Справа № 930/1986/24
Провадження №2-о/930/139/24
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.11.2024 року м.Немирів

Немирівський районний суд Вінницької області у складі:

головуючого судді Войницької Т.Є.

за участі секретаря судового засідання Вакар Г.І.

заявниці ОСОБА_1

представника заявниці ОСОБА_1 - адвоката Ускової С.Е.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку окремого провадження цивільну справу за заявою заявника ОСОБА_2 , заінтересована особа: Немирівська міська рада Вінницької області, про встановлення фактів, що мають юридичне значення,-

В С Т А Н О В И В:

Заявниця ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Вимоги, викладені в заяві, обгрунтовано тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла матір заявниці - ОСОБА_3 , яка постійно проживала та була зареєстрована в АДРЕСА_1 .

Після її смерті відкрилась спадщина, яка складається із земельної ділянки площею 1,5853 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Кіровської сільської ради (нині Немирівської територіальної громади), яка належить спадкодавцю ОСОБА_3 на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії ІІ-ВН № 024073 від 24.09.2002, за реєстровим № 15. Заявниця стверджує, що вона єдина спадкоємиця за законом ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 . Інших спадкоємців немає. Заповіту немає.

У квітні 2024 року ОСОБА_1 звернулась до Немирівської державної нотаріальної контори з метою оформлення спадкових прав на майно, яке залишилось після смерті матері.

Однак, державним нотаріусом їй було відмовлено через те, що вона не подала в шестимісячний строк з дня смерті матері до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини, а місце її реєстрації не співпадає з місцем реєстрації спадкодавця - ОСОБА_3 на день її смерті. А також заявницею не надано доказів факту прийняття нею спадщини шляхом спільного проживання з померлою за однією адресою, а шестимісячний строк для прийняття спадщини сплив.

Нотаріусом ОСОБА_1 роз`яснено, що для прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 , їй необхідно надати Немирівській державній нотаріальній конторі рішення суду про надання їй додаткового строку для прийняття спадщини. Однак, вона вважає, що фактично прийняла спадщину після смерті матері - ОСОБА_3 , оскільки постійно і спільно проживала з нею на час відкриття спадщини в одному житловому будинку за однією адресою в АДРЕСА_1 , що у відповідності до ч. 3 ст. 1268 ЦК України свідчить про прийняття нею спадщини.

Від прийняття спадщини вона не відмовлялась.

У зв`язку з цим, я змушена звернутись до суду з даною заявою.

ОСОБА_1 повідомила, що з дня її народження, а саме: з 16 лютого 1970 року по ІНФОРМАЦІЯ_1 , тобто на момент відкриття спадщини, вона постійно проживала разом з мамою - ОСОБА_3 (спадкодавцем) в одному житловому будинку за однією адресою: АДРЕСА_1 . Але на день смерті матері - ОСОБА_3 , ОСОБА_1 була зареєстрована за іншою адресою: АДРЕСА_2 .

Також, заявниця зазначила, що незважаючи на те, що місце її реєстрації не співпадає з місцем реєстрації спадкодавця - ОСОБА_3 на день її смерті, вона фактично проживала з матір`ю - ОСОБА_3 , померлою ІНФОРМАЦІЯ_2 , в одному житловому будинку в АДРЕСА_3 - від свого народження аж до її смерті. Вони мали спільний побут, вели спільне господарство, обробляли город біля хати. Даний житловий будинок в АДРЕСА_3 був збудований у 1942 році ще дідом заявниці по лінії батька - ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 . Дане господарство відносилось до суспільної групи господарства - колгоспна. У даному господарстві - будинку в АДРЕСА_2 ), проживали: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 - голова двору (помер ІНФОРМАЦІЯ_5 ); ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_6 - дружина (померла ІНФОРМАЦІЯ_7 ); ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_8 син; ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_9 невістка; ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_10 онука.

У 1977 році, з невідомих причин, дане господарство ОСОБА_4 (житловий будинок) було розділено на два господарства, а саме :

1) АДРЕСА_3 ; суспільна група господарства - колгоспна, Особовий рахунок № НОМЕР_1 : ОСОБА_4 - голова двору;

2) АДРЕСА_1 ; суспільна група господарства - колгоспна, особовий рахунок № НОМЕР_2 : ОСОБА_3 голова двору, до складу якого входили: ОСОБА_3 - голова, ОСОБА_5 - чоловік, ОСОБА_1 - дочка.

Згідно Виписки з погосподарської книги виданої 25.07.2024 виконкомом Немирівської міської ради: згідно із записом в погосподарській книзі Подільської (колишньої Кіровської) сільської ради за 1991-1995 рр., особовий рахунок № НОМЕР_3 , домогосподарство по АДРЕСА_1 відкритий на громадянку ОСОБА_3 та відносився до суспільної групи господарства - колгоспна. Станом на 15 квітня 1991 року головою двору була ОСОБА_3 . Всього сімей проживало у будинку 2, мешканців 3 особи: ОСОБА_3 - голова домогосподарства, ІНФОРМАЦІЯ_11 ; ОСОБА_7 - чоловік, ІНФОРМАЦІЯ_12 ; ОСОБА_1 - дочка, ІНФОРМАЦІЯ_10 .

Згідно Витягу №21 з реєстру Немирівської територіальної громади від 03.01.2023, починаючи з 01.08.1996 року і по даний час, ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 .

Таким чином, від свого народження, як стверджує заявниця, вона постійно і спільно проживала разом зі спадкодавцем ОСОБА_3 , своєю мамою в одному житловому будинку в АДРЕСА_3 на день її смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 .

ОСОБА_1 зазначила, що в останні роки свого життя її мама - ОСОБА_3 часто хворіла, і вона здійснювала за нею догляд до самої її смерті. Її цивільний чоловік, ОСОБА_5 (батько заявниці) не мав можливості доглядати за своєю дружиною, так як сам потребував такого постійного стороннього догляду у зв`язку з хворобою, тому вона доглядала і за батьком. З ІНФОРМАЦІЯ_13 батько заявниці - ОСОБА_5 , є інвалідом другої групи з дитинства, в зв`язку з психічним захворюванням (довідка МСЕК серія А-64 №151620 від 14.03.1968 р.). Після смерті матері - ОСОБА_3 , з 2012 року, ОСОБА_1 взяла на себе обов`язки по догляду за батьком ОСОБА_5 , який проживає разом з нею в одному житловому будинку в АДРЕСА_3 і вона здійснює за ним постійний догляд та є його опікуном. Рішенням Немирівського районного суду Вінницької області від 28.02.2024 у справі №930/2226/23, ОСОБА_5 визнано недієздатним, встановлено над ним опіку та призначено ОСОБА_1 його опікуном.

Заявниця стверджує, що після смерті матері вона вступила в оперативне управління та володіння спадковим майном. Вона доглядає і утримує житловий будинок в АДРЕСА_3 та обробляє земельну ділянку (город) біля нього. У неї на зберіганні знаходяться документи на спадкове майно - державний акт на земельну ділянку (земельний пай). Фактом прийняття спадщини є її спільне проживання з матір`ю - ОСОБА_3 в одному житловому будинку за однією адресою: АДРЕСА_1 , - на момент відкритгя спадщини.

На даний час у заявниці виникла необхідність оформити правовстановлюючі документи на спадкове майно, яке залишилось після смерті матері. Однак, з метою офіційного оформлення спадщини, необхідно встановити факт постійного і спільного проживання разом із ОСОБА_3 на час відкриття спадщини ІНФОРМАЦІЯ_2 , в період з 16.02.1970 року по 23 березня 2012 року в АДРЕСА_1 . А також необхідно встановити факт прийняття нею спадщини, як особою, яка постійно проживала разом із спадкодавцем - ОСОБА_3 , померлою ІНФОРМАЦІЯ_2 , на час відкриття спадщини за адресою: АДРЕСА_1 .

Встановлення даних фактів має для заявниці юридичне значення, тому що надає їй можливість реалізувати її спадкові права та оформити спадщину на земельну ділянку площею 1,5853 га та інше спадкове майно, яке залишилось після смерті матері ОСОБА_3 . Дані факти, які вона просить встановити, є юридичними, оскільки від їх встановлення залежить виникнення та зміна майнових та немайнових прав, що пов`язані з можливістю звернення до нотаріуса за видачею свідоцтва про право на спадщину, а чинним законодавством не передбачений порядок їх встановлення, вони не пов`язані з наступним вирішенням спору про право та встановлення їх іншим шляхом, крім судового, неможливе.

Ухвалою суду від 06.08.2024 у цивільній справі відкрито окреме провадження та призначено судове засідання.

У судовому засіданні заявниця ОСОБА_1 та її представник - адвокат Ускова С.Е. заяву підтримали, просили її задовольнити з наведених у ній підстав.

Представник Немирівської міської ради в судове засідання не з`явився, від міського голови Немирівської міської ради надійшла заява, в якій він не заперечував щодо задоволення заяви, просив розгляд справи провести у відсутність представника міської ради.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_8 суду пояснила, що знає заявницю, вона проживала в с.Сажки разом з батьками: ОСОБА_5 та ОСОБА_3 в одній хаті. ОСОБА_3 померла у 2012 році, її ховала в с.Будки, звідки була її матір.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_9 суду пояснила, що ОСОБА_1 проживала в с.Сажки. ЇЇ матір - ОСОБА_3 померла, батько інвалід. У неї був дід ОСОБА_4 і баба, у яких був син ОСОБА_10 . Він одружився з ОСОБА_3 і у них народилася ОСОБА_1 . Вони всі разом жили в хаті діда ОСОБА_11 . ОСОБА_12 живе у цьому будинку з народження.

Заслухавши представника заявниці ОСОБА_1 - адвоката Ускову С.Е., показання свідків, дослідивши матеріали цивільної справи, суд дійшов висновку, що заява підлягає задоволенню.

Судом встановлено, що згідно паспорта № НОМЕР_4 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_10 , народилася в с.Сажки Немирівського району Вінницької області.

Відповідно до Витягу №21 з реєстру територіальної громади ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_10 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 .

Згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_5 ОСОБА_1 народилася ІНФОРМАЦІЯ_10 в с.Сажки Немирівського району Вінницької області. ЇЇ батьками записані: батько ОСОБА_5 , матір ОСОБА_3

ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_6 .

Згідно довідки №4148 від 24.04.2024, виданої виконкомом Немирівської міської ради, ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , на день смерті була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 . На день відкриття спадщини за даною адресою зареєстровані: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_12 .

24.04.2024 ОСОБА_1 державним нотаріусом Немирівської державної нотаріальної контори Кнап Л.П. надано роз`яснення про те, що, оскільки вона станом на день смерті ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 , не була зареєстрована з останньою в одному житловому будинку та не подала заяву про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 . у встановлений законодавством строк, ОСОБА_1 вважається такою, яка не прийняла спадщину.

Згідно акту жителів с.Сажки Вінницького (колишнього Немирівського) району Вінницької області від 12.07.2024, складеного ОСОБА_9 , ОСОБА_13 , ОСОБА_8 , у період з 16 лютого 1970 по 23 березня 2012, тобто на день смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з нею постійно проживала її дочка, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_10 , в одному житловому будинку та за однією адресою: АДРЕСА_3 .

Згідно довідки №7445 від 25.07.2024, виданої виконкомом Немирівської міської ради, згідно із записом в по господарській книзі Подільської сільської ради (колишньої Кіровської сільської ради) за 1991-1995 роки, особовий рахунок № НОМЕР_3 , домогосподарство по АДРЕСА_1 належить до суспільної групи господарства колгоспна. Станом на 15 квітня 1991 року склад двору: ОСОБА_3 - голова домогосподарства; ОСОБА_5 чоловік; ОСОБА_1 донька.

З виписки погосподарської книги № 7445 від 25.07.2024, виданої виконкомом Немирівської міської ради, встановлено, що згідно із записом в погосподарській книзі Подільської (колишньої Кіровської) сільської ради за 1991-1995 роки, особовий рахунок № НОМЕР_3 , домогосподарство по АДРЕСА_1 відкритий на гр. ОСОБА_3 та належить до суспільної групи господарства колгоспна. Станом на 15 квітня 1991 року головою двору була ОСОБА_3 . Всього сімей у будинку 2, мешканців 3: ОСОБА_3 голова д/г, ОСОБА_5 , - чоловік, ОСОБА_1 донька.

З погосподарської книги за 1977-1979, 1980-1982, 1983-1985, 1986-1990, 1991-1995 рр. встановлено, що в домогосподарстві за адресою: АДРЕСА_1 записані ОСОБА_3 голова сім`ї, ОСОБА_5 чоловік, ОСОБА_1 дочка.

З погосподарської книги за 1996-2000, 2001-2005, 2006-2010, 2011-2012 рр. встановлено, що в домогосподарстві за адресою: АДРЕСА_1 записані ОСОБА_3 голова сім`ї, ОСОБА_5 чоловік.

ОСОБА_1 згідно погосподарської книги за 1991-1995, 1996-2000, 2001-2005, 2006-2010, 2011-2015 р.р. записана в домогосподарстві за адресою: АДРЕСА_2 .

Рішенням №9 2 сесії 7 скликання Кіровської сільської ради Немирівського району Вінницької області від 18.11.2015 в АДРЕСА_3 .

Згідно інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) відносно ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 , у Спадковому реєстрі інформація відсутня.

Згідно з п. 5 ч. 2ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Відповідно ч.2ст.315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Пунктом 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» передбачено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. У відповідності до п. 7 вказаної вище Постанови, суд вправі розглядати справи про встановлення факту, що має юридичне значення, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки.

В вимогах позивачка просить встановити факт постійного проживання з спадкодавцем та факт прийняття спадщини.

Згідно роз`яснень, викладених у п.п. 2, 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про спадкування" №7 від 30.05.2008 року, якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд про встановлення цих фактів. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку з цим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутись в суд з заявою про встановлення факту постійного проживання з спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Відповідний висновок також викладений у постанові Верховного суду від 12 квітня 2022 року у справі № 175/2730/20 провадження № 61-19265св21).

Метою встановлення факту спільного проживання заявників зі спадкодавцем є необхідність реалізації права на оформлення спадкового майна, отже такий факт породжує юридичні наслідки; чинним законодавством не передбачено іншого порядку встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем.

Відповідно до положень ст.ст.1216-1218 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

За змістом ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Відповідно до абз.3 п.3 роз`яснень постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця, яке визначається за правилами ст.29, ч.2 ст.1221 ЦК України. Якщо спадкодавець мав кілька місць проживання, місцем відкриття спадщини вважається останнє місце реєстрації спадкодавця.

Згідно з ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 нього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Таким чином, прийняття спадщини спадкоємцем є презумпцією, що грунтується на двох фактах (постійне проживання зі спадкодавцем та відсутність заяви про відмову від спадщини).

Дана презумпція не підлягає встановленню як самостійний факт в порядку окремого провадження.

Щодо спадкоємців, які на час відкриття спадщини постійно проживали спільно із спадкодавцем, встановлюється презумпція прийняття спадщини, яка може бути спростована лише шляхом подання ними заяви про відмову від спадщини до нотаріальної контори в межах 6-місячного строку, встановленого для прийняття спадщини (ст. 1270 ЦК).

Строк, визначений ст. 1270 ЦК України в такому випадку застосовується для відмови від спадщини, а не для її прийняття.

В свою чергу, для тих спадкоємців, які не проживали разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, єдиним виявом бажання прийняти спадщину є заява про це, подана до нотаріального органу протягом 6 місяців з часу відкриття спадщини, (ч. 1 ст. 1269 ЦК України).

Тобто, дії, які свідчать про прийняття спадщини спадкоємцем, чітко визначені у частинах третій, четвертій статті 1268, статтях 1269, 1270 ЦК України.

Згідно з ч. 1 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. З цієї норми випливає, що прийняття спадщини має важливе практичне значення: з ним пов`язана можливість оформлення права власності на спадкове майно шляхом видачі нотаріусом правовстановлюючого документа свідоцтва про право на спадщину та реєстрації, у випадках, визначених законом, прав на неї (наприклад, на нерухоме майно).

Отже, для того, щоб набути право на спадщину, спадкоємці за заповітом або за законом мають прийняти її у порядку та у строки, встановлені законом.

Проте відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (частина третя статті 1296 ЦК України).

Судом встановлено, що заявниці відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом у зв`язку з пропуском строку на прийняття спадщини в 6-місячний термін та вона не була зареєстрована з Спадкодавцем за однією адресою.

Отже, нотаріус відмовив у видачі свідоцтва про право на спадщину заявниці з двох підстав: вона не подала заяву про прийняття спадщини в шестимісячний термін; вона не була зареєстрована з спадкодавцем за однією адресою.

Згідно з пп. 4.10 п. 4 гл. 10 розділу 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України видача свідоцтва про право на спадщину спадкоємцям, які прийняли спадщину, жодним строком не обмежена. Тобто спадкоємець, який прийняв спадщину, може звернутися за видачею свідоцтва протягом будь-якого часу після закінчення строку, встановленого для прийняття спадщини. Особливе значення при цьому має факт постійного проживання спадкоємця на час відкриття спадщини разом із спадкодавцем, який підтверджує фактичне прийняття спадщини і має бути доведений спадкоємцем.

В останньому випадку зазначені обставини є підставою для звернення з позовом або заявою (в залежності від наявності або відсутності спору щодо спадкового майна) про встановлення факту постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не з позовом про надання додаткового строку для прийняття спадщини (п.2 Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 р.) Отже, законодавець в даному випадку висунув вимогу про обов`язковість постійного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, що ставить прийняття спадщину у такому випадку в залежність від факту спільного постійного проживання вказаних осіб.

Чинним законодавством не розкривається поняття постійного місця проживання фізичної особи, тому визнання цього факту розцінюється законом як встановлення факту, що має юридичне значення.

Відсутність реєстрації місця проживання спадкоємця за місцем проживання спадкодавця не може бути доказом того, що він не проживав зі спадкодавцем, оскільки сама по собі відсутність такої реєстрації згідно зі статтею 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» не є абсолютним підтвердженням обставин про те, що спадкоємець не проживав зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо обставини, встановлені частиною третьою статті 1268 Цивільного кодексу України (далі ЦК), підтверджуються іншими належними і допустимими доказами, які були надані заявником, та оцінені судом. Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 10 січня 2019 року у справі № 484/747/17 (провадження № 61-44149св18).

Як випливає із п.3.22 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, у разі відсутності у паспорті спадкоємця відмітки про реєстрацію його місця проживання доказом постійного проживання із спадкодавцем можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідного органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець на день смерті спадкодавця проживав разом із цим спадкодавцем; реєстраційний запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, та інші документи, що підтверджують факт постійного проживання разом зі спадкодавцем.

Підпунктом 4.11 п. 4 глави 10 розділу 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України визначено, що для спадкоємця, який постійно проживав разом зі спадкодавцем на момент відкриття спадщини, заява про видачу свідоцтва про право на спадщину є первинним документом, на підставі якого заводиться спадкова справа. При цьому нотаріус має виконати всі дії, які передбачені цим Порядком.

Отже, заявнику, після встановлення судом факту постійного проживання зі спадкодавцем на момент відкриття спадщини, достатньо подати нотаріусу заяву про видачу свідоцтва про право на спадщину, а не заяву про прийняття спадщини (адже він її фактично прийняв відповідно до норм ст. 1268, 1270 ЦК), тому встановлення йому судом додаткового строку на прийняття спадщини не є необхідним.

Відповідний висновок викладений і в постанові Верховний Суду від 14.04.2021 р. у цивільній справі №205/2102/19-ц (провадження № 61-872св21)

Згідно частини шостої статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Отже, у разі, якби заявник постійно не проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини і не вважав себе таким, що фактично прийняв спадщину, на підставі ст. 1268 ЦК України, тоді належним способом судового захисту було б звернення до суду із позовом про встановлення додаткового строку на прийняття спадщини.

У своїй ухвалі № 505/2085/14-ц від 14.09.2016 року Вищий спеціалізований суд з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшов висновку - «якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини. Згідно зі ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація місця проживан ня чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. З наведених підстав колегія суддів погоджується із висновками апеляційного суду про те, що відсутність реєстрації спадкоємця за останнім місцем проживання спадкодавця сама по собі не є абсолютним підтвердженням обставин про те, що спадкоємець не проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо обставини ч. 3 ст. 1268 ЦК України підтверджуються достатністю інших належних і допустимих доказів.»

Аналогічні правові висновки містяться в ухвалі Верховного Суду України № 6-7165св09 від 03 листопада 2010 року, рішенні Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ № 6048327св14 від 11 листопада 2015 року, ухвалі Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ № 6-20158св15 від 21 жовтня 2015 року.

Встановлені судом обставини свідчать, що заявниця ОСОБА_1 , яка є дочкою, померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_3 , постійно спільно проживала разом зі своєю матір`ю в період з 16.02.1970 року по 23.03.2012 року в одному житловому будинку та за однією адресою: АДРЕСА_1 , на момент відкриття спадщини після смерті ОСОБА_3 .

Вказане підтверджується поясненнями представника заявниці, дослідженими в судовому засіданні матеріалами справи та показаннями свідків ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , які є чіткими, послідовними, логічними і узгоджуються між собою щодо обставин, які мають значення для правильного вирішення справи і підлягають доказуванню у цьому випадку.

Встановлення факту постійного проживання з спадкодавцем суд здійснює для забезпечення права заявниці на оформлення спадщини.

Отже, вважаючи встановленим факт проживання заявниці зі спадкодавцем, заява підлягає задоволенню, адже після встановлення факту постійного проживання заявника разом із спадкодавцем по день смерті останнього, вона вважається такою, що прийняла спадщину та не обмежена жодними строками для оформлення спадщини, і відповідно, може отримати свідоцтво про право на спадщину.

Приймаючи до уваги вищевикладене, суд дійшов висновку про часткове задоволення заяви ОСОБА_1 , а саме: про задоволення вимог заявниці в частині встановлення факту постійного спільного проживання із спадкодавцем та відмову в частині встановлення факту прийняття спадщини.

Керуючись ст. ст. 1216-1218, 1221, 1223, 1261-1265, 1268,1269, 1270, 1296 ЦК України, ст.ст. 263, 264, 265, 293, 315, 319, 258, 259, 263, 273, 293, 315, 354, 355 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

Заяву задовольнити частково.

Встановити факт постійного спільного проживання спадкоємця ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_10 , РНОКПП НОМЕР_7 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 , разом із спадкодавцем - матір`ю ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , в період з 16 лютого 1970 року по 23 березня 2012 року, в одному житловому будинку та за однією адресою: АДРЕСА_1 , на момент відкриття спадщини після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

У задоволенні решти вимог заяви відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Вінницького апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було проголошено лише вступну і резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, цей строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Повний текст рішення виготовлено 11.11.2024 року.

Суддя Т. Є. Войницька