування якої накладено арешт на спірне майно, судом розглянута та арешт на спірне майно накладений органом досудового розслідування, в органів прокуратури відсутні будь-які повноваження щодо вирішення питання звільнення майна з-під арешту, а тому Волинська обласна прокуратура є неналежним відповідачем у даній справі.

Рух справи в суді.

Позовну заяву подано до суду 18 листопада 2024 року.

21 листопада 2024 року ухвалою судді відкрито провадження у справі, визначено розглядати справу за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання.

Ухвалою суду від 19 грудня 2024 року закрито підготовче провадження та призначено справи до судового розгляду по суті.

Позиція учасників судового розгляду.

У ході судового розгляду представник позивача ОСОБА_1 , позов підтримав з підстав викладених у позовній заяві та просить його задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_2 позов не визнала, з підстав викладених у відзиві на позов. Просила відмовити у позові.

Фактичні обставини справи, встановлені судом.

Відповідно до державного акта на право власності на землю ділянку серії І-ВЛ № 022043, виданого 30.11.2001 року ОСОБА_3 є власником земельної ділянки площею 0,0600 гектарів, яка розташована по АДРЕСА_1 для будівництва та обслуговування жилого будинку.

Інформаційною довідкою №403613185 від 13 листопада 2024 року з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна доводиться, що ОСОБА_3 є одноосібним власником будинку АДРЕСА_1 .

Цією ж Інформаційною довідкою та Витягами про реєстрацію в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна доводиться та обставина, що арешт на майно був накладений 31.05.2007 слідчим Любомльської міжрайонної прокуратури Волинської області Сидоруком А.М., обтяжувачем є Любомльська міжрайонна прокуратура.

Підставою для накладення арешту слугувала постанова слідчого Любомльського районного суду Сидорука А.М. від 16.04.2007, відповідно до якої накладено арешт на усе майно ОСОБА_4 в рамках кримінальної справи №44-019-05 за ознаками злочину, передбаченого ч.3 ст.364, ч.1 ст.366 КК України.

Постановою Любомльського районного суду Волинської області від 09.09.2007 року ОСОБА_4 звільнено від кримінальної відповідальності за ч.1 ст.367 КК України внаслідок зміни обстановки.

Висновки суду та мотиви прийнятого рішення.

Суд, дослідивши надані письмові докази приходить до висновку про задоволення позову.

Згідно зі статтею 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.

Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (частина перша статті 321 ЦК України).

Спеціальні підстави законного обмеження особи у реалізації права власності передбачені, зокрема, нормами кримінального процесуального закону для виконання завдань кримінального провадження як легітимної мети відповідного втручання у право мирного володіння майном.

Відповідно до статті 126 КПК України 1960 року, чинного на час накладення слідчим арешту на майно ОСОБА_4 , зазначений захід міг тимчасово застосовуватися слідчим або судом на період досудового слідства та/або судового розгляду для забезпечення цивільного позову і можливої конфіскації майна. Як було визначено в цій же статті, накладений на майно арешт підлягав скасуванню органом досудового слідства, коли в застосуванні цього заходу відпаде потреба.

Правова природа арешту майна не змінилася і з прийняттям чинного КПК України, норми якого більш докладно регламентують мету, підстави й порядок застосування та скасування цього заходу забезпечення кримінального провадження.

Зокрема, згідно із статтею 170 КПК України завданнями арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Арешт майна має тимчасовий характер, і його максимально можлива тривалість обмежена часовими рамками досудового розслідування та/або судового розгляду до прийняття процесуального рішення, яким закінчується кримінальне провадження.

Після закриття кримінальної справи (в тому числі у зв`язку із скасуванням постанови про її порушення, винесеної за процедурою КПК України 1960 року) відповідне втручання у право власності фактично набуває свавільного характеру, й заінтересована особа правомірно розраховує на його припинення. Такі правомірні очікування ґрунтуються на закріпленому у статті 3 Конституції України, статті 13 Конвенції головному обов`язку держави, яка відповідає перед людиною за свою діяльність, утверджувати й забезпечувати права і свободи та надавати людині ефективний засіб їх юридичного захисту.

Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів, і вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (стаття 328 ЦК України).

Статтею 386 ЦК України встановлено, що держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.Згідно з положеннями ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Зазначена норма матеріального права визначає право власника вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним.

Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення, ким саме спричинено порушене право та з яких підстав.

Позивачка просить скасувати арешт, накладений у межах кримінального провадження за правилами КПК України 1960 року. При цьому згідно з пунктом 9 розділу XI «Перехідні положення» КПК України 2012 року арешт майна, застосований до дня набрання чинності цим Кодексом, продовжує свою дію до його зміни, скасування чи припинення у порядку, що діяв до набрання чинності цим Кодексом.

Ця правова норма узгоджується з вимогами частини першої статті 5 КПК України 2012 року, за якою процесуальна дія проводиться, а процесуальне рішення приймається згідно з положеннями цього Кодексу, чинними на момент початку виконання такої дії або прийняття такого рішення.

Отже, у визначенні порядку звільнення майна з-під арешту потрібно керуватися правилами КПК України 1960 року, а також положеннями чинного цивільного процесуального законодавства.

Спір щодо про звільнення майна з-під арешту є приватноправовим, якщо арешт накладений на майно особи, яка не була учасником кримінального провадження, розпочатого за правилами КПК України 1960 року та завершеного (вирок, постанова про закриття провадження) у порядку, передбаченому КПК України 1960 року (постанова Великої Палати Верховного Суду від 15.05.2019 у справі № 372/2904/17-ц (провадження № 14-496цс18) або КПК України 2012 року (постанова Великої Палати Верховного Суду від 24.04.2019 у справі № 2-3392/11 (провадження № 14-105цс19). Залежно від суб`єктного складу учасників такого спору його потрібно розглядати за правилами цивільного чи господарського судочинства.

Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України, право власності є право особи наріч (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно з ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Як вбачається зі змісту ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно зі ст.ст. 391, 392 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.Власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою.

Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Позивачка обґрунтовувала порушення свого права тим, що у встановленому законом порядку вона, як власник майна, не може розпоряджатися своїм нерухомим майном, оскільки будинок АДРЕСА_1 перебуває під арештом. Відповідно її право щодо розпорядження нерухомим майно порушене.

Доводи відповідача про те, що Волинська обласна прокуратура не є належним відповідачем не заслуговують на увагу суду, оскільки арешт на будинок АДРЕСА_1 був накладений постановою слідчого прокуратури в межах кримінальної справи.

Відомостей щодо інших осіб, в інтересах яких був накладений арешт у кримінальному провадженні, відповідачем не зазначено.

Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму ВССУ «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» від 03.06.2016 №5 позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Позови на захист майнових прав малолітніх та неповнолітніх дітей боржника (засудженого) можуть бути пред`явлені їхніми законними представниками, а у випадках, встановлених законом, органами та особами, яким надано право захищати права, свободи чи інтереси інших осіб (статті 3, 45 ЦПК). Відповідачами в справі є боржник, особа, в інтересах якої накладено арешт на майно, а в окремих випадках - особа, якій передано майно, якщо воно було реалізоване.

Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідач жодним чином не заперечив обставин, викладених позивачем, та не надав суду доказів, які б свідчили про безпідставність вимог позивача.

Оскільки на даний час кримінальне провадження, в ході якого було накладено арешт на майно позивача, припинено, то, з огляду на зазначені вище судові рішення, у такому арешті відпала потреба.

Враховуючи викладене, а також той факт, що позивач на даний час не має можливості вільно володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном, а з часу накладення арешту у межах кримінальної справи минуло понад 15 років, об`єктивних причин для перебування під арештом для даного майна немає, а тому суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги про скасування арешту у повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 10, 12, 81, 82, 89, 141, 247, 263, 264 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В :

Позов задовольнити повністю.

Скасувати арешт на будинок АДРЕСА_1 , який зареєстрований в Єдиному державному реєстрі заборон відчуження нерухомого майна за №5111805.

Виключити з Єдиного реєстру заборон відчуження нерухомого майна запис від 11 червня 2007 року № 5111805 про арешт на будинок АДРЕСА_1 .

Судові витратити залишити за позивачем.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Волинського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його складення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного тексту рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку скаргу не було подано.

Повне найменування сторін:

Позивач ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса: АДРЕСА_1 .

Відповідач Волинська обласна прокуратура, , адреса: Волинська область м.Ковель, вул. Винниченка,15.

Повний текст рішення складено 20.01.2025.

Головуючий: В.О.Лесик