печерський районний суд міста києва
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" листопада 2024 р.

Печерський районний суд м. Києва в складі головуючого судді Головко Ю.Г.,

за участю секретаря судових засідань Мхітарян М.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ПІ-ЛАНДСЕР» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа Головне управління Держгеокадастру у м. Києві та Київській області про поділ земельної ділянки, припинення права спільної часткової власності та визнання права власності на земельну ділянку, - В С Т А Н О В И В :

До Печерського районного суду м. Києва надійшли матеріали позовної заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «ПІ-ЛАНДСЕР» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа Головне управління Держгеокадастру у м. Києві та Київській області про поділ земельної ділянки, припинення права спільної часткової власності та визнання права власності на земельну ділянку.

В обґрунтування позову представник позивача зазначив, що Товариству з обмеженою відповідальністю «ПІ-ЛАНДСЕР» за адресою: м. Київ, Печерський район, вул. Товарна, 39/1 належить:

-149/360 частин земельної ділянки із загальної площі 0,1048 га., кадастровий номер :82:125:0026, на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 18.04.2008 року, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мисан В. І. та зареєстровано в реєстрі за №2004;

-13/360 частин земельної ділянки, що складає 38 кв. м. із загальної площі 0,1048 кв. м. (кадастровий номер 82125026) на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 16.05.2008 року, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мисан В. І. та зареєстровано в реєстрі за №2291;

- жилий будинок з надвірними будівлями та спорудами позначений на плані літ. «З» - пінобл., житловою площею 154,60 кв. м., загальною площею 606,30 кв. м., спорудження позначені на плані №1-3, на підставі договору купівлі-продажу будинку від 18.04.2008 року, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мисан В. І. та зареєстровано в реєстрі за №2004.

Таким чином, Товариству з обмеженою відповідальністю «ПІ-ЛАНДСЕР» в загальному належить 0,0472 га ділянки загальною площею 0,1048 га., кадастровий номер :82:125:0026 - обслуговування житлового будинку та господарських будівель.

Іншими співвласниками земельної ділянки з кадастровим номером :82:125:0026 яким в загальному належить 0,0576 га є ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

Зазначив, що оскільки вирішення питання щодо виділу вказаної вище нерухомості в натурі у позасудовому порядку з іншими співвласниками є неможливим через відсутність досягнення відповідної згоди з цього питання, змушений звернутися до суду з відповідним позовом.

20.03.2024 у справі відкрито провадження в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання у справі.

Згідно з Розпорядженням керівника апарату Печерського районного суду м. Києва Ліннік Н. В. № 180 від 01.05.2024 справу № 757/10394/24-ц призначено до проведення повторного автоматизованого розподілу справи: у зв`язку з перебуванням судді Батрин О. В. на довготривалому лікарняному та з метою недопущення порушення строків розгляду справи.

Згідно Протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 01.05.2024, справу передано для розгляду судді Головко Ю. Г.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 02.05.2024 суддею Головко Ю.Г. прийнято справу 757/10394/24-ц до свого провадження.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 30.09.2024 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

В засіданні 30.09.2024 представник позивача надав свої пояснення, 27.11.2024 подав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_3 в засіданні 30.09.2024 заперечувала щодо вимог позовної заяви, подала відзив на позовну заяву, в якому зазначила, що твердження позивача щодо перешкоджання відповідачами у його намірі виділити в натурі свою частку земельної ділянки, що розташована в АДРЕСА_1 , є безпідставними, і предмет спору відсутній.

Інші відповідачі в судове засідання не з`явилися, відзиву до суду не надали, хоча належним чином були повідомлені про розгляд справи.

Представник третьої особи - Головного управління Держгеокадастру у м. Києві та Київській області надіслав відзив до суду, в якому зазначив, що третя особа не несе зобов`язань за позовом ТОВ «ПІ-ЛАНДСЕР», у зв`язку з тим, що законодавством передбачено, що поділ земельних ділянок відбувається виключно на підставі волевиявлення власника/власників відповідної земельної ділянки та відповідної документації із землеустрою.

Суд наголошує, що відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною передумовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, учасників справи, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні (ст. 223 ЦПК України).

Передбачене ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії»).

Так, судом вжито усіх необхідних заходів для надання сторонам достатніх можливостей для викладення своєї позиції у судових засіданнях з метою дотримання принципу змагальності процесу та забезпечення права на публічне слухання справи у розумні строки, враховуючи процесуальні права інших учасників справи.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 у справі №373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18) викладено правовий висновок про те, що встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Це передбачено як статтями 58, 59, 212 ЦПК України у попередній редакції 2004 року, так і статтями 77, 78, 79, 80, 89, 367 ЦПК України у редакції від 03 жовтня 2017 року.

На підставі вищезазначеного та керуючись п. 1 ч. 3 ст. 233 ЦПК України, суд, з огляду на достатність в матеріалах справи документів для прийняття рішення, вважає за можливе розглянути справу за відсутності учасників, на підставі наявних у справі доказів.

Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, врахувавши пояснення представника позивача та відповідача ОСОБА_3 , всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, що Товариству з обмеженою відповідальністю «ПІ-ЛАНДСЕР» за адресою: АДРЕСА_2 належить:

-149/360 частин земельної ділянки із загальної площі 0,1048 га., кадастровий номер :82:125:0026, на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 18.04.2008 року, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мисан В. І. та зареєстровано в реєстрі за №2004;

-13/360 частин земельної ділянки, що складає 38 кв. м. із загальної площі 0,1048 кв. м. (кадастровий номер 82125026) на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 16.05.2008 року, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мисан В. І. та зареєстровано в реєстрі за №2291;

- жилий будинок з надвірними будівлями та спорудами позначений на плані літ. «З» - пінобл., житловою площею 154,60 кв. м., загальною площею 606,30 кв. м., спорудження позначені на плані №1-3, на підставі договору купівлі-продажу будинку від 18.04.2008 року, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мисан В. І. та зареєстровано в реєстрі за №2004.

Таким чином, Товариству з обмеженою відповідальністю «ПІ-ЛАНДСЕР» в загальному належить 0,0472 га ділянки загальною площею 0,1048 га., кадастровий номер :82:125:0026 - обслуговування житлового будинку та господарських будівель.

Іншими співвласниками земельної ділянки з кадастровим номером :82:125:0026 яким в загальному належить 0,0576 га ділянки загальною площею 0,1048 га з розміром частки - 83/360 є ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

Позивач з метою здійснення поділу у натурі спірної земельної ділянки з кадастровим номером :82:125:0026 загальною площею 0,1048 га. звернувся до ТОВ «Інститут проектування та землевпорядкування» для отримання відповідної технічної, документації можливого варіанту розподілу.

Відповідно до Технічної документації із землеустрою щодо поділу земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_2 з кадастровим номером :82:125:0026 загальною площею 0,1048 га з цільовим призначенням для обслуговування житлового будинку та господарських будівель здійснено опис меж земельної ділянки, згідно якого площа земельної ділянки яка формується після виділення частки позивача з земельної ділянки кадастровий № :82:125:0026, - 0,0472 га.

Також зазначається можливий наступний варіант поділу земельної ділянки у особисту приватну власність позивача, земельна ділянка АДРЕСА_3 на плані, що формується після виділення часток, площею 0,0472 га., що формується після виділення частки з земельної ділянки кадастровий № :82:125:0026, 0472 га, як окремий об`єкт нерухомого майна, з присвоєнням окремого кадастрового номеру.

У спільну часткову власність відповідачів земельна ділянка № НОМЕР_1 на плані, яка формується після виділення часток, площею 0,0576 га з земельної ділянки кадастровий № :82:125:0026, - 0,0576 га.

Вказаний варіант поділу земельної ділянки обґрунтовується тим, що позивач фактично використовує відокремлену, огороджену парканом частину земельної ділянки площею 0,0472 га, та є єдиним можливим.

Позивач, маючи намір поділити земельну ділянку в натурі у досудовому порядку, звернувся до відповідачів, шляхом направлення поштовим зв`язком відповідної заяви від 14.09.2023 року із зазначеною пропозицією.

Враховуючи те, що відповідачі проігнорували вказаний вище лист, а також те, що за наявної інформації відповідачі не знаходять спільної мови між собою, можливість врегулювати вказаний спір у досудовому порядку не виявилося за можливим, відтак позивач звернувся до суду.

Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право власності набувається у порядку, визначеному законом.

Згідно з ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до вимог ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Вимогами ст. 10 ЦПК України передбачено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до вимог ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч.1 ст.316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Усі суб`єкти права власності є рівними перед законом (ч.2 ст.318 ЦК України).

Відповідно до ст. 355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності.

Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно.

Згідно зі ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Співвласникам, як і кожному окремому власнику речі, належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном, що належить їм на праві спільної часткової власності.

Отже, право спільної часткової власності - це право двох і більше осіб за своїм розсудом володіти, користуватися, розпоряджатися належним їм у певних частках майном, яке складає єдине ціле.

Кожен учасник спільної часткової власності володіє не часткою майна в натурі, а часткою в праві власності на спільне майно в цілому. Ці частки є ідеальними й визначаються відповідними процентами від цілого чи у дробовому вираженні.

Відповідно до ст. 364 ЦК України кожен із співвласників спільної власності має право на виділ у натурі частки, що є у спільній власності.

Співвласник має право самостійно розпорядитися своєю часткою у праві спільної часткової власності (стаття 361 ЦК України).

Згідно з ч. 3 ст. 358 ЦК України кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Відповідно до ст.370 ЦК України, співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності, крім випадків, установлених законом.

У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду.

Якщо один із співвласників виявив бажання, незалежно від його мотивів, здійснити поділ майна в натурі, однак інший співвласник перешкоджає йому в реалізації такого права будь-яким шляхом, що унеможливлює досягнення домовленості між ними щодо укладення договору про поділ нерухомого майна, такий співвласник має право на звернення до суду з відповідним позовом про поділ (виділ) спільного майна в натурі і таке право підлягає судовому захисту.

Оскільки учасники спільної часткової власності мають рівні права щодо спільного майна пропорційно своєї частки в ньому, то здійснюючи поділ майна в натурі (виділ частки), суд повинен передати співвласнику частину нерухомого майна, яке відповідає розміру й вартості його частки, якщо це можливо, без завдання неспівмірної шкоди господарському призначенню майна.

Як роз`яснено в п.7 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян /зі змінами/, у спорах про поділ в натурі учасникам спільної часткової власності, може бути виділено відокремлену частину майна, що є спільною частковою власністю, яка відповідає розміру їх часток у праві власності.

Відповідно до п.6 вищенаведеної постанови при вирішенні справ про виділ в натурі часток, що є спільною частковою власністю, судам належить мати на увазі, що це можливо, якщо кожній зі сторін може бути виділено відокремлену частину.

Визначальним для виділу частки або поділу майна, що є спільною частковою власністю в натурі, який перебуває у спільній частковій власності, є не порядок користування даним майном, а розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу майна відповідно до часток співвласників.

Згідно ч. 1 ст. 86 ЗК України земельна ділянка може знаходитись у спільній власності з визначенням частки кожного з учасників спільної власності (спільна часткова власність) або без визначення часток учасників спільної власності (спільна сумісна власність).

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 88 ЗК України володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою, що перебуває у спільній частковій власності, здійснюються за згодою всіх співвласників згідно з договором, а у разі недосягнення згоди - у судовому порядку. Учасник спільної часткової власності має право вимагати виділення належної йому частки із складу земельної ділянки як окремо, так і разом з іншими учасниками, які вимагають виділення, а у разі неможливості виділення частки - вимагати відповідної компенсації.

Відтак право користування земельною ділянкою визначається відповідно до часток кожного з власників нерухомого майна, яке знаходиться на цій земельній ділянці, якщо інше не було встановлено домовленістю між ними. Однак, у будь якому випадку наявне в однієї особи право не може порушувати права іншої особи (ч. 5 ст. 319 ЦК України).

На підставі договору на виконання робіт із землеустрою №01/05.06 від 05.06.2023, ТОВ «Інститут проектування та землевпорядкування» виготовило План виділення у натурі частки Товариства з обмеженою відповідальністю «ПІ-ЛАНДСЕР» із складу земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_2 з кадастровим номером :82:125:0026 загальною площею 0,1048 га з цільовим призначенням для обслуговування житлового будинку та господарських будівель.

Отже, при вирішенні спору, суд повинен виходити з розміру часток кожного зі співвласників на нерухоме майно.

Щодо вимоги про припинення спільної часткової власності на об`єкт нерухомості, зареєструвавши в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, як окремий об`єкт нерухомості суд зазначає наступне.

Приписами ч. 3 ст. 364 ЦК України передбачено, що у разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації.

Відповідно до статті 367 ЦК України майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється.

Відповідно до ст.2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно; державний реєстр речових прав на нерухоме - єдина державна інформаційна система, що містить відомості про права на нерухоме майно, їх обтяження, а також про об`єкти та суб`єктів цих прав.

Відповідно до вимогст.19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», підставою для реєстрації прав, що посвідчують виникнення, перехід, припинення речових прав на нерухоме майно, обмежень цих прав є зокрема, рішення суду стосовно речових прав на нерухоме майно і обмежень цих прав, що набрали законної сили.

Відповідно до ст.27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», рішення суду, що набрало законної сили є однією з підстав для реєстрації права власності на об`єкт нерухомого майна.

Таким чином, виходячи з положень Закону України «Про державну реєстрацію речових прав та їх обтяжень», після набрання рішення суду законної сили, позивач звертається до державного реєстратора з вимогою щодо реєстрації права власності на виділене майно як окремий об`єкт нерухомості.

Враховуючи встановлені обставини справи, наявність технічної можливості виділення частки в натурі в праві спільної часткової власності, суд приходить до висновку про задоволення позову в повному обсязі.

Згідно ст. 263 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Європейським судом з прав людини зазначено, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України», від 18 липня 2006 року № 63566/00, § 23).

Керуючись ст.ст.4,12-13,258,259,263,265,268,280-289,354 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В :

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «ПІ-ЛАНДСЕР» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа Головне управління Держгеокадастру у м. Києві та Київській області про поділ земельної ділянки, припинення права спільної часткової власності та визнання права власності на земельну ділянку задовольнити.

Поділити у натурі між співвласниками Товариством з обмеженою відповідальністю «ПІ- ЛАНДСЕР» (, 01103, місто Київ, вулиця Баришівська буд 1) та ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_2 з кадастровим номером :82:125:0026 загальною площею 0,1048 га з цільовим призначенням для обслуговування житлового будинку та господарських будівель, виділивши із спільної часткової власності:

Товариству з обмеженою відповідальністю «ПІ- ЛАНДСЕР» (ЄДРПОУ 103, місто Київ, вулиця Баришівська буд 1) у особисту приватну власність у натурі в окремий об`єкт нерухомого майна частину земельної з кадастровим номером :82:125:0026 загальною площею 0,1048 га з цільовим призначенням для обслуговування житлового будинку та господарських будівель, виділивши із спільної часткової власності, що дорівнює 0,0472 га, з присвоєнням окремого кадастрового номеру, шляхом внесення відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Державного земельного кадастру.

ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 у спільну часткову власність у натурі в окремий об`єкт нерухомого майна частину земельної з кадастровим номером :82:125:0026 загальною площею 0,1048 га з цільовим призначенням для обслуговування житлового будинку та господарських будівель, виділивши із спільної часткової власності, що дорівнює 0,0576 га.

Припинити право спільної часткової власності Товариства з обмеженою відповідальністю «ПІ- ЛАНДСЕР» (ЄДРПОУ 103, місто Київ, вулиця Баришівська буд 1) з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_2 з кадастровим номером :82:125:0026 загальною площею 0,1048 га з цільовим призначенням для обслуговування житлового будинку та господарських будівель.

Визнати за Товариством з обмеженою відповідальністю «ПІ- ЛАНДСЕР» (ЄДРПОУ 103, місто Київ, вулиця Баришівська буд 1) право власності на земельну ділянку з цільовим призначенням для обслуговування житлового будинку та господарських будівель, площею 0,0472 га, з присвоєнням окремого кадастрового номеру відповідно до технічної документації, шляхом внесення відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Державного земельного кадастру.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Ю. Г. Головко