Справа № 589/2905/24
Провадження № 2/589/1368/24
12 листопада 2024 року
Шосткинський міськрайонний суд Сумської області у складі:
головуючого судді Прачук О. В.,
з участю секретаря судового засідання Антошко Т.А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Шостка цивільну справу за позовом заступника керівника Шосткинської окружної прокуратури Сумської області Зайцева Ігоря Анатолійовича, в інтересах держави в особі Державної екологічної інспекції у Сумській області до Шосткинської міської ради, ОСОБА_1 , третя особа: державний реєстратор виконавчого комітету Шосткинської міської ради Белясник Оксана Михайлівна
-про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні земельною ділянкою,
24.06.2024 заступник керівника Шосткинської окружної прокуратури Сумської області Зайцев Ігор Анатолійович, в інтересах держави в особі Державної екологічної інспекції у Сумській області звернувся до суду з позовом до Шосткинської міської ради, ОСОБА_1 , у якому просив:
16.12.2021 на підставі вказаного рішення сесії у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за № 45770546 за ОСОБА_1 на вказану земельну ділянку зареєстровано право приватної власності.
Факт державної реєстрації за ОСОБА_1 права власності на спірну земельну ділянку із визначенням цільового призначення «для ведення особистого сільського господарства» формально наділяє її передбаченими законодавством правомочностями щодо цієї ділянки, у тому числі правом виробництва, переробки і споживання сільськогосподарської продукції на даній земельній ділянці, що повністю іде в розріз з особливим режимом охорони, відтворення і використання, встановленим чинним законодавством для земель природно - заповідного фонду.
Таким чином, ця земельна ділянка відповідно до законодавства, а саме статей 43, 44, 83 Земельного кодексу України, статей 5, 61 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища», статей 3, 7, 9, 53 Закону України «Про природно-заповідний фонд України», належать до земель природно - заповідного фонду.
Ведення особистого селянського господарства на цих земельних ділянках, їх розорювання або пошкодження будь-яким іншим чином призведе до втрати унікального об`єкта екосистеми, який має виняткове багатство рослинного і тваринного світу, різноманітний рельєф і ландшафтні форми.
Оскільки зареєстрована за ОСОБА_1 на праві власності земельна ділянка належить до земель природно-заповідного фонду, права її законного власника - Шосткинської об`єднаної територіальної громади вважатимуться ефективно захищеними лише в разі, якщо вона повернеться до комунальної власності в первинному вигляді, зберігши свої унікальні природні характеристики. Тому позивач звернувся до суду з вказаним позовом.
Прокурор Шосткинської окружної прокуратури Череднеченко М.В. в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи без участі прокурора, позовні вимоги підтримує в повному обсязі.
Представник Державної екологічної інспекції у Сумській області в судове засідання не з`явився, письмово просила розглядати справу без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі.
Представник Шосткинської міської ради в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву, в якій просив розглядати справу без його участі, позовні вимоги визнає.
Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце слухання справи повідомлялась належним чином, в тому числі і шляхом розміщення оголошення на сайті Шосткинського міськрайонного суду Сумської області. Про причини неявки суд не повідомила. Відзив на позов не надала.
Третя особа - державний реєстратор виконавчого комітету Шосткинської міської ради Белясник Оксана Михайлівна в судове засідання не з`явилась, надала до суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала в повному обсязі.
Зважаючи на вказане, суд, згідно положень ст. 280 ЦПК України, ухвалює рішення при заочному розгляді справи на підставі наявних у справі даних та доказів.
Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані та здобуті докази, дійшов наступних висновків.
Відповідно до ст. 131-1 Конституції України на прокуратуру України покладається представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.
Згідно зі ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва.
Відповідно до ст. 56 ЦПК України прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.
Землі природно-заповідного призначення, як основне національне багатство, що перебуває під особливою охороною держави, є об`єктом права власності Українського народу.
Захист інтересів держави у даному випадку полягає у необхідності повернення у власність територіальної громади особливо-цінних земель природно-заповідного призначення, які згідно вимог ст. ст. 149, 150 ЗК України мають особливий, захищений державою статус та порядок використання, так і в не здійсненні захисту інтересів держави установами, які згідно чинного законодавства володіють, розпоряджаються та користуються спірними земельними ділянками.
Необхідність пред`явлення цього позову зумовлена потребою в забезпеченні на загальнодержавному рівні екологічної безпеки та охорони землі, як національного багатства.
Позов прокурора про повернення у комунальну власність спірної земельної ділянки природно-заповідного фонду (особливо цінні землі) спрямований на збереження екосистеми України, захист довкілля і реалізацію екологічних прав громадян, а також контроль за використанням і розпорядженням майном відповідно до загальних інтересів, які полягають у тому, щоб таке використання та розпорядження відбувалося згідно з вимогами законодавства.
Незважаючи на те, що Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод безпосередньо не закріплює право на безпечне довкілля, питання щодо його захисту та впливу екологічних факторів на людину дедалі частіше стають предметом розгляду Європейським судом з прав людини, у тому числі у справах проти України.
Також і Верховний Суд звертає увагу на те, що у спорах стосовно земель лісогосподарського призначення, прибережних захисних смуг, інших земель, які перебувають під посиленою правовою охороною держави, втручаючись у право мирного володіння відповідними земельними ділянками, держава може захищати загальні інтереси у безпечному довкіллі, непогіршенні екологічної ситуації, у використанні власності не на шкоду людині та суспільству (ч. 3 ст. 13, ч. 7 ст. 41, ч. 1 ст. 50 Конституції України). Ці інтереси реалізуються, зокрема, через цільовий характер використання земельних ділянок (ст. ст. 18, 19, п. «а» ч. 1 ст. 91 ЗК України), які набуваються лише згідно із законом (ст. 14 Конституції України, п. 127 постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.11.2018 року в справі № 488/5027/14-ц, п. 90 постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.11.2018 року в справі № 488/6211/14-ц, п. 148 постанови Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 року в справі № 183/1617/16).
Згідно п. в) ч. 4 ст. 83 ЗК України до земель комунальної власності, які не можуть передаватись у приватну власність, належать: землі під об`єктами природно-заповідного фонду, історико-культурного та оздоровчого призначення, що мають особливу екологічну, оздоровчу, наукову, естетичну та історико-культурну цінність, якщо інше не передбачено законом;
Ураховуючи те, що спірна ділянка належить до земель природно-заповідного фонду, які перебувають під особливою охороною держави, невжиття Державною екологічною інспекцією протягом розумного строку, після отримання повідомлення про наявність порушень інтересів держави, заходів щодо їх поновлення - є підставою для звернення прокурора до суду.
На запроектованій ділянці присутні землі природно-заповідного фонду, а саме: ландшафтний заказник місцевого значення «Діброва», код обмеження - 10.4 заказники, площа обмеження - 17,5260 га (розділи 2 та 12 проекту землеустрою).
Так, з графічної інформації, яка отримана з вказаного сайту та додається до позову, вбачається, що спірна земельна ділянка повністю знаходиться як в межах території природно-заповідного фонду, так і в межах накладених обмежень (обліковий номер обмеження 009:000104:00000018, назва обмеження у використанні земель - ландшафтний заказник місцевого значення «Діброва»).
Крім цього, факт повного розташування вказаної земельної ділянки в межах ландшафтного заказника місцевого значення «Діброва» підтверджується листом ТОВ «Антей Консалтинг Груп» від 18.04.2024 за підписом директора цього товариства та сертифікованого інженера землевпорядника Драган Н.І. (кваліфікаційний сертифікат інженера - землевпорядника № 010047 від 22.03.2013) та викопіюванням (графічною інформацією), яке додається до нього.
Відповідно до п. «в» ч. 4 ст. 83 Земельного кодексу України до земель комунальної власності, які не можуть передаватись у приватну власність належать землі під об`єктами природно-заповідного фонду, історико-культурного та оздоровчого призначення, що мають особливу екологічну, оздоровчу, наукову, естетичну та історико-культурну цінність, якщо інше не передбачено законом.
Отже, заволодіння приватними особами землями природно-заповідного фонду є неможливим.
Землі України за основним цільовим призначенням поділяються, зокрема, на землі природо-заповідного та іншого природоохоронного призначення ст. 19 Земельного кодексу України).
Статтею 43 Земельного кодексу України передбачено, що землі природно- заповідного фонду - це ділянки суші і водного простору з природними комплексами та об`єктами, що мають особливу природоохоронну, екологічну, наукову, естетичну, рекреаційну та іншу цінність, яким відповідно до закону надано статус територій та об`єктів природно- заповідного фонду. Аналогічний зміст має ст. 7 Закону України «Про природно- заповідний фонд України».
Згідно зі ст. 44 Земельного кодексу України до земель природно-заповідного фонду включаються природні території та об`єкти (природні заповідники, національні природні парки, біосферні заповідники, регіональні ландшафтні парки, заказники, пам`ятки природи, заповідні урочища), а також штучно створені об`єкти (ботанічні сади, дендрологічні парки, зоологічні парки, парки-пам`ятки садово-паркового мистецтва).
Порядок створення та оголошення територій та об`єктів природно-заповідного фонду встановлюється Законом України «Про природно-заповідний фонд України». Зазначеним законом визначено категорії об`єктів природно-заповідного фонду, кожна з яких має особливості правового статусу, порядку організації і функціонування, режиму використання земель природних територій та об`єктів.
Відповідно до ст. 61 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища», ст. 3 Закону України «Про природно-заповідний фонд України» заказники належать до природно-заповідного фонду України.
Відповідно до ст. 25 Закону України «Про природно-заповідний фонд України» заказниками оголошуються природні території (акваторії) з метою збереження і відтворення природних комплексів чи їх окремих компонентів. Оголошення заказників провадиться без вилучення земельних ділянок, водних та інших природних об`єктів у їх власників або користувачів.
Територіям природно-заповідного фонду законодавець надав особливий, виключний статус.
Так, відповідно до ст. 5 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» території та об`єкти природно-заповідного фонду підлягають особливій державній охороні.
За ст. 5 Закону України «Про природно-заповідний фонд України», завдання, науковий профіль, характер функціонування і режим територій та об`єктів природно- заповідного фонду визначаються у положеннях про них, які розробляються відповідно до цього Закону, і затверджуються: обласними, Київською та Севастопольською міськими державними адміністраціями, органом виконавчої влади Автономної Республіки Крим з питань охорони навколишнього природного середовища - щодо територій та об`єктів природно-заповідного фонду місцевого значення.
Частиною 3 ст. 7 вказаного Закону встановлено, що на землях природно-заповідного фонду та іншого природоохоронного або історико-культурного призначення забороняється будь-яка діяльність, яка негативно впливає або може негативно впливати на стан природних та історико-культурних комплексів та об`єктів чи перешкоджає їх використанню за цільовим призначенням.
Статтею 9 Закону України «Про природно-заповідний фонд України» визначено вичерпний перелік видів використання територій та об`єктів природно-заповідного фонду, який не передбачає використання територій природно-заповідного фонду для сільськогосподарських потреб, а заготівля сіна та випасання худоби можуть здійснюватися лише за умови, що така діяльність не суперечить цільовому призначенню таких територій.
Відповідно до ст. ст. 53, 54 Закону України «Про природно-заповідний фонд України» рішення про організацію чи оголошення територій та об`єктів природно- заповідного фонду місцевого значення та встановлення охоронних зон територій та об`єктів природно-заповідного фонду приймається Верховною Радою Автономної Республіки Крим, обласними, Київською та Севастопольською міськими радами.
Таким чином, землі природно-заповідного фонду є обмежено оборотоздатними, а тому не можуть перебувати у приватній власності фізичних чи юридичних осіб, надаватись для інших цілей, ніж ті, що передбачені ст. 9 Закону України «Про природно - заповідний фонд України».
Право держави витребовувати земельну ділянку, належну до земель природно-заповідного фонду, з огляду на доведену незаконність і безпідставність вибуття цієї земельної ділянки з власності територіальної громади, становить пропорційне втручання у право власності з дотриманням рівноваги (балансу) між інтересами держави (суспільства) та інтересами особи, яка зазнала такого втручання.
Згідно з вимогами ч. 1 ст. 13 та ч. 1 ст. 14 Конституції України земля, її надра, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування. Земля є основним національним багатством, що знаходиться під особливою охорони держави.
Цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки (ч. 1 ст. 11 ЦК України).
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.
Частиною 2 статті 373 ЦК України встановлено, що право власності на землю (земельну ділянку) набувається і здійснюється відповідно до закону.
Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 78 ЗК України право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них.
Частиною 4 статті 11 ЦК України визначено, що у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки виникають безпосередньо з актів органів державної влади, органів влади АР Крим або органів місцевого самоврядування.
Земля в Україні може перебувати у приватній, комунальній та державній власності.
Згідно ч. 1 ст. 83 ЗК України землі, які належать на праві власності територіальним громадам, є комунальною власністю.
Пунктом в) ч. 2 вказаної статті передбачено, що у комунальній власності перебувають землі та земельні ділянки за межами населених пунктів, що передані або перейшли у комунальну власність із земель державної власності відповідно до закону.
Частиною 1 статті 116 ЗК України передбачено, що громадяни та юридичні особи набувають право власності та право користування земельними ділянками із земель державної та комунальної власності за рішеннями органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.
Відповідно до ч. 3 ст. 116 ЗК України безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян проводиться у разі: а) приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян; б) одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; в) одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.
Передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян у межах норм, визначених цим Кодексом, проводиться один раз по кожному виду використання (ч. 4 ст. 116 ЗК України).
Зі змісту ст. 116 ЗК України вбачається, що наявність рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування про надання земельної ділянки у власність визначається в якості обов`язкової передумови для подальшого отримання прав власності на земельну ділянку.
Відповідно до ч. 2 ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлена судом.
Згідно з ч. 10 ст. 24 Закону України «Про державний земельний кадастр» ухвалення судом рішення про скасування державної реєстрації земельної ділянки допускається виключно з одночасним припиненням таким рішенням усіх речових прав, їх обтяжень, зареєстрованих щодо земельної ділянки (за наявності таких прав, обтяжень). Ухвалення судом рішення про визнання нечинним рішення органу виконавчої влади, органу місцевого самоврядування про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою, за якою була сформована земельна ділянка, щодо якої виникли речові права, а також про скасування державної реєстрації такої земельної ділянки, що допускається за умови визнання нечинним рішення про затвердження такої документації (за його наявності) та припинення таких прав (за їх наявності).
При вирішенні питання розподілу судових витрат суд зазначає наступне.
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Оскільки позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі, то з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 7 267,2 грн, з Шосткинської міської ради 2 422,4 грн.
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 14, 19, 131-1 Конституції України, ст. 11 Закону України «Про природно-заповідний фонд України», ст. ст. 78, 80-81, 83-84, 116-117, 122, 149-150 ЗК України, ст. ст. 11, 15-16, 203, 215, 328, 373 ЦК України, ст. ст. 4, 12-13, 76-78, 81, 89, 141, 258-259, 263-266, 354 ЦПК України,
Позовні вимоги задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Сумської обласної прокуратури 7 267 грн 20 к. судового збору, з Шосткинської міської ради - 2 422 грн 40 к. судового збору, сплаченого при поданні цього позову.
Відповідачі: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 .
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Позивачем рішення може бути оскаржене до Сумського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Суддя Шосткинського міськрайонного суду
Сумської області О.В.Прачук