Справа № 204/9638/22
Провадження № 2/932/449/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 жовтня 2024 року Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючої судді Кудрявцевої Т.О.

за участю секретаря Білоконь О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпро в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитом із спадкоємця,-

В С Т А Н О В И В:

09.11.2022 року позивач АТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернувся до Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська з вищевказаною позовною заявою.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що ОСОБА_2 (позичальник) звернулася до АТ «ПРИВАТБАНК» (банк) для отримання банківських послуг, подавши Заяву № б/н від 22.10.2013 року. Банк виконав свої зобов`язання за договором, і позичальнику було надано можливість користуватися кредитним лімітом. Позичальник повинен був погашати кредит та проценти шляхом внесення коштів на кредитний рахунок відповідно до умов договору. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 померла, і відповідно до закону всі права та обов`язки, що належали їй, перейшли до спадкоємця: ОСОБА_1 , як особи, яка спільно проживала із спадкодавцем. Тому, за переконанням представника позивача, відповідач набув разом із спадковими активами і спадкові борги, а, отже, сума заборгованості, яка виникла у зв`язку із невиконанням умов кредитного договору, що був укладений між ОСОБА_2 та АТ КБ «ПРИВАТБАНК», має бути стягнута із спадкоємця позичальника. Зважаючи на вищевикладене, позивач просить суд стягнути з відповідача заборгованість станом на 13.09.2022 року у сумі 5 316 грн. 96 коп., разом із судовими витратами у сумі 2481,00 грн.

Ухвалою Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 05.12.2022 року вищезазначену цивільну справу було передано для розгляду за підсудністю до Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 29.12.2022 року, справа передана в провадження судді Кудрявцевої Т.О.

Ухвалою судді від 29.12.2021 року відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Ухвалою від 31.05.2023 року здійснено перехід від розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення виклику сторін до розгляду справи за правилами загального позовного провадження з проведенням підготовчого засідання.

Ухвалою від 31.05.2023 року були витребувані документи, які необхідні для розгляду справи.

Ухвалою від 27.03.2024 року закрито підготовче провадження у справі та призначено до розгляду справи по суті.

Відповідачем до суду відзиву не надано.

У судове засідання представник позивача не з`явився, надав суду заяву з проханням розглядати справу в його відсутність, в якій зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі не заперечує щодо заочного розгляду справи.

Відповідач, у судове засідання не з`явився, про день, час розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив, жодних клопотань не надіслав. Відповідно до вимог ст.190, ст. 272 ЦПК України, відповідач є таким, що належним чином повідомлений про розгляд цієї цивільної справи та про свої процесуальні права та обов`язки, однак правом на подання відзиву, будь-якої письмової заяви або клопотання не скористався, про причини неявки суду не повідомив.

Таким чином, суд вважає за можливе на підставі ст. 280, 281, 282 ЦПК України ухвалити у справі заочне рішення суду в судовому засіданні за відсутності сторін та без фіксування процесу технічними засобами відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Згідно з частинами першою, другою статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч.1, 2, 3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1, 2, 3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Згідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

У відповідності до ч.1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ч.1, 2 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ст. 79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Статтею 80 ЦПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ч.1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено, що 22.10.2013 ОСОБА_2 підписала анкету-заяву про приєднання до умов та правил надання банківських послуга «ПРИВАТБАНК», якою надала свою згоду на те, що підписана нею заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», які розташовані в рекламному буклеті, складає між нею та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві.

Згідно розрахунку позивача станом на 13.09.2022 р. за ОСОБА_2 обраховується заборгованість у розмірі 5316,96 грн.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 , виданим Чечелівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) 15.11.2021, про що зроблено відповідний актовий запис № 2899.

01.12.2023 до суду з Третьої дніпровської державної нотаріальної контори надійшла належним чином завірена копія спадкової справи № 380/2022 від 19.07.2022 після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 , з якої вбачається, що з заявою про прийняття спадщини після померлої ОСОБА_2 ніхто не звертався. Згідно до Інформаційної довідки із Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) свідоцтво про право на спадщину за законом після померлої ОСОБА_2 не видавалось.

Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

За правилом статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до частини другої статті 1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою.

Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (частина третя статті 1296 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 1282 ЦК України, спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині.

Отже, законодавством визначено, що у подібних випадках не відбувається припинення одних правовідносин і виникнення інших, при цьому правовідносини за змістом і природою продовжують існувати за основними своїми характеристиками. Таким чином, у разі смерті спадкодавця спадкоємці, які прийняли спадщину, не відмовилися від її прийняття, замінюють його особу у всіх правовідносинах, що існували на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок смерті спадкодавця. Законодавець зберігає за кредитором право вимоги у разі смерті боржника.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 01 липня 2021 року (справа №202/7691/17), зазначено, що «при вирішенні спорів про стягнення заборгованості за вимогами кредитора до спадкоємців боржника судам для правильного вирішення справи необхідно встановлювати такі обставини:

- чи пред`явлено вимогу кредитором спадкодавця до спадкоємців боржника у строки, визначені частинами другою та третьою статті 1282 ЦК України, оскільки у разі пропуску таких строків, на підставі частини четвертої статті 1281 ЦК України кредитор позбавляється права вимоги;

- коло спадкоємців, які прийняли спадщину;

- при дотриманні кредитором строків, визначених статтею 1282 ЦК України, та правильному визначенні кола спадкоємців, які залучені до участі у справі як відповідачі, суд встановлює дійсний розмір вимог кредитора (перевіряє розрахунок заборгованості станом на день смерті боржника, який є днем відкриття спадщини);

- при доведеності та обґрунтованості вимог кредитора боржника, суду належить встановити обсяг спадкового майна та його вартість, визначивши тим самим межі відповідальності спадкоємця (спадкоємців) за боргами спадкодавця відповідно до частини першої статті 1282 ЦК України.

Схожі за змістом висновки викладені у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду від 18 вересня 2019 року у справі №640/6274/16-ц, від 29 січня 2020 року (справа №496/4363/15-ц), від 15 липня 2020 року (справа №645/1566/16-ц), від 04 березня 2020 року (справа №2609/30529/12)».

Згідно зі статтею 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків, встановлених частинами другою - четвертою статті 1273 цього Кодексу. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Як вбачається з матеріалів справи, померла ОСОБА_2 та відповідач ОСОБА_1 мають спільну адресу реєстрації: АДРЕСА_1 .

Між тим, сам факт реєстрації місця проживання відповідача за адресою місця проживання позичальника не є безумовним підтвердженням того, що він є її спадкоємцем та фактично прийняв спадщину після її смерті (правова позиція, викладена у постанові Верховного Суду від 27.02.2023 у справі № 572/1497/22).

Судом встановлено, що ані відповідач, ані будь-які інші спадкоємці не звертались до нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини чи відмову від спадщини після померлої ОСОБА_2 . Спадкова справа після смерті ОСОБА_2 була відкрита на підставі претензії АТ КБ «ПРИВАТБАНК».

Зважаючи на вищевикладене, а також те, що позивачем не було доведено належними та допустимими доказами в розумінні ЦПК України обставин, на які він посилається, підстави для стягнення заборгованості з ОСОБА_2 , як спадкоємця боржника ОСОБА_2 , відсутні.

Згідно з вимогами ст. 141 ЦПК України з урахуванням відмовити в задоволенні позовних вимог судовий збір слід покласти на позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 5, 10-11, 12, 13, 60, 76-80, 89, 128, 141, 258, 259, 265, 354-355 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

В задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства Комерційного банку «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитом із спадкоємця відмовити.

Судовий збір віднести за рахунок позивача.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача, яка подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача про перегляд заочного рішення, яка може бути подана відповідачем протягом тридцяти днів з дня отримання його копії.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, передбаченому ст. 289 ЦПК України, а саме заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Заочне рішення суду може бути оскаржено позивачем протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду.

Суддя Т.О. Кудрявцева