Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(З А О Ч Н Е )

27 вересня 2024 місто Київ

Солом`янський районний суд міста Києва у складі головуючого судді Верещінської І.В., за участю секретаря судового засідання Прищепи С.С., розглянувши цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей Маньківської селищної ради про позбавлення батьківських прав,

В С Т А Н О В И В :

В травні 2024 року ОСОБА_1 (надалі за текстом - позивач) звернулась до Солом`янського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_2 (надалі за текстом - відповідач), третя особа: Служба у справах дітей Маньківської селищної ради про позбавлення батьківських прав.

В обґрунтування позову вказує, що у лютому 2013 року між позивачем та відповідачем було укладено шлюб. ІНФОРМАЦІЯ_1 у сторін по справі народилась спільна дитина - донька ОСОБА_3 , батьком якої значиться відповідач. До народження дитини подружжя проживало у місті Києві на орендованій квартирі. Після народження позивач повернулась до своїх батьків для проживання та допомоги з новонародженою донькою. Відповідач сім`ю не навідував, хоча достеменно знав, де вони перебувають.

Шлюб між сторонами 20 листопада 2014 року розірвано згідно рішення Маньківського районного суду Черкаської області по справі № 701/1209/14-ц. Дитину згідно рішення суду залишено проживати з матір`ю.

Зазначає, що фактично з грудня 2013 року сторони не проживають разом. В останній раз позивач та відповідач бачилися особисто на судовому засіданні щодо розірвання шлюбу 24 жовтня 2014 року. З тих пір відповідач не бачив ані позивача, ані спільної доньки.

Рішенням Маньківського районного суду Черкаської області по справі № №701/253/14-ц з відповідача стягнуто аліменти на утримання малолітньої ОСОБА_4 в розмірі частини всіх видів заробітку (доходів) щомісячно. Аліменти відповідач сплачував нерегулярно в мінімальному розмірі, допускаючи заборгованість. У додаткових витратах на дитину участі на брав. На даний час виконавче провадження № НОМЕР_4 щодо стягнення аліментів з відповідача перебуває у Солом`янському ВДВС у місті Києві Центрального МУ Міністерства юстиції (м. Київ).

З 2014 року відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, жодного разу не бачив дитину, не цікавився та не проявляв інтерес до її життя. Навіть з початку повномасштабного вторгнення російської федерації на територію України відповідач життям та благополуччям доньки не поцікавився. Фактично з народження дитини позивачка з донькою проживає у АДРЕСА_1 , що підтверджується витягами з реєстру територіальної громади. Будинок належить позивачці на праві приватної власності та облаштований для комфортного проживання.

Позивач має офіційну роботу, де характеризується позитивно, та стабільний дохід для забезпечення усім необхідним спільної доньки. На психіатричному та наркологічному обліку позивач не перебуває, психіатричних протипоказань немає.

Зусилля позивача налагодити стосунки між відповідачем та донькою були безрезультатні, відповідач не відповідає на повідомлення та дзвінки позивача. Також, вона писала відповідачу у соціальних мережах, де він зареєстрований, але відповіді також не отримала. Відповідач не бачив доньки з жовтня 2014 року. Донька з батьком не знайома. Бачила його лише на фото. Донька часто хворіє та має встановлений діагноз - рекурентні захворювання по ГРВІ, згідно виписки з медичної картки №731057 від 5 квітня 2024 року.

Навчається донька у 5 класі, має гарні знання та прагнення до навчання. Батько дитини жодного разу не брав участі у шкільному чи позашкільному житті доньки, в тому числі і під час відвідування нею дошкільного закладу. Дівчинка всесторонньо розвинена, відвідує гуртки та секції. Зазначене підтверджується довідками та характеристиками зі школи, дитячого садочку, позашкільних закладів.

У характеристиці зі школи, зокрема, під час проведення дослідження з метою виявлення та оцінки міжособистісних взаємин у сім`ї, встановлено, що ОСОБА_4 має гарні взаємини зі всіма членами своєї родини. Відповідач участі у вихованні не приймає.

Відповідач не цікавиться життям дитини, не був присутній на жодній радісній події доньки (на днях народження, святкуваннях новорічних та різдвяних свят, святкових заходах у дитячому садку). Відповідач не знає та не виявляє навіть інтересу до того, чим дитина цікавиться, які книжки та казкові персонажі їй подобаються, з ким дружить і так далі. Вони не знайомі між собою. За 10 років відповідач не вчинив жодного кроку на зустріч своїй доньці.

Відповідач згідно відповіді ДПС у лютому 2022 року покинув Україну, перетнувши кордон за паспортом серія, номер документу/ID карта: НОМЕР_1 . Таким чином, вважає що відповідач свідомо змінив країну свого проживання, не повідомивши про це ні позивача, ні державного виконавця.

Відповідача завжди цікавило лише одне - як сплачувати аліменти в мінімальному розмірі або знайти шлях не сплачувати їх зовсім. Коли у 2019 році виникла заборгованість більше 120 тисяч гривень, відповідач пропонував позивачу заплатити борг в розмірі 60 тис. грн. взамін на те, що вона не матиме до нього матеріальних претензій до 23-ліття дитини.

Отже, з підстав невиконання батьком своїх батьківських обов`язків звернулась до суду з даним позовом.

Ухвалою суду від 09.05.2024 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 08.08.2024 року закрито підготовче судове засідання та призначено справу до розгляду по суті.

Представник позивача подала заяву про розгляд справи за її відсутності та відсутності позивача, позов просила задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечувала.

Відповідач в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлявся у встановленому законом порядку, як шляхом направлення повістки за останнім відомим місцем реєстрації, так і шляхом публікації оголошень на сайті судової влади.

Третя особа в судове засідання не з`явилась, про розгляд справи повідомлялись у встановленому законом порядку, в листі від 05.08.2024 року просили розглядати справу за відсутності їх представника та ухвалити рішення на розсуд суду.

Згідно з ч. 1 ст. 289 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

З огляду на вищевикладене, наявні всі передбачені ч. 1 ст. 223 та ч. 1 ст. 280 ЦПК України підстави та умови для заочного розгляду справи. Суд ухвалив провести заочний розгляд справи із ухваленням заочного рішення на підставі наявних у справі доказів.

Дослідивши письмові докази по справі у їх сукупності, суд приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що у лютому 2013 року між позивачем та відповідачем було укладено шлюб.

ІНФОРМАЦІЯ_1 у сторін по справі народилась спільна дитина - донька ОСОБА_3 , батьком якої значиться відповідач, що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 виданим 04.10.2013 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Маньківського районного управління юстиції у Черкаській області (а.с. 18).

Шлюб між сторонами 20 листопада 2014 року розірвано згідно рішення Маньківського районного суду Черкаської області по справі № 701/1209/14-ц. Дитину згідно рішення суду залишено проживати з матір`ю (а.с. 20).

Рішенням Маньківського районного суду Черкаської області по справі № №701/253/14-ц з відповідача стягнуто аліменти на утримання малолітньої ОСОБА_4 в розмірі частини всіх видів заробітку (доходів) щомісячно. Як вбачається з матеріалів справи, виконавче провадження № НОМЕР_4 щодо стягнення аліментів з відповідача перебуває у Солом`янському ВДВС у місті Києві Центрального МУ Міністерства юстиції (м. Київ) (а.с. 21-30).

Як вбачається з витягів з реєстру територіальної громади дитина та позивачка з донькою проживає у АДРЕСА_1 (а.с. 13,19). Будинок належить позивачці на праві приватної власності, що підтверджується інформацією з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна (а.с. 37-39).

Позивач має офіційну роботу, та стабільний дохід для забезпечення усім необхідним спільної доньки, що підтверджується довідкою від 05.04.2024 року № 7330 та довідкою про доходи № 124 для подання до банківської установи від 04.04.2024 року (а.с. 33-34).

На психіатричному та наркологічному обліку позивач не перебуває, психіатричних протипоказань немає, що підтверджується довідкою № 1803 про проходження обов`язкового періодичного психіатричного огляду поліцейським, довідкою № 1728 про проходження обов`язкового періодичного наркологічного огляду поліцейським (а.с. 34-35).

ОСОБА_3 часто хворіє та має встановлений діагноз - рекурентні захворювання по ГРВІ, згідно виписки з медичної картки №731057 від 5 квітня 2024 року (а.с. 41-42).

Навчається донька у 5 класі, має гарні знання та прагнення до навчання. Батько дитини жодного разу не брав участі у шкільного чи позашкільному житті доньки, в тому числі і під час відвідування нею дошкільного закладу. Дівчинка всесторонньо розвинена, відвідує гуртки та секції. Зазначене підтверджується довідками та характеристиками зі школи, дитячого садочку, позашкільних закладів. У характеристиці зі школи, зокрема, під час проведення дослідження з метою виявлення та оцінки міжособистісних взаємин у сім`ї, встановлено, що ОСОБА_4 має гарні взаємини зі всіма членами своєї родини. Відповідач участі у вихованні не приймає (а.с. 43-49).

З позову вбачається, що відповідач злісно не виконує батьківські обов`язки, ухиляється від виховання дитини, нехтує своїми обов`язками.

Частиною 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 Сімейного Кодексу України (надалі за текстом - СК України) мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він, ухиляються від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню дитини.

У Постанові Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківський прав» від 30.03.2007 року зазначено, що ухилення батьків від виконання своїх батьківських обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема, не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Згідно Рішення Виконавчого комітету Маньківської селищної ради № 137-24 від 30.08.202, вбачається, що Виконавчий комітет Маньківської селищної ради вважає за доцільне позбавити батьківських прав ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 відносно малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Допитана в судовому засідання в якості свідка ОСОБА_5 (колега з роботи ОСОБА_1 ) повідомила, що є колегою позивача та працює разом з нею у секторі поліції діяльності № 1 відділу поліції № 1 Уманського районного управління поліції ГУНП Черкаської області старшим інспектором, разом працює з позивачем з 2014 року. Зазначила, що особисто не знає відповідача, не бачила щоб приводив чи забирав чи був присутнім на дитячих заходах доньки.

Допитана в судовому засідання в якості свідка ОСОБА_6 (однокласниця ОСОБА_1 ) повідомила, що вони разом з позивачем навчались у школі, також, вказала що її чоловік хрестив доньку позивача та відповідача. Зазначила, що позивач та відповідач 13 лютого 2013 року одружились, після того ні разу не бачила відповідача та останній фактично участі у вихованні доньки не брав.

Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і дитини (ст. 166 СК України). Це означає, що позбавлення батьківських прав допускається лише, тоді коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків.

Утримання дітей, надання їм матеріальної допомоги є природним обов`язком батьків, що випливає звичайно зі змісту положення ст. 180 Сімейного кодексу України, яке зобов`язує батьків утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Згідно із ст. 27 Конвенції ООН про права дитини, ратифікованої Постановою ВР № 789-XII від 27 лютого 1991 року (надалі за текстом - Конвенції), держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

Зі змісту статті 150 СК України, вбачається, що батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний розвиток, духовний та моральний розвиток, забезпечувати здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.

Відповідно до роз`яснень, викладених у Постанові Верховного Суду України від 06.05.2020 у справі № 753/2025/19 (провадження № 61-1344св20), ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Згідно з ч. 4 ст. 155 СК України, ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Відповідно до ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та встановлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним, обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Органом опіки та піклування подається суду письмовий висновок щодо розв`язання спору, складений на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Відповідно до ст. 6 Декларації прав дитини, дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Вона повинна, якщо це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і, в усякому разі, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості.

Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини у своєму рішенні від 18 грудня 2008 року по справі «Савіни проти України» наголошував, що право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав і основних свобод людини у частині права заявників на повагу до сімейного життя, зокрема, судове рішення має бути побудоване на з`ясованих обставинах: чи були мотиви для позбавлення батьківських прав доречними і достатніми, чи здатне рішення про позбавлення батьківських прав забезпечити належний захист дитини, чи було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини, чи ґрунтується висновок органу опіки на достатній доказовій базі, чи мали батьки достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання.

У частині 2 ст. 3 Конвенції вказано, що держави-учасники зобов`язуються забезпечити дитині такий захист та опіку, які необхідні їй для її злагоди, приймаючи до уваги права та обов`язки її батьків, опікунів та інших осіб, котрі відповідають за неї по закону і з цією метою приймають всі відповідні законодавчі та адміністративні заходи.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 цієї Конвенції, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Дотримуючись рівноваги між інтересами дитини та інтересами батьків, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (Рішення Європейського суду з прав людини від 07 грудня 2006 року по справі «Хант проти України»).

Суд наголошує, що виконання батьківських обов`язків не обмежується лише матеріальним забезпеченням дитини, важливим фактором є спілкування з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, надання дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, виявлення інтересу до її внутрішнього світу, створення умов для отримання нею освіти.

Таким чином, досліджені під час розгляду судом докази свідчать про те, що відповідач тривалий час життям своєї доньки не цікавиться, самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків стосовно своєї доньки, а тому, наявні підстави для позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 щодо доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь держави підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору в розмірі 1 211,20 грн.

Допустити негайне виконання судового рішення в частині стягнення аліментів за один місяць.

Керуючись ст. ст. 5, 12, 13, 81, 141, 259, 263, 264, 265, 280-282 ЦПК України, суд, -

В И РІ Ш И В :

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей Маньківської селищної ради про позбавлення батьківських прав - задовольнити.

Позбавити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (РНОКПП - НОМЕР_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 ) батьківських прав відносно малолітної доньки - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (РНОКПП - НОМЕР_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 1 211 (одна тисяча двісті одинадцять) гривень 20 копійок.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення;

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду;

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку. Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи. Апеляційна скарга позивачем подається до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя І.В. Верещінська