ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3663/24 Справа № 0508/50/2012 Суддя у 1-й інстанції - Черков В.Г. Суддя у 2-й інстанції - Корчиста О. І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 листопада 2024 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Корчистої О.І.

суддів: Агєєва О.В., Бондар Я.М.

за участю секретаря Лідовської А.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Дніпровського апеляційного суду в м. Кривий Ріг Дніпропетровської області цивільну справу №0508/50/2012 за позовом Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Савинський Сергій Миколайович,

на заочне рішення Ворошиловського районного суду міста Донецька Донецької області від 27 березня 2012 року,

встановив:

У січні 2012 року Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Надра» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позов мотивований тим, що 20 червня 2008 року між ПАТ «Комерційний Банк «Надра» та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір № 262/РП/65/2008-980, відповідно до умов якого позивач надав відповідачу ОСОБА_2 у тимчасове користування на умовах забезпечуваності, повернення, строковості та платності, грошові кошти в сумі 54 720,50 гривень на придбання автотранспортного засобу. Відсотки за користування кредитом розраховуються банком на підставі відсоткової ставки у розмірі 19,9 % річних, при цьому ОСОБА_2 зобов`язався щомісячно, до 18 числа поточного місяця, сплачувати мінімальний платіж у розмірі 1 455,87 гривень.

Для забезпечення належного виконання зобов`язань, що витікають з умов кредитного договору, ОСОБА_2 передав у заставу придбаний автотранспортний засіб -автомобіль марки ВАЗ 211540-110-20, рік випуску-2008, колір - сірий, заводський номер кузова - НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , зареєстрований в ВРЕВ №3 м. Донецька УДАІ ГУМВС України в Донецькій області 19 червня 2008 року, який належить ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про реєстрацію № НОМЕР_3 , виданого ВРЕВ №3 м. Донецька УДАІ ГУМВС України в Донецькій області 19 червня 2008 року.

В якості забезпечення виконання ОСОБА_2 своїх зобов`язань, щодо погашення кредиту, сплати відсотків, комісії, штрафних санкцій та інших платежів, передбачених кредитним договором, ОСОБА_1 поручилася солідарно та в повному обсязі відповідати перед позивачем за неналежне виконання ОСОБА_2 взятих на себе зобов`язань, що витікають з умов кредитного договору.

ОСОБА_2 , взяті на себе зобов`язання по виплаті кредитних коштів у строки, визначені кредитним договором не виконує.

05 грудня 2011 року позивачем було направлено вимогу ОСОБА_1 з пропозицією виконати взяті на себе, як поручителя, зобов`язання за неналежне виконання своїх обов`язків ОСОБА_2 .

Проте, ОСОБА_1 не виконала пропозицію позивача, у зв`язку з неналежним виконанням відповідачами взятих на себе обов`язків, утворилася заборгованість, яка станом на 13 жовтня 2011 року становить 92 382, 53 гривень, і складається з: заборгованості за кредитом - 51 493,72 гривень; заборгованості по сплаті відсотків - 28 912,94 гривень; пені за прострочення сплати кредиту - 6 293,86 гривень; сума індексації за період прострочених платежів 5 682,01 гривень.

На підставі наведеного вище, позивач просив суд стягнути солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на користь позивача заборгованість в сумі 92 382,53 гривень та стягнути солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на користь позивача витрати по сплаті судового збору в розмірі 923,83 гривень.

Заочним рішенням Ворошиловського районного суду міста Донецьк від 27 березня 2012 року позов задоволено, стягнуто солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на користь ПАТ «КБ «Надра» заборгованість за кредитним договором в сумі 92 382,53 гривень, судовий збір в сумі 923,83 гривень.

Ухвалою Селидівського міського суду Донецької області від 17 вересня 2021 року задоволено заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЛІТ ФІНАНС», заінтересовані особи: ПАТ КБ «НАДРА», ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , про заміну сторони (стягувача) виконавчого провадження, видачу дубліката виконавчого документа та поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документу до виконання.

Замінено сторону виконавчого провадження (стягувача) з ПАТ «КБ «НАДРА» на його правонаступника ТОВ «ФК «ЕЛІТ ФІНАНС» по справі №0508/50/2012 за позовом Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» до ОСОБА_2 та ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором № 262/РП/65/2008-980 від 20 червня 2008 року.

Видано Товариству з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЛІТ ФІНАНС» дублікат виконавчого листа у справі №0508/50/2012 за позовом Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» до ОСОБА_2 та ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором № 262/РП/65/2008-980 від 20 червня 2008 року.

Поновлено Товариству з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЛІТ ФІНАНС» строк для пред`явлення до виконання виконавчих листів у справі №0508/50/2012 за позовом Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» до ОСОБА_2 та ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором № 262/РП/65/2008-980 від 20 червня 2008 року.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Савинський С.М., посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог позивача.

Доводи апеляційної скарги мотивує тим, що відповідачі по справі не були належним чином повідомлені про день та час розгляду справи, у зв`язку з чим були позбавлені можливості заперечувати проти заявлених позовних вимог та надавати власні пояснення та докази.

Також вказує, що матеріали справи не містять належних та допустимих доказів отримання відповідачем ОСОБА_2 грошових коштів за кредитним договором, як то меморіальні ордери та виписки по особовому рахунку боржника. Також матеріали справи не містять доказів, які б підтверджували виконання відповідачами кредитного договору та погашення кредитної заборгованості.

Крім того зазначає, що договір поруки, укладений на забезпечення виконання зобов`язання, а саме кредитного договору № 262/РП/65/2008-980 від 20 червня 2008 року, не має жодних правових наслідків, так як зобов`язання за кредитним договором не виникло, оскільки кошти за кредитним договором не були передані позичальнику.

У відзиві на апеляційну скаргу Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЛІТ ФІНАНС», посилаючись на необґрунтованість доводів апеляційної скарги відповідача ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Савинський С.М., просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, заочне рішення Ворошиловського районного суду міста Донецька Донеьцкої області від 27 березня 2012 року залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, за наступних підстав.

Відповідно ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частиною 3 статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частиною 1 статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції в повній мірі відповідає вказаним вимогам закону.

З матеріалів відновленого втраченого судового провадження вбачається, що 20 червня 2008 року між ВАТ «КБ «Надра» та ОСОБА_2 було укладено договір «Автопакет» № 262/РП/65/2008-980, згідно з умовами якого позивач надав відповідачу у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості та платності грошові кошти в сумі 54 720, 50 гривень на придбання автотранспортного засобу. Відсотки за користування кредитом розраховуються банком на підставі відсоткової ставки у розмірі 19,9 % річних. Нарахування відсотків за користування кредитом здійснюється за фактичну кількість днів у періоді, на залишок заборгованості. Кредит надано з терміном погашення до 20 червня 2013 року (аркуші 161-166 відновленого втраченого судового провадження).

Згідно заяви на видачу готівки № 50 від 20 червня 2008 року, відповідач ОСОБА_2 , отримав кредитні кошти у сумі 54 720,50 гривень (аркуш 160 відновленого втраченого судового провадження).

Згідно меморіального ордеру № 50 від 20 червня 2008 року кредитні кошти в розмірі 54 720,50 гривень, отримані ОСОБА_2 на підставі договору «Автопакет» №262/РП/65/2008-980, були перераховані (сплачені) за автомобіль марки ВАЗ 211540-110-20, рік випуску-2008 (аркуш 155 відновленого втраченого судового провадження).

Відповідно п.3.1.1. кредитного договору № 262/РП/65/2008-980, з метою забезпечення виконання зобов`язань, щодо погашення кредиту, сплати відсотків та інших платежів, передбачених цим договором, можливих штрафних санкцій, ОСОБА_2 передав в заставу предмет застави, який належить заставодавцю на праві приватної власності.

Відповідно п.3.2 зазначеного кредитного договору, в якості забезпечення виконання ОСОБА_2 своїх зобов`язань щодо погашення кредиту, ОСОБА_1 поручилася солідарно та в повному обсязі відповідати перед позивачем за неналежне виконання ОСОБА_2 взятих на себе зобов`язань, що витікають з умов кредитного договору.

Взяті на себе зобов`язання за кредитним договором ОСОБА_2 , щодо повернення кредиту та спати відсотків за користування коштами, належним чином не виконує, у зв`язку з чим, 05 грудня 2011 року позивачем було направлено досудову вимогу про виконання зобов`язання позичальника, ОСОБА_1 , в якій запропоновано виконати взяті на себе, як поручителя, зобов`язання за неналежне виконання своїх обов`язків ОСОБА_2 (аркуш 167 відновленого втраченого судового провадження).

Однак, на день звернення позивача з позовною заявою до суду, кредитна заборгованість відповідачами не погашена.

З розрахунку заборгованості ОСОБА_2 за договором № 262/РП/65/2008-980 від 20 червня 2008 року, станом на 13 жовтня 2011 року, заборгованість становить 92 382,53 гривень та складається з заборгованості за кредитом - 51 493,72 гривень, заборгованості по сплаті відсотків - 28 912, 94 гривнеь, пені за прострочення сплати кредиту - 6293,86 гривень та суми індексації за період прострочених платежів - 5 682,01 гривень. (аркуші 156-159 відновленого втраченого судового провадження).

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що у відповідачів виник солідарний обов`язок повернення спірної заборгованості у відповідності до умов укладеного договору.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

За змістом статей 6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору.

Відповідно частини 1 статті 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно зі статтями 526, 530, 610, частиною першою статті 612 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно ст. 1049, 1050, 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язуються надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення щодо договору позики, якщо інше не встановлено законом і не випливає із суті кредитного договору. В разі несвоєчасного повернення позики або її чергової частини (прострочення боржника) він не звільняється від обов`язку виконання зобов`язання, зокрема повинен достроково повернути суму позики разом з процентами та іншими нарахуваннями, відшкодувати позикодавцю збитки та сплатити неустойку.

В силу статті 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно частини 1 статті 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.

У статті 554 ЦК України встановлено, що у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Умови договорів поруки про їхню дію до повного припинення всіх зобов`язань за основним договором або до припинення всіх зобов`язань поручителя за договором поруки, тобто до настання першої з цих подій, не встановлюють строк припинення поруки у розумінні статті 251 ЦК України.

З розрахунку заборгованості ОСОБА_2 за договором № 262/РП/65/2008-980 від 20 червня 2008 року слідує, що станом на 13 жовтня 2011 року, заборгованість за вказаним договором становить 92 382,53 гривень, та складається з заборгованості за кредитом - 51 493,72 гривень, заборгованості по сплаті відсотків - 28 912,94 гривень, пені за прострочення сплати кредиту - 6293,86 гривень та суми індексації за період прострочених платежів - 5682,01 гривень. (аркуші 156-159 відновленого втраченого судового провадження)

Невиконання відповідачем ОСОБА_2 своїх договірних зобов`язань по своєчасному поверненню кредиту та сплаті нарахованих відсотків є порушенням умов кредитного договору і наведених норм Цивільного кодексу України, тому сума заборгованості та штрафних санкцій, обумовлених кредитним договором, підлягають стягненню солідарно зі всіх відповідачів по справі.

На підставі наведеного вище колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог позивача.

При цьому, посилання апелянта в апеляційній скарзі на те, що матеріали справи не містять належних та допустимих доказів отримання відповідачем ОСОБА_2 грошових коштів за кредитним договором, як то меморіальні ордери та виписки по особовому рахунку боржника, а також, що матеріали справи не містять доказів, які б підтверджували виконання відповідачами кредитного договору та погашення кредитної заборгованості не можуть бути підставою для відмови у задоволенні позовних вимог позивача, оскільки матеріали відновленого втраченого судового провадження містять належні та допустимі докази отримання відповідачем ОСОБА_2 кредитних коштів та наявність заборгованості за договором про надання кредитних коштів.

Так, згідно заяви на видачу готівки № 50 від 20 червня 2008 року, відповідач ОСОБА_2 , отримав кредитні кошти у сумі 54 720,50 гривень. (аркуш 160 відновленого втраченого судового провадження)

Згідно меморіального ордеру № 50 від 20 червня 2008 року кредитні кошти в розмірі 54 720,50 гривень, отримані ОСОБА_2 на підставі договору «Автопакет» №262/РП/65/2008-980, були перераховані (сплачені) за автомобіль марки ВАЗ 211540-110-20, рік випуску 2008. (аркуш 155 відновленого втраченого судового провадження)

Не можуть бути підставою для скасування оскаржуваного рішення та відмови у задоволенні позовних вимог позивача доводи апеляційної скарги про те, що договір поруки, укладений на забезпечення виконання зобов`язання, а саме кредитного договору №262/РП/65/2008-980 від 20 червня 2008 року, не має жодних правових наслідків, так як зобов`язання за кредитним договором не виникло, оскільки кошти за кредитним договором не були передані позичальнику, оскільки, як зазначено вище, матеріали відновленого втраченого судового провадження містять належні та допустимі докази отримання відповідачем ОСОБА_2 кредитних коштів та наявність заборгованості за договором про надання кредитних коштів.

Також не можуть бути підставою для скасування оскаржуваного рішення доводи апеляційної скарги про те, що відповідачі не були належним чином повідомлені про день та час розгляду справи, оскільки матеріали відновленого втраченого судового провадження не містять письмових доказів на підтвердження таких доводів відповідача, а тому у суду апеляційної інстанції відсутні підстави вважати, що відповідачі по справі не були повідомлені про розгляд справи.

При цьому слід зауважити, що перевіркою доводів, викладених в апеляційній скарзі, колегією суддів не встановлено порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при ухваленні оскаржуваного рішення, тому оскаржуване рішення не підлягає скасуванню.

Аргументи апеляційної скарги позивача не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Фактично, доводи, викладені в апеляційній скарзі, зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте, відповідно вимог ст. 89 ЦПК України, оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів учасниками справи діючим законодавством не передбачена. Судом першої інстанції повно та всебічно досліджені обставини справи, перевірені письмові докази та надано їм належну оцінку.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)

Пункт 1 статті 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burgandothers v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.

За таких обставин, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв`язку з чим апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду залишенню без змін.

Керуючись ст. 374, 375, 382, 383 ЦПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Савинський Сергій Миколайович, залишити без задоволення.

Заочне рішення Ворошиловського районного суду міста Донецька Донецької області від 27 березня 2012 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Судді:

Повний текст постанови складено 25 листопада 2024 року.

Головуючий О.І. Корчиста