КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер апеляційного провадження: 22-ц/824/6726/2024
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 листопада 2024 року м. Київ

Справа № 754/13703/21

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді-доповідача Ящук Т.І.,

суддів Кирилюк Г.М., Рейнарт І.М.,

за участю секретаря судового засідання Мех В.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Деснянського районного суду міста Києва від 29 листопада 2023 року, ухвалене у складі судді Панченко О.М.,

у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 в.о. голови Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації, ОСОБА_3 , начальника відділу обліку та розподілу житлової площі Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації Романюк Тетяни Григорівни, Відкритого акціонерного товариства «Київоздоббут», Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації, треті особи: Служба у справах дітей та сім`ї Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації, ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про визнання ордеру недійсним, скасування свідоцтва про право власності,

встановив:

У вересні 2021 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про визнання ордеру недійсним, скасування свідоцтва про право власності.

Свої вимоги позивач мотивував тим, що 08.04.2019 року Київською міською прокуратурою №3 відкрито кримінальне провадження № 0000097 за ознаками злочину передбаченого ч. 2 ст. 364 КК України, яким встановлено, що службові особи Деснянської РДА, використовуючи становище всупереч інтересам служби, приймають рішення про видачу ордерів на нежитлові (допоміжні) приміщення житлового будинку по АДРЕСА_1 , що перебувають в спільній власності співвласників багатоквартирного будинку, чим завдали тяжкі наслідки охоронюваним законом правам та інтересам окремих громадян.

У грудні 2019 року до Деснянського районного суду м. Києва позивачем було подано позов до в.о. голови Деснянської РДА Алєкєєнко І.М. про визнання дій незаконними та скасування розпорядження. Проте рішенням суду від 30.07.2021 року (справа №754/17495/19 суддя Бабко В.В.) у позові відмовлено. Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд дійшов висновку, що позивач обрав неправильний спосіб захисту, оскаржуючи розпорядження, а не ордер, як документ про вселення. З матеріалів зазначеного судового провадження йому стало відомо, що 09.11.2018 року посадовою особою виконувачем обов`язки голови районної державної адміністрації ОСОБА_2 видано ордер № 015670 серії Б на чужий для РДА будинок, на допоміжне приміщення, яке згідно закону перебуває в приватній (спільній сумісній) власності співвласників цього будинку.

На підставі цього ордеру допоміжне приміщення буфету, якому в 2014 році був присвоєний тризначний номер 106, було приватизовано та відчужено у приватну власність ОСОБА_6 (малолітній дочці відповідача ОСОБА_3 ). Видача ордеру № 015670 серії Б від 09.11.2018 року відбулась незаконно в результаті неправомірних дій службової особи відповідачки ОСОБА_2 та співвідповідача при вирішенні питання про надання жилого приміщення, що призвело до порушення прав інших громадян, у тому числі позивача, а тому спірний ордер підлягає визнанню недійсним з наступних підстав.

Як вбачається з висновку прокуратури Деснянського району м. Києва від 03.06.2014 року щодо правового статусу приміщень першого поверху та листа Деснянської РДА від 12.09.2014 року № 102/03/11-6095 за підписом ОСОБА_2 , всі приміщення, розташовані на першому поверсі гуртожитку, є нежитловими і відносяться до допоміжних приміщень, які передаються у спільну сумісну власність власникам житлових приміщень у гуртожитках і окремо приватизації не підлягають як місця загального користування. Отже, дане приміщення є спільною сумісною власністю власників житлових приміщень, а тому його відчуження на підставі вказаного ордеру суперечить ст. 10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», ст. 382 ЦК України та порушує житлові права співвласників цього будинку у тому числі і позивача як власника житлового приміщення № 408.

Окрім зазначеного, ОСОБА_2 як посадова особа Деснянської РДА не мала права розпоряджатись вказаним об`єктом нерухомого майна, зокрема видавати ордери, оскільки багатоквартирний житловий будинок АДРЕСА_1 на виконання Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» та Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» на підставі свого ж розпорядження Деснянської РДА від 05.10.2016 року № 571 переданий на баланс ОСББ «Самоврядна громада Жукова 53-А», а отже з цього часу не належав до сфери управління Деснянської РДА. Таким чином, для видачі оспорюваного ордеру від 09.11.2018 року серії Б, відповідач-1 не мала жодних правових підстав. Спірний ордер видано всупереч ст. 58 ЖК України, ст. 382 ЦК України, ст. 10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» з очевидним порушенням житлових прав співвласників цього приміщення, у тому числі позивача внаслідок неправомірних дій відповідача-1, та співвідповідача.

09.10.2021 року з відзиву відповідача-1 позивачу стало відомо, що заселення відповідача-2 у спірне приміщення (що здавалось в експлуатацію як буфет) відбулось на підставі ордеру від 27.09.2012 року № 5 на заселення на 2 л/м (ліжко/місця) в гуртожиток по АДРЕСА_1 , виданого відповідачу-2 ОСОБА_7 ВАТ «Київоздоббуд» на підставі спільного рішення керівництва (адміністрації) профспілкового комітету від 25.09.2012 року (протокол № 11). Проте вказаний ордер є також недійсним, з тих самих підстав, що й ордер відповідача-1, оскільки не міг видаватись на нежиле (допоміжне) приміщення загального користування, що вказує на неправомірність дій службових осіб при вирішенні питання про надання жилого приміщення з порушенням прав інших громадян користувачів спірного приміщення.

З урахуванням поданої 28.01.2022 року письмової заяви про зміну предмету позову ОСОБА_1 просив суд:

- ордер № 015670 серії Б від 09.11.2018 року, виданий виконуючим обов`язки голови Деснянської районної державної адміністрації Алєксєєнко І.М. на ім`я ОСОБА_3 із сім`єю з 2- х осіб на право зайняття жилого приміщення жилою площею 14,60 кв. м за адресою: АДРЕСА_2 - визнати недійсним та скасувати свідоцтво про право власності від 18.12.2018 року на кімнату № НОМЕР_1 , видане відділом приватизації державного житлового фонду УЖКГ Деснянської РДА на підставі оспорюваного ордеру.

- ордер від 27.09.2012 року № 5 на заселення на 2 л/м в гуртожиток по АДРЕСА_1 , виданий ОСОБА_7 ВАТ «Київоздоббуд» на підставі спільного рішення керівництва (адміністрації) профспілкового комітету від 25.09.2012 року - визнати недійсним.

Рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 29 листопада 2023 року - позовні вимоги залишено без задоволення.

Не погоджуючись з рішенням, ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою, у якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Вважає, що в рішенні першої інстанції відсутні жодні докази проведення процесуальних дій передбачених статтями 264-265 ЦПК України. Вирішуючи справу з житлових питань, суд не наводить у рішенні жодного посилання на норми Житлового кодексу України (УРСР).

Стверджує, що суд першої інстанції безпідставно не взяв до уваги постанову Київського апеляційного суду від 19.07.2023 року у справі 754/12224/21, в якій встановлено обставини, які входять до предмету доказування у даній справі, зокрема щодо незмінності правового статусу спірного приміщення як «допоміжного» (підсобного) приміщення, через відсутність відповідного рішення органу місцевого самоврядуванні про переведення його з нежилих (допоміжних) жилі, а також висновку, що чинне законодавство не передбачає можливості повторної видачі ордеру на приміщення, в якому проживають особи, на підставі раніше виданого ордеру, що підтверджує доводи позивача щодо незаконності видачі спірного ордеру серії «Б» у цій справі.

І навпаки, в порушення вказаної статі ЦПК України суд вважав таким, що має значення для справи рішення у справі № 754/17495/19, в якому зовсім інший предмет спору. Абсолютно безпідставним є посилання суду на справу № 754/17495/19, в якій Київській апеляційний суд нібито виснував, що кімната № 106 є нібито «житловим» приміщенням, оскільки в зазначеній постанові Київського апеляційного суду від 09.12.2021 року (сторінка постанови 12) чітко виснувано, що «суди не встановили, чи є спірне приміщення допоміжним». Тобто суди не встановили чи є спірне приміщення допоміжним, а цей суд на підставі такого висновку «встановив».

Окрім цього щодо статусу спірного приміщення та відповідно наявності порушеного права не взято до уваги правові позиції Верховного Суду, викладені у постанові від 08.04.2020 року у справі № 915/1096/18, якою обґрунтований позов, а також у постановах від 18.07.2018 року у справі № 916/2069/17, від 24.04.2019 року у справі № 908/816/17, від 15.05.2019 року у справі № 906/1169/17, від 06.08.2019 року у справі № 914/843/17, від 08.09.2020 року у справі № 915/844/18, від 22.11.2020 року у справі № 904/1040/18, відповідно до яких самовільне переобладнання допоміжних приміщень іншими особами з метою використання за іншим функціональним призначенням не змінює правового статусу цих приміщень, - на що вказувалося у відповіді на відзив.

Також підставою для відмови суд першої інстанції вказав «пред`явлення позовних вимог неналежного відповідача - ОСОБА_2 як посадової особи, у той час, як суб`єктом його видачі є Деснянська районна в місті Києві державна адміністрація», в той час, як Деснянську районну в місті Києві державну адміністрацію у цій справі також визначено відповідачем.

У відзиві на апеляційну скаргу представник Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації - Зелінська Н.М. просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду - без змін.

Вказує, що суд першої інстанції, встановивши, що позивачем не доведено порушення його прав, свобод та інтересів, дійшов правильного висновку, що позовні вимоги не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду справи, вони в такому вигляді не ґрунтуютьсяна встановлених нормах цивільного законодавства України, оскільки позивачем не надано суду доказів, які б суд міг покласти в основу задоволення вимог позивача, як це передбачено статтями 77-81 ЦПК України, а тому не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що оскаржуваний в межах даного позову ордер, підписаний ОСОБА_2 як посадовою особою органу державної влади, у той час, як суб`єктом його видачі є Деснянська районна в місті Києві державна адміністрація як орган державної влади, суб`єкт владних повноважень.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що пред`явлення позовних вимог ОСОБА_1 до неналежного відповідача - ОСОБА_2 є правовою підставою для відмови у задоволенні позовних вимог у відповідній частині.

Судом першої інстанції також було встановлено, що питання щодо видачі відповідачу ОСОБА_3 та іншим мешканцям гуртожитку за вищевказаною адресою ордерів на право зайняття відповідних кімнат було розглянуте на засіданні Наглядової ради з питань розподілу і утримання житла у гуртожитках та використання гуртожитків і прибудинкових територій при Деснянській районній в місті Києві державній адміністрації, що відбулось 18.10.2018 року. За результатами розгляду зазначеного питання членами Наглядової ради шляхом голосування (одноголосне) було прийняте рішення рекомендувати громадській комісії з житлових питань Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації видати ОСОБА_3 ордер на займане нею житлове приміщення у гуртожитку - кімнату № НОМЕР_1 .

Також, судом першої інстанції встановлено, що позивач не є учасником (суб`єктом) правовідносин щодо видачі Деснянською районною в місті Києві державною адміністрацією відповідачу ОСОБА_3 та її неповнолітній доньці ордеру та свідоцтва про право власності, отже оскаржувані в межах заявленого ним позову документи не зачіпають інтересів позивача та не породжують права на захист, тобто права на звернення до суду з даним цивільним позовом.

Наголошує, що позивачем до суду було подано лист Деснянської районної в місті Києвідержавної адміністрації від 12.09.2014 № 102/03/11-6095 та лист прокуратури Деснянського району м. Києва від 03.06.2014, як на докази того, що кімната АДРЕСА_3 , є допоміжним приміщенням. Судом першої інстанції вірно встановлено, що вказані вище листи не відносяться до технічної документації.

Здійснюючи приватизацію кімнати, Деснянська районна в місті Києві державна адміністрація, як орган приватизації, діяла в межах та у спосіб, що передбачені Конституцією України та Законами України, як того вимагає ч. 2 ст. 19 Конституції України.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов законного і обґрунтованого висновку, що оскаржувані позивачем: ордер № 015670 серії Б від 09.11.2018 року, виданий на ім`я відповідача ОСОБА_3 на кімнату № НОМЕР_1 у гуртожитку, ордер № 5 від 27.09.2012 року та відповідно свідоцтво про право власності від 18.12.2018 року на кімнату № НОМЕР_1 у гуртожитку, в яких вказані особи проживають, не стосується і не пов`язане із порушенням прав, свобод чи інтересів позивача.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_3 та представник відповідача Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації - Зелінська Н.М. заперечували проти доводів апеляційної скарги, просили відхилити апеляційну скаргу та залишити рішення суду без змін.

Позивач та інші учасники справи у судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, тому колегія суддів вважала можливим розглянути справу за їх відсутності відповідно до вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторони відповідачів, з`ясувавши обставини справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що оспорювані позивачем ордер № 015670 серії Б від 09.11.2018 року, виданий на ім`я відповідача ОСОБА_3 на кімнату № НОМЕР_1 у гуртожитку, ордер № 5 від 27.09.2012 року на заселення, виданий на ім`я ОСОБА_7 та відповідно свідоцтво про право власності від 18.12.2018 року на кімнату № НОМЕР_1 у гуртожитку, в яких вказана особа проживає, не стосується і не пов`язане із порушенням прав, свобод чи інтересів позивача. Зокрема, позивач не має ні права власності, ні іншого речового права (користування, оренди, найму тощо) на приміщення № 106 у гуртожитку, а відтак надання ордерів мешканцям цього приміщення, які тривалий час в ньому проживають, з його послідуючою приватизацією відповідає положенням Законів України «Про приватизацію державного житлового фонду» та «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» та ніяким чином не порушує охоронюваних законом прав і інтересів позивача.

Відповідно до Технічного паспорту, виготовленого Комунальним підприємством Київської міської ради «Київське міське бюро технічної інвентаризації» від 09.07.2018 на кімнату АДРЕСА_3 зазначена кімната розташована на І поверсі п`ятиповерхового будинку та складається з однієї кімнати жилою площею 14,6 кв. м. Таким чином, приналежність кімнати АДРЕСА_3 саме до числа жилих приміщень підтверджена відповідними документальними доказами.

З висновками суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 колегія суддів погоджується, вважає висновки суду обґрунтованими, такими, що відповідають обставинам справи, наявним у матеріалах справи доказам та зроблені з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, пунктом 3 рішення Київської міської ради від 24.05.2012 року № 596/7933 «Про приватизацію жилих приміщень у гуртожитках м. Києва» зі змінами, внесеними до нього рішенням Київської міської ради від 13.11.2013 року № 473/9961 «Про внесення змін до рішення Київської міської ради від 24 травня 2012 року № 596/7933 «Про приватизацію жилих приміщень у гуртожитках м. Києва» районним в місті Києві державним адміністраціям делеговано право видачі ордерів на жилі приміщення в гуртожитках мешканцям, які постійно в них проживають, зареєстровані та перебувають на обліку потребуючих поліпшення житлових умов (а. с. 189-191 т. 1).

У Додатку до рішення Київради від 24.05.2012 № 596/7933 «Про приватизацію жилих приміщень у гуртожитках м. Києва» (в редакції рішення Київської міської ради від 11.02.2016 року № 94/94) наведений перелік гуртожитків міста Києва, що є об`єктами комунальної власності територіальної громади міста Києва, які залишено у статусі "гуртожиток" та надано дозвіл на приватизацію їх жилих приміщень. Відповідно до пункту 25 вказаного Додатку, гуртожиток по АДРЕСА_1 віднесений до об`єктів комунальної власності територіальної громади міста Києва.

Пунктом 13 розпорядження № 2131 виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 29 листопада 2012 року «Про затвердження актів приймання-передачі відомчого житлового фонду ПАТ «ХК» «Київміськбуд» в комунальну власність територіальної громади міста Києва до сфери управління районних в місті Києві державних адміністрацій», затверджений, серед інших, акт приймання-передачі гуртожитку по вул. Маршала Жукова (Кубанської України) 53-А у м. Києві з відомчого житлового фонду ПАТ «ХК «Київміськбуд» в комунальну власність територіальної громади міста Києва до сфери управління Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації (а.с. 196-199 т.2).

ОСОБА_8 , ОСОБА_6 були заселені до гуртожитку по АДРЕСА_1 на підставі ордеру № 5 на заселення в гуртожиток, виданого ВАТ «Київоздоббуд» 27.09.2012 року на підставі спільного рішення керівництва (адміністрації) профспілкового комітету від 25.09.2012 року № 11 (а. с. 192 т. 1).

16.10.2013 року працівниками житлово-експлуатаційної організації, на обслуговуванні якої знаходився гуртожиток - ЖЕК № 304, складений та підписаний акт обстеження житлових умов, яким встановлено, що ОСОБА_3 , ОСОБА_6 фактично проживають у кімнаті АДРЕСА_4 (а.с. 193 т. 1)

Реєстрація місця проживання ОСОБА_3 у гуртожитку за вищевказаною адресою з 11.10.2012 року підтверджується довідкою від 24.10.2017 року № 102 (30) 2231 (а.с. 195 т. 1), а також відповідною відміткою у паспорті (а.с. 196 т. 1).

Деснянською районною в місті Києві державною адміністрацією видане розпорядження від 26.10.2018 року № 579 «Про видачу ордерів мешканцям гуртожитку», пунктом 3 якого передбачена видача ордеру ОСОБА_3 на окрему кімнату АДРЕСА_3 , житловою площею 14,60 кв. м (а.с. 182-183 т. 1).

18.10.2018 року на засіданні Наглядової ради з питань розподілу і утримання житла у гуртожитках та використання гуртожитків і прибудинкових територій при Деснянській районній в місті Києві державній адміністрації членами Наглядової ради шляхом голосування (одноголосно) було прийняте рішення рекомендувати громадській комісії з житлових питань Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації видати ОСОБА_3 ордер на займане нею житлове приміщення у гуртожитку - кімнату № НОМЕР_1 (а.с. 185 т. 1).

25.10.2018 року на засіданні громадської комісії з житлових питань Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації членами громадської комісії з житлових питань Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації шляхом голосування (одноголосно) було прийняте рішення видати ОСОБА_3 ордер на право зайняття з родиною з 2-х осіб (вона та малолітня дочка, ОСОБА_6 ) кімнати АДРЕСА_3 (а.с. 186 т. 1).

09.11.2018 року Деснянська районна в м. Києві державна адміністрація видала на ім`я ОСОБА_3 з сім`єю з 2 осіб ордер № 015670 серії Б на право зайняття житлового приміщення жилою площею 14,60 кв. м, яка складається з 1 кімнати в гуртожитку за адресою: АДРЕСА_5 (а.с. 198 т. 1).

06.12.2018 року ОСОБА_3 , яка діяла від свого імені та як законний представник неповнолітньої дочки ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , маючи на меті приватизувати кімнату АДРЕСА_3 звернулась до Центру надання адміністративних послуг Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації з відповідною заявою. Одночасно ОСОБА_3 подана нотаріально засвідчена заява про відмову від участі у приватизації займаної кімнати і здійснення приватизації лише на ім`я дочки ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 199, 201 т. 1).

За результатами розгляду Деснянською районною в місті Києві державною адміністрацією як органом приватизації були видані: розпорядження органу приватизації від 18.12.2018 року № 347 про приватизацію кімнати АДРЕСА_3 та відповідне свідоцтво про право власності на житло (а.с. 126, 127 т. 2).

Згідно з ч. 1 ст. 51 ЖК України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) жилі приміщення в будинках житлового фонду місцевих Рад народних депутатів надаються громадянам виконавчим комітетом районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів за участю громадської комісії з житлових питань, створюваної при виконавчому комітеті з депутатів Рад, представників громадських організацій, трудових колективів.

На підставі рішення про надання жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду виконавчий комітет районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів видає громадянинові ордер, який є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення (ч. 1 ст. 58 ЖК України).

Відповідно до положень ст. ст. 128, 129 ЖК України порядок надання жилої площі в гуртожитках визначається цим Кодексом та іншими актами законодавства України. Жила площа в гуртожитку надається одиноким громадянам і сім`ям, які мають право проживати у гуртожитках, за рішенням адміністрації підприємства, установи, організації або органу місцевого самоврядування, у власності чи управлінні яких перебуває гуртожиток. На підставі рішення про надання жилої площі в гуртожитку адміністрація підприємства, установи, організації, орган місцевого самоврядування видає громадянинові спеціальний ордер, який є єдиною підставою для вселення на надану жилу площу в гуртожитку.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (ч. 2 ст. 19 Конституції України).

Відповідно до ст.1 Закону України «Про місцеві державні адміністрації» місцева державна адміністрація є місцевим органом виконавчої влади і входить до системи органів виконавчої влади, в межах своїх повноважень здійснює виконавчу владу на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці, а також реалізує повноваження, делеговані їй відповідною радою.

Особливості здійснення місцевого самоврядування у м. Києві врегульовані Законом України «Про столицю України - місто-герой Київ», згідно з ст.8 якого місцеве самоврядування у місті Києві здійснюється територіальною громадою міста як безпосередньо, так і через Київську міську раду, районні в місті ради (у разі їх утворення) та їх виконавчі органи.

Виконавчим органом Київської міської ради є Київська міська державна адміністрація, яка паралельно виконує функції державної виконавчої влади, що є особливістю здійснення виконавчої влади в місті Києві (ст. 101 Закону України «Про столицю України - місто-герой Київ»).

Відповідно до ч. 2 ст. 11 Закону України «Про столицю України - місто-герой Київ» у районах міста Києва діють районні в місті Києві державні адміністрації, які підпорядковуються Київській міській державній адміністрації, а в разі утворення районних у місті Києві рад також є підзвітними і підконтрольними відповідним радам як виконавчі органи таких рад.

За положеннями ст. 15 Закону України «Про місцеві державні адміністрації» в управлінні відповідних місцевих державних адміністрацій перебувають об`єкти державної власності, передані їм в установленому законом порядку. У разі делегування місцевим державним адміністраціям районними чи обласними радами відповідних повноважень в їх управлінні перебувають також об`єкти спільної власності територіальних громад.

Судом встановлено, що відповідно до пункту 1 Розпорядження виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 31.01.2011 року № 121 «Про реалізацію районними в місті Києві державними адміністраціями окремих повноважень» доручено районним в місті Києві державним адміністраціям реалізовувати окремі повноваження виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), надані виконавчому органу Київської міської ради (Київській міській державній адміністрації) згідно із Законом України «Про місцеве самоврядування в Україні», іншими актами чинного законодавства України. Згідно з пунктом 13 Додатку 4 до Розпорядження виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 31.01.2011 року № 121 «Про реалізацію районними в місті Києві державними адміністраціями окремих повноважень», одним з делегованих повноважень є видача ордерів на заселення жилої площі.

Пунктом 3 Рішення Київської міської ради від 24.05.2012 № 596/7933 «Про приватизацію жилих приміщень у гуртожитках м. Києва» зі змінами, внесеними до нього рішенням Київської міської ради від 13.11.2013 року № 473/9961 «Про внесення змін до рішення Київської міської ради від 24 травня 2012 року № 596/7933 «Про приватизацію жилих приміщень у гуртожитках м. Києва» районним в місті Києві державним адміністраціям делеговано право видачі ордерів на жилі приміщення в гуртожитках мешканцям, які постійно в них проживають, зареєстровані та перебувають на обліку потребуючих поліпшення житлових умов.

Згідно з додатком до рішення Київської міської ради від 24 травня 2012 року № 596/7933 «Про приватизацію жилих приміщень у гуртожитках м. Києва» наведений перелік гуртожитків м. Києва, які залишено у статусі «гуртожиток» та надано дозвіл на приватизацію їх приміщень. У п.22 вказаного додатку визначено, що гуртожиток по АДРЕСА_1 віднесений до об`єктів комунальної власності територіальної громади міста Києва.

Пунктом 13 розпорядження № 2131 виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 29.11.2012 року «Про затвердження актів приймання-передачі відомчого житлового фонду ПАТ «ХК» «Київміськбуд» в комунальну власність територіальної громади міста Києва до сфери управління районних в місті Києві державних адміністрацій», затверджений, серед інших, акт приймання-передачі гуртожитку по вул. Маршала Жукова (Кубанської України) 53-А у м. Києві з відомчого житлового фонду ПАТ «ХК «Київміськбуд» в комунальну власність територіальної громади міста Києва до сфери управління Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації.

Таким чином, зазначеними нормативно-правовими актами підтверджено, що гуртожиток по АДРЕСА_1 віднесений до об`єктів комунальної власності територіальної громади міста Києва та перебуває в сфері управління Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації, до повноважень якої належить, зокрема, видача ордерів на заселення жилої площі.

За встановленими у справі обставинами відповідач ОСОБА_3 була заселена до гуртожитку по АДРЕСА_5 на підставі ордеру № 5 на заселення в гуртожиток, виданого ВАТ «Київоздоббуд» 27.09.2012 року та постійно проживає за вказаною адресою, що підтверджується актом обстеження житлових умов від 16.10.2013 року (а.с. 193 т.1), довідкою від 24.10.2017 року № 102 (30) 2231 (а.с. 195 т. 1), розпорядженням Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації від 21.11.2017 року № 648 (а.с. 197 т.1).

Згідно з витягу з протоколу від 18.10.2018 року № 3-2018 на засіданні наглядової ради з питань розподілу і утримання житла у гуртожитках та використання гуртожитків і прибудинкових територій при Деснянській районній в м. Києві державній адміністрації розглядалося питання про видачу ордера в гуртожитку на АДРЕСА_2 ОСОБА_3 . Зазначена кімната згідно технічного паспорта розташована на 1 поверсі п`ятиповерхового будинку та складається з однієї кімнати жилою площею 14,6 кв. м, та відноситься до числа жилих приміщень.

Згідно з витягом з протоколу від 25.10.2018 року № 12 засідання громадської комісії з житлових питань при Деснянській районній в м. Києві державній адміністрації одноголосно проголосували за видачу ордерів мешканцям гуртожитку на АДРЕСА_1 , зокрема, видати ордер ОСОБА_3 .

Розпорядженням Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації від 26.10.2018 року № 579 видано ордер ОСОБА_3 , склад сім`ї: вона, дочка - ОСОБА_6 , на окрему кімнату АДРЕСА_6 , житловою площею 14,60 кв. м, у якій вона з родиною зареєстрована та постійно проживає.

Враховуючи зазначені положення законодавства та встановлені обставини колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що ордер від 09.11.2018 року № 015670 серії Б на право зайняття кімнати № 106 у гуртожитку за адресою: АДРЕСА_1 , виданий Деснянською районною в місті Києві державною адміністрацією ОСОБА_3 в межах її повноважень та у спосіб, визначений чинним законодавством України.

Згідно з ст. 9 ЖК України громадяни мають право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду, житлових приміщень у гуртожитках, які перебувають у власності територіальних громад, або придбання їх у житлових кооперативах, на біржових торгах, шляхом індивідуального житлового будівництва чи одержання у власність на інших підставах, передбачених законом.

На підставі ч. 1 ст. 1 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» приватизація державного житлового фонду - це відчуження квартир (будинків), квартир у гуртожитках, призначених для проживання сімей та одиноких осіб (далі - жилої площі у гуртожитках), (з урахуванням положення частини другої статті 2 цього Закону) кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв і т.ін.) державного житлового фонду на користь громадян України.

Згідно з ч. 1 ст. 2 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» до об`єктів приватизації належать квартири багатоквартирних будинків, одноквартирні будинки, кімнати у гуртожитках, кімнати у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів (далі - квартири (будинки), які використовуються громадянами на умовах найму.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» приватизація здійснюється шляхом: безоплатної передачі громадянам квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках з розрахунку санітарної норми 21 квадратний метр загальної площі на наймача і кожного члена його сім`ї та додатково 10 квадратних метрів на сім`ю.

Відповідно до ч. 1 ст. 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» приватизація державного житлового фонду здійснюється уповноваженими на це органами, створеними місцевою державною адміністрацією, та органами місцевого самоврядування, державними підприємствами, організаціями, установами, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких знаходиться державний житловий фонд».

Судом встановлено, що ОСОБА_3 , яка діяла від свого імені та як законний представник неповнолітньої дочки ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , маючи на меті приватизувати кімнату АДРЕСА_6 , житловою площею 14,60кв.м, у якій вона з родиною зареєстрована та постійно проживає, подала до Центру надання адміністративних послуг Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації відповідну заяву. Одночасно ОСОБА_3 подана нотаріально засвідчена заява про відмову від участі у приватизації займаної кімнати і здійснення приватизації лише на ім`я дочки ОСОБА_6 , 18.03.2007 року народження.

Деснянською районною в місті Києві державною адміністрацією, як органом приватизації були видані: розпорядження органу приватизації від 18.12.2018 року № 347 про приватизацію кімнати АДРЕСА_3 та відповідне свідоцтво про право власності на житло, відповідно до якого неповнолітній ОСОБА_6 на праві приватної власності належить кімната АДРЕСА_3 .

За таких обставин суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що Деснянська районна в місті Києві державна адміністрація як орган приватизації, здійснюючи приватизацію кімнати АДРЕСА_3 , діяла в межах та у спосіб, що передбачені чинним законодавством України.

Обґрунтовуючи свої вимоги, ОСОБА_1 посилався на те, що кімната АДРЕСА_6 є нежитловим приміщенням і відноситься до допоміжних приміщень, які передаються у спільну сумісну власність власникам житлових приміщень у гуртожитках і окремо приватизації не підлягає як місце загального користування.

На підтвердження таких доводів позивачем до суду було подано лист Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації від 12.09.2014 року № 102/03/11-6095 та лист прокуратури Деснянського району м. Києва від 03.06.2014 року № 1863 вих. 14.

Оцінивши зазначені докази, суд першої інстанції обґрунтовано виходив із того, що вказані вище листи не відносяться до технічної документації, що характеризує приміщення, визначаючи його статус, як житловий або як не житловий.

Водночас, документом, що визначає статус приміщення, ідентифікуючи його, як житлове або нежитлове, є технічний паспорт на приміщення, виготовлений спеціалістами фахової установи, яка має відповідні дозвільні документи, зокрема ліцензію, на проведення робіт з виготовлення технічної документації.

У матеріалах справи міститься копія технічного паспорту, виготовленого Комунальним підприємством Київської міської ради «Київське міське бюро технічної інвентаризації» від 09.07.2018 року на кімнату АДРЕСА_3 (а.с. 187, 188 т. 1), згідно з яким зазначена кімната розташована на І поверсі п`ятиповерхового будинку та складається з однієї кімнати жилою площею 14,6 кв. м.

Таким чином, приналежність кімнати АДРЕСА_3 саме до числа жилих приміщень підтверджена відповідними документальними доказами.

Крім того, позивач посилався на те, що ОСОБА_2 як посадова особа Деснянської РДА не мала права розпоряджатись спірним об`єктом нерухомого майна, зокрема видавати ордери, оскільки багатоквартирний житловий будинок АДРЕСА_1 на виконання Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» та Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» на підставі свого ж розпорядження Деснянської РДА від 05.10.2016 року № 571 переданий на баланс ОСББ «Самоврядна громада Жукова 53-А», а отже з цього часу не належав до сфери управління Деснянської РДА.

Судом встановлено, що відповідно до п.13 розпорядження № 2131 виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 29 листопада 2012 року «Про затвердження актів приймання-передачі відомчого житлового фонду ПАТ «ХК» «Київміськбуд» в комунальну власність територіальної громади міста Києва до сфери управління районних в місті Києві державних адміністрацій», затверджений, серед інших, акт приймання-передачі гуртожитку по АДРЕСА_1 з відомчого житлового фонду ПАТ «ХК «Київміськбуд» в комунальну власність територіальної громади міста Києва до сфери управління Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації.

Розпорядженням Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації від 05 жовтня 2016 року № 571 «Про передачу багатоквартирного житлового будинку АДРЕСА_1 з балансу Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Деснянського району м. Києва» на баланс ОСББ «Самоврядна громада Жукова 53-А», передано на баланс ОСББ гуртожиток на вул. Кубанської України (Жукова) 53-А у м. Києві.

Отже, гуртожиток на АДРЕСА_1 перебуває у комунальній власності територіальної громади м. Києва в особі Київської міської ради, віднесений до сфери управління Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації та знаходиться на балансі ОСББ «Самоврядна громада Жукова 53-А».

При цьому передача гуртожитку на баланс ОСББ «Самоврядна громада Жукова 53-А» за розпорядженням Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації від 05.10.2016 року № 571 не є переходом права власності на цей будинок чи неприватизовані кімнати до ОСББ, або права розпорядження ними, в тому числі вирішення питання про їх заселення чи видачу ордерів, як помилково вважає позивач. Ні Закон України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку», ні Закон «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» не містить положень щодо набуття ОСББ прав розпорядження на окремі його житлові чи нежитлові приміщення, які неприватизовані.

Таким чином, доводи позивача, на які він посилався як на підстави позову, не знайшли свого підтвердження.

У частині 1 ст. 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, а в частині 2 цієї статті визначено способи захисту цивільних справ та інтересів судом.

Суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства (ч. 2 ст. 15 ЦК України).

Наявність права на пред`явлення позову не є безумовною підставою для здійснення судового захисту, а є лише однією з необхідних умов реалізації встановленого права.

Вирішуючи спір, суд повинен надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

Гарантоване ст. 55 Конституції України й конкретизоване у законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб твердження позивача про порушення було обґрунтованим. Таке порушення прав має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав або інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Отже, захисту підлягає наявне законне порушене право (інтерес) особи, яка є суб`єктом (носієм) порушених прав чи інтересів та звернулася за таким захистом до суду. Тому для того, щоб особі було надано судовий захист, суд встановлює, чи особа дійсно має порушене право (інтерес), і чи це право (інтерес) порушено відповідачем.

Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судового рішення про відмову в позові.

Вказані висновки викладені в постановах Верховного Суду від 28.11.2019 року у справі № 918/150/19, від 26.01.2022 року у справі № 921/787/20, від 14.06.2022 року у справі № 904/3870/21, від 13.09.2022 року у справі № 918/1222/21.

Судом встановлено, що позивач є власником кімнати АДРЕСА_7 .

Судом першої інстанції правильно зазначено, що оспорювані ордери від 27.09.2012 року № 5, від 09.11.2018 року № 015670 серії Б та на свідоцтво про право власності від 18.12.2018 року накімнату № НОМЕР_1 гуртожитку в будинку на АДРЕСА_1 , в якій проживає відповідач із членами сім`ї, не стосується і не пов`язане із порушенням прав, свобод чи інтересів позивача. Зокрема, відповідач не має ні права власності, ні іншого речового права (користування, оренди, найму тощо) на вказане приміщення гуртожитку, а відтак надання ордерів мешканцям цього приміщення, які тривалий час в ньому проживають, для їх послідуючої приватизації відповідає положенням Законів України «Про приватизацію державного житлового фонду» та «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» та ніяким чином не порушує охоронюваних законом прав і інтересів позивача. Доказів зворотного позивачем не надано.

Враховуючи наведене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають, оскільки позивачем не доведено порушення його прав та законних інтересів.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції не взяв до уваги постанову Київського апеляційного суду від 19 липня 2023 року у справі № 754/12224/21, в якій встановлено обставини, які входять до предмету доказування у цій справі, зокрема щодо незмінності правового статусу спірного приміщення як «допоміжного» приміщення, через відсутність відповідного рішення органу місцевого самоврядування про переведення його з нежилих в жилі, є безпідставними, оскільки склад учасників у справі № 754/12224/21 є відміним ніж у цій справі. Спір у справі № 754/12224/21 стосувався видачі ордеру на інше житлове приміщення у гуртожитку на АДРЕСА_1 та судом не було встановлено жодних обставин, які б стосувалися відповідача ОСОБА_3 .

Разом з тим, відповідно до даних Єдиного державного реєстру судових рішень постановою Верховного Суду від 23 травня 2024 року у вказаній справі № 754/12224/21 рішення Деснянського районного суду міста Києва від 22 лютого 2023 року та постанову Київського апеляційного суду від 19 липня 2023 року в частині позовних вимог Особи 1 до Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації про визнання права користування - скасовано та ухвалено в цій частині нове судове рішення, яким позовну вимогу Особи 1 до Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації про визнання права користування - задоволено, визнано за Особою -1 право користування кімнатою № 108 житловою площею 34,7 кв. м. у гуртожитку за адресою: АДРЕСА_1 .

Скасовуючи вказані судові рішення, Верховний Суд виходив з того, що позивач та члени її сім`ї мають достатній та тривалий зв`язок з певним місцем, тобто майже десять років до моменту звернення з позовом до суду (з 30 серпня 2012 року) користуються кімнатою площею саме 34,7 кв. м, яка є їх «житлом» у розумінні положень Конвенції, що захищається пунктом 1 статті 8 Конвенції.

При цьому Верховний Суд наголосив, що у частині першій статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено, зокрема, право кожної особи на повагу до свого житла. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. «Житло» має самостійне поняття, яке не залежить від класифікації за національним законодавством. Питання про те, чи є конкретне приміщення «житлом», яке захищається пунктом 1 статті 8 Конвенції, залежатиме від фактичних обставин, а саме - існування достатнього та тривалого зв`язку з певним місцем. Суд також повторює, що стаття 8 Конвенції лише захищає право особи на повагу до її існуючого житла (GLOBA v. UKRAINE, № 15729/07, § 37, ЄСПЛ, від 05 липня 2012 року).

Водночас, колегія суддів враховує, що Деснянським районним судом м. Києва розглянута цивільна справа №754/17495/19 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 (в. о. голови Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації), співвідповідач: Деснянська районна в місті Києві державна адміністрація, треті особи: ОСОБА_5 , ОСОБА_9 , ОСОБА_4 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_3 про визнання дій незаконними та скасування розпорядження. Предметом оскарження у вищевказаній цивільній справі було розпорядження Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації від 26.10.2018 № 579 «Про видачу ордерів мешканцям гуртожитку», на підставі якого ОСОБА_3 був виданий ордер, оскаржуваний у межах даного позову.

Рішенням від 30 липня 2021 року Деснянський районний суд м. Києва повністю відмовив ОСОБА_1 у задоволенні позовних вимог у зв`язку із відсутністю порушеного права. Зокрема, відповідно до вказаного судового рішення, позивачем не було доведено порушення його прав, свобод та інтересів оскаржуваним розпорядженням Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації.

Розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 , Київський апеляційний суд постановою від 09.12.2021 року залишив її без задоволення, а рішення Деснянського районного суду м. Києва від 30.07.2021 року - без змін, зазначивши серед іншого, що ОСОБА_3 тривалий час на законних підставах мешкає у кімнаті № НОМЕР_1 гуртожитку за вищевказаною адресою і не може бути позбавлена без законних підстав житлових прав, і, як наслідок - права на приватизацію займаного нею житлового приміщення. Апеляційний суд також зазначив, що надання ордерів мешканцям цих приміщень, які тривалий час в них проживають, для їх послідуючої приватизації відповідає положенням Законів України «Про приватизацію державного житлового фонду» та «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» та ніяким чином не порушує охоронюваних законом прав і інтересів позивача.

У контексті спірних правовідносин, що є предметом судового розгляду у цивільній справі, наведені вище рішення судів першої та апеляційної інстанцій заслуговують на увагу суду, оскільки ними встановлені обставини, що мають істотне значення для прийняття судом законного, справедливого та обґрунтованого рішення за результатом розгляду даної цивільної справи та не підлягають доказуванню на підставі ч. 4 ст. 82 ЦПК України, відповідно до положень якої, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Також колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що позов пред`явлено до ОСОБА_2 як виконуючої обов`язки голови Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації, яка не є належним відповідачем у цій справі, оскільки суб`єктом видачі ордера на жиле приміщення, оскаржуваного в межах заявленого позову, є Деснянська районна в місті Києві державна адміністрація як орган державної влади.

На підставі викладеного колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги про незаконність та необґрунтованість рішення суду першої інстанції є безпідставними, спростовуються висновками суду, викладеними в його рішенні.

Згідно зі ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Отже, рішення ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права, тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду - залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 268, 367, 368, 374 - 375, 381 - 383 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Деснянського районного суду міста Києва від 29 листопада 2023 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складено 01 квітня 2025 року.

Суддя - доповідач: Ящук Т.І.

Судді: Кирилюк Г.М.

Рейнарт І.М.