печерський районний суд міста києва
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 грудня 2024 року Печерський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді: Соколова О.М.,

при секретарі судового засідання: Колесник А.Є.,

справа № 757/46250/21-ц

за участю:

представника заявників: ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві заяву боржників ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , заінтересовані особи Публічне акціонерне товариство «Дельта банк», Печерський районний відділ державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції України про визнання вконавчих документів такими, що не підлягають виконанню, -

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2021 року адвокат Гербеда Г.Г. в інтересах боржників ОСОБА_3 та ОСОБА_2 звернулися до суду з заявою про визнання виконавчого листа № 2-3470-1/10 (ВП № НОМЕР_1), виданого Печерським районним судом м. Києва 10.03.2011 р. у цивільній справі № 2-3470-1/10 про стягнення солідарно з ОСОБА_3 , ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «Кредитпромбанк» заборгованості у розмірі 1 231 244,37 грн таким, що не підлягає виконання повністю, визнання виконавчого листа № 2-3470-1/10 (ВП № НОМЕР_2), виданого Печерським районним судом м. Києва 10.03.2011 р. у цивільній справі № 2-3470-1/10 про стягнення солідарно з ОСОБА_3 , ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «Кредитпромбанк» заборгованості у розмірі 950 148,89 грн таким, що не підлягає виконання повністю. Заява представника боржників обґрунтована тим, що стягувач після ухвалення рішення Печерського районного суду м. Києва від 04.11.2010 у цивільній справі № 2-3470-1/10 та після відкриття виконавчих проваджень №№ НОМЕР_1, НОМЕР_2 вдався до позасудового врегулювання спору на підставі іпотечного застереження у іпотечному договорі № 49.12/86/1437/07 від 21.09.2007 шляхом набуття права власності на предмет іпотеки чим повністю задовольнив свої вимоги, а тому подальше примусове виконання порушує право боржників на захист від подвійного стягнення.

Відповідно до ст. ст. 14, 33 ЦПК України справу було розподілено до розгляду судді Печерського районного суду ОСОБА_4.

24.11.2021 року відповідно до розпорядження № 456 від 24.11.2021 року проведено повторний автоматизований розподіл судової справи між суддями, у зв`язку з смертю судді ОСОБА_4 .

Відповідно до ст. ст. 14, 33 ЦПК України справу було розподілено до розгляду судді Печерського районного суду Волковій С.Я.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 30.05.2023 року у вказаній справі суддею Волковою С.Я. заявлено самовідвід.

01.06.2023 року відповідно до розпорядження № 164 від 01.06.2023 року проведено повторний автоматизований розподіл судової справи між суддями, у зв`язку з задоволенням заяв про самовідвід.

Відповідно до ст. ст. 14, 33 ЦПК України справу було розподілено до розгляду судді Печерського районного суду Соколову О.М.

14.06.2024 року на адресу суду від представника заявників надійшла заява про додаткові письмові пояснення до заяви.

28.06.2024 року на адресу суду від представника заявників надійшла заява про врахування висновків викладених у постановах Верховного Суду.

Представник заявників в судовому засіданні заяву про визнання виконавчих документів такими, що не підлягають виконанню підтримав, просив задовольнити.

Стягувач Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» належним чином повідомлений про дату, час і місце цього засідання, у судове засідання не з`явився.

Відповідно до ч. 3 ст. 432 ЦПК України суд розглядає заяву у десятиденний строк з дня її надходження у судовому засіданні з повідомленням стягувача та боржника і постановляє ухвалу. Неявка стягувача і боржника не є перешкодою для розгляду заяви.

Суд, заслухавши позицію представника заявників, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків.

Згідно статті 129-1 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд, однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.05.1950 р., ратифікована Законом № 475/97-ВР від 17.07.1997 р., набрала чинності для України 11.09.1997 р. (далі - «Конвенція).

Виконання судового рішення відповідно до змісту рішення Конституційного Суду України № 5-рп/2013 від 26.06.2013 р. по справі № 1-7/2013 є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави; невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд справи судом.

Стаття 6 Конвенції гарантує право на справедливий судовий розгляд та закріплює принцип верховенства права, на якому будується демократичне суспільство, і найважливішу роль судової системи в здійсненні правосуддя, втім право на справедливий суд було б позбавлено сенсу, якщо б допускало невиконання остаточних судових рішень, які набрали законної сили.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини невід`ємною частиною «права на суд» та фундаментальним аспектом верховенства права є принцип правової визначеності (певності), який включає дотримання принципу остаточності судового рішення.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини частина 1 статті 6 Конвенції передбачає не лише доступ до правосуддя і встановлення порядку судового розгляду, а й гарантує виконання судових рішень з метою запобігання заподіяння шкоди одній із сторін.

Право на звернення до суду було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання рішення залишилося невиконаним на шкоду одній зі сторін. Виконання рішення, винесеного будь-яким судом, має розглядатись як невід`ємна частина «судового процесу» для цілей статті 6 Конвенції.

Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб правового захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Отже невиконання судових рішень, які набрали законної сили, є неприпустимим і, виходячи з обставин конкретної справи, не може бути виправданим.

Згідно частини першої статті 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України - і за її межами.

Розділом VI ЦПК України врегулювано процесуальні питання, пов`язані з виконанням судових рішень у цивільних справах.

Згідно частин першої, третьої статті 431 ЦПК України виконання судового рішення здійснюється на підставі виконавчого листа, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції. Виконавчий лист, судовий наказ, а у випадках, встановлених цим Кодексом, ухвала суду є виконавчими документами.

Частиною першою статті 432 ЦПК України передбачено, що суд, який видав виконавчий лист, може за заявою стягувача або боржника визнати виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню.

Відповідно до положень частини другої статті 432 ЦПК України суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню, повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

На суд покладено обов`язок встановити, з яких підстав може бути визнано виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню з урахуванням права стягувача на повне виконання рішення суду та права боржника на захист від подвійного стягнення. Суд повинен вирішувати ці питання з урахуванням певних обставин справи, дотримуючись балансу інтересів обох сторін виконавчого провадження. За змістом наведеної норми закону, підстави для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, поділяються на дві групи: матеріально-правові (зобов`язанням можуть припинятися внаслідок добровільного виконання обов`язку боржником поза межами виконавчого провадження, припинення зобов`язань переданням відступного, зарахуванням, за домовленістю сторін, прощенням боргу, неможливістю виконання) та процесуально-правові, до яких відносяться обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа, зокрема: видача виконавчого листа за рішенням, яке не набрало законної сили (крім тих, що підлягають негайному виконанню); коли виконавчий лист виданий помилково за рішенням, яке взагалі не підлягає примусовому виконанню; видача виконавчого листа на підставі ухвали суду про затвердження мирової угоди, яка не передбачала вжиття будь-яких примусових заходів або можливості її примусового виконання і, як наслідок, видачі за нею виконавчого листа; помилкової видачі виконавчого листа, якщо вже після видачі виконавчого листа у справі рішення суду було скасоване; видачі виконавчого листа двічі з одного й того ж питання у разі віднайдення оригіналу виконавчого листа вже після видачі його дубліката; пред`явлення виконавчого листа до виконання вже після закінчення строку на пред`явлення цього листа до виконання.

Законом України «Про виконавче провадження» визначено умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку.

Виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (стаття 1 Закону України «Про виконавче провадження»).

Суд, враховуючи приписи ЦПК України, Закону України «Про виконавче провадження», звертає увагу, що право на стягнення заборгованості, яке підтверджене судовим рішенням і виконавчими листами, виданими 10.03.2011 р. Печерським районним судом м. Києва, повинне бути реалізоване у формах і у спосіб, встановлений законодавством про виконавче провадження.

Так, постановою Київського апеляційного суду від 04.08.2021 року встановлено, що оспорювані виконавчі листи видані Печерським районним судом міста Києва 10 березня 2011 року на виконання рішення Печерського районного суду міста Києва від 04 листопада 2010 року у цивільній справі № 2-3470-1/10 про стягнення солідарно з ОСОБА_3 , ОСОБА_2 на користь ПАТ «Кредитпромбанк» заборгованості у розмірі 282 014 грн. 48 коп. та 120 003 доларів США. Стягувач здійснив продаж іпотечного майна боржників у серпні 2020 року.

У даному випадку відсутні передбачені ст. 432 ЦПК України підстави для визнання виконавчих листів такими, що не підлягають виконанню, оскільки вони видані на підставі рішення суду, яке є обов`язковим до виконання, та ухвалено задовго до продажу предмету іпотеки у позасудовому порядку.

Обґрунтовуючи свої вимоги, представник боржників вказує,що з моменту державної реєстрації права приватної власності стягувача ПАТ «Дельта Банк» на вказану квартиру на підставі іпотечного договору № 49.12/86/1437/07 від 21.09.2007 зобов`язання боржників перед стягувачем за кредитним договором № 49.14/86/07-Zn від 21.09.2007 року та іпотечним договором № 49.12/86/1437/07 від 21.09.2007 є припиненими за домовленістю сторін, що є матеріально-правовою підставою для визнання виконавчих листів такими, що не підлягають виконанню.

Суд вважає, що вказані представником обставини не є підставою для визнання виконавчих листів такими, що не підлягає виконанню повністю, виходячи з наступного.

Норма статті 37 Закону України «Про іпотеку», на яку посилається представник боржників, наділяє іпотекодержателя правом задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності (спеціального майнового права) на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності (спеціального майнового права) іпотекодержателя на нерухоме майно (об`єкт незавершеного будівництва, майбутній об`єкт нерухомості), яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності (спеціального майнового права) на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання, втім суду не надано жодного доказу припинення зобов`язання сторін за кредитним договором та іпотечним договором, жодного доказу того, що відбулося повне погашення вимог кредитора за рахунок предмета іпотеки.

Враховуючи, що представник боржників не подав доказів про наявність передбачених нормами матеріального і процесуального права правових підстав для визнання виконавчих листів такими, що не підлягають виконанню повністю, суд дійшов висновку про залишення заяви про визнання виконавчих документів такими, що не підлягають виконанню повністю, без задоволення.

Враховуючи викладене, керуючись статтею 432 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В :

У задоволенні заяви боржників ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , заінтересовані особи Публічне акціонерне товариство «Дельта банк», Печерський районний відділ державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції України про визнання вконавчих документів такими, що не підлягають виконанню - відмовити.

Ухвала суду може бути оскаржена в апеляційному порядку.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її складання до Київського апеляційного суду через Печерський районний суд міста Києва.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя О.М. Соколов