ПОСТАНОВА

Іменем України

28 жовтня 2024 року м. Кропивницький

справа № 401/3647/21

провадження № 22-ц/4809/1164/24

Кропивницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах: Карпенка О. Л. (головуючий, суддя-доповідач), Мурашка С. І., Чельник О. І.,

за участю секретаря судового засідання Бойко В. В.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідачі: ОСОБА_2 , Світловодська міська рада,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області (суддя Макарова Ю. І.) від 09.05.2024,

ВСТАНОВИВ:

1.Короткий зміст позовних вимог

03.11.2021 ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 в якому висунула такі вимоги:

1)визнати за нею в порядку спадкування після смерті ОСОБА_3 право власності на частину квартири АДРЕСА_1 , яке зареєстроване на підставі договору купівлі-продажу від 04.12.2015, посвідченого приватним нотаріусом Світловодського міського нотаріального округу Комаровим В. А., на ім`я ОСОБА_2 ;

2)визнати за нею в порядку спадкування після смерті ОСОБА_3 право власності частини будинку з господарсько-побутовими будівлями АДРЕСА_2 та земельну ділянку площею 0,0510 кадастровий номер :50:152:0015, придбані на підставі договору купівлі-продажу на ім`я ОСОБА_2 .

Вимоги позивача обґрунтовано тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_3 син ОСОБА_1 . Після його смерті відкрилась спадщина на нерухоме майно, яке складається з: квартири АДРЕСА_1 , та будинку АДРЕСА_2 .

Право власності на вказане майно зареєстроване за ОСОБА_2 , яка проживала з ОСОБА_3 однією сім`єю без реєстрації шлюбу з 2012 року по січень 2018 року, що встановлено рішенням Світловодського міськрайонного суду від 07.09.2021 у справі № 401/2054/19.

10.07.2015 ОСОБА_3 перереєстрував належний йому житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями АДРЕСА_2 та земельну ділянку, на ОСОБА_4 з метою уникнення цивільно-правової відповідальності за кредитним договором.

04.12.2015 ОСОБА_3 за виручені від продажу його автомобіля кошти придбав для позивачки квартиру АДРЕСА_1 , яку зареєстрував за ОСОБА_2

14.09.2021 позивачка, як спадкоємець першої черги за законом щодо майна ОСОБА_3 , звернулась із заявою до Світловодської державної нотаріальної контори, але їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину через відсутності правовстановлюючих документів на майно та державної реєстрації права власності на за спадкодавцем.

2.Короткий зміст рішення суду

Рішенням Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 09.05.2024 у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про визнання права власності в порядку спадкування після смерті ОСОБА_3 на частку квартири, частини будинку та земельної ділянки відмовлено повністю.

Суд мотивував своє рішення тим, що спірне майно було набуте ОСОБА_2 у період спільного проживання однією сім`єю з ОСОБА_3 , проте рішенням Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 07.09.2021 в іншій справі відмовлено у визнанні цього майна спільною сумісною власністю ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

З огляду на таке, суд дійшов висновку, що права на спірне майно не входь до складу спадщини померлого ОСОБА_3 , відповідно позивачка в порядку спадкування за законом після смерті сина не набула прав на це майно.

3.Короткий зміст вимог і доводів апеляційної скарги

Позивачка у справі ОСОБА_1 , від імені якої діє представник адвокат шульга Павло Миколайович, звернулася до Кропивницького апеляційного суд з апеляційною скаргою на рішення Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 09.05.2024, просить скасувати це судове рішення й постановити нове, яким задовольнити її позовні вимоги.

Рішення суду позивачка оскаржує з підстав неправильного застосування судом першої інстанції норм процесуального права та порушення норм матеріального права.

Зокрема, в обґрунтування свого висновку суд послався на рішення Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 07.092021 у справі № 401/3647/21, яким відмовлено у визнанні спірних квартири та житлового будинку спільною сумісною власністю. Однак суд не врахував, що підставою того рішення слугувало те, що ОСОБА_1 не вказала чиєю саме спільною сумісною власністю вона просила визнати це майно. До того ж у тій справі позивачка не навела підстав для визнання за нею права власності на частки у спірному майні. Позивачка також вказала, що у справі № 401/3647/21 суд не міг визнати квартиру та будинок спільною сумісною власністю ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ще й з тієї підстави, що такий спосіб захисту прав спадкоємця ОСОБА_1 не був би ефективним, з огляду на сталу судову практику в подібних спорах.

Натомість у справі, яка переглядається в апеляційному порядку, позивачка, як вона вважає, навела і довела підстави набуття нею права власності на майно в порядку спадкування.

По суті, оскаржуване рішення суперечить не спростованій у цій справі презумпції спільної сумісної власності чоловіка та жінки, які проживають однією сім`єю без шлюбу і не перебувають в іншому шлюбі, яка встановлена ст. 74 СК України. При цьому відповідачка ОСОБА_2 таку презумпцію не спростувала.

4.Відзиви на апеляційну скаргу від відповідачів у справі до суду не надійшли.

Відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції (ч. 3 ст. 360 ЦПК України).

5.Короткий зміст пояснень учасників справи у судовому засіданні 28.10.2024

Позивачка ОСОБА_1 відповідно до ч. 5 ст. 130 ЦПК України повідомлена про час, дату та місце, оскільки судова повістка-повідомлення вручена її представнику адвокату Шульзі П. М., проте особисто в судове засідання вона не з`явилася, а її представник підтримав вимоги апеляційної скарги та дав суду усні пояснення по суті справи.

Відповідачка ОСОБА_2 відповідно до ч. 5 ст. 130 ЦПК України повідомлена про час, дату та місце, оскільки судова повістка-повідомлення вручена її представнику адвокату Філоненку О. В., проте особисто в судове засідання вона не з`явилася, а її представник вимоги апеляційної скарги заперечив та дав суду усні пояснення по суті справи.

Відповідач Світловодська міська рада, яку суд першої інстанції ухвалою від 25.01.2023 залучив до участі у справі як співвідповідача (т. 1, а с. 180 181), повідомлена про час, дату та місце, проте явку свого представника в судове засідання не забезпечив.

6.Суд першої інстанції встановив такі неоспорювані обставини:

Рішенням Світловодського міськрайонного суду від 07.09.2021 у справі № 401/2054/19 позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, визнання майна спільною сумісною власністю і визнання права власності на нерухоме майно задоволено частково. Встановлено факт проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу ОСОБА_3 та ОСОБА_2 з 2012 року по січень 2018 року. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Рішення суду набрало законної сили (т. 1, а. с. 19-20).

Згідно з нотаріально посвідченим договором купівлі-продажу квартири від 04.12.2015 ОСОБА_2 купила у ОСОБА_5 , яка діяла від імені ОСОБА_6 , квартиру АДРЕСА_1 за 44313,00 грн (т. 1, а. с. 9).

Згідно з нотаріально посвідченим договором купівлі-продажу земельної ділянки від 10.07.2015, ОСОБА_2 купила у ОСОБА_7 , яка діяла від імені ОСОБА_3 , земельну ділянку площею 0,0510 гектарів, розташовану за адресою: АДРЕСА_3 , призначення земельної ділянки: для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських будівель і споруд, кадастровий номер земельної ділянки: :50:152:0015 (т. 1, а. с. 10).

Право власності ОСОБА_2 на вказану земельну ділянку зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 10.07.2015, номер запису про право власності: 103700409 (а. с. 13).

Згідно з нотаріально посвідченим договором купівлі-продажу будинку від 10.07.2015 ОСОБА_2 купила у ОСОБА_7 , яка діяла від імені ОСОБА_3 , житлового будинку з господарсько-побутовими надвірними будівлями/спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_3 , за 48736 грн (т. 1, а. с. 11).

Право власності ОСОБА_2 на вказаний житловий будинок зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 10.07.2015, номер запису про право власності: 103700133 (а. с. 132).

ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 (т. 1, а. с. 4).

Позивачка у справі ОСОБА_1 являлася матір`ю ОСОБА_3 (т. 1, а. с. 5).

20.12.2018 Перша світловодська міська державна нотаріальна контора за заявою матері померлого ОСОБА_3 ОСОБА_1 зареєструвала спадкову справу № 386/2018 щодо майна померлого ОСОБА_3 (т. 1, а. с. 6, 183).

14.09.2021 завідувачем Світловодської міської державної нотаріальної контори відмовлено ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок з надвірними будівлями і земельну ділянку для будівництва і обслуговування житлового будинку, що розташовані по АДРЕСА_2 , та квартиру АДРЕСА_1 через відсутність правовстановлюючі документи на зазначене майно на ім`я спадкодавця (т. 1, а. с. 7).

30.09.2022 державний нотаріус Першої Світловодської міської державної нотаріальної контори видав ОСОБА_1 свідоцтва про право на спадщину за законом на частини квартири АДРЕСА_4 , яка належала спадкодавцю ОСОБА_3 (т. 1, а. с. 125).

7.Апеляційний суд додатково встановив такі обставини:

03.09.2007 Відділом реєстрації актів цивільного стану по Світловодському району Світловодського міськрайонного управління юстиції Кіровоградської області зроблено актовий запис № 195 про розірвання шлюбу між ОСОБА_3 і ОСОБА_8 , про що видано свідоцтво серія НОМЕР_1 (т. 2, а. с. 96).

8.Позиція апеляційного суду щодо апеляційної скарги

Відповідно до ч. 1, 4 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до частин 1, 2, 4 та 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Переглянувши справу в межах доводів та вимог апеляційної скаргиза наявними у ній доказами, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції не відповідає зазначеним нормам закону, а томувимоги апеляційної скарги підлягають задоволенню.

9.Мотиви ухваленого апеляційним судом рішення

9.1.Норми права та їх джерела:

9.1.1.Щодо спадкування:

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання (ч. 1 ст. 15 ЦК України).

Правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ч. 1 ст. 316 ЦК України).

Держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності (ч. 1 ст. 386 ЦК України).

Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів (ч. 1 ст. 328 ЦК України).

Спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців) (ст. 1216 ЦК України),

Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст. 1217 ЦК України).

До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218 ЦК України).

Спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини (ч. 1 ст. 1222 ЦК України).

Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті (ч. 1 ст. 1223 ЦК України).

У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу (ч. 2 ст. 1223 ЦК України).

У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки (ст. 1261 ЦК України).

Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (ч. 1 ст. 1268 ЦК України).

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкоємцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини (ч. 1 ст. 1269 ЦК України).

Спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину (ч. 1 ст. 1296 ЦК України).

Спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно (ч. 1 ст. 1297 ЦК України).

Власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК України).

9.1.2.Щодо майнових прав жінка та чоловік, які проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі:

Сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки (ч. 1 ст. 3 СК України).

Якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу (ст. 74 СК України).

Майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя (ч. 1 ст. 60 СК України).

Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Об`єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя (ст. 61 СК України).

У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором (ч. 1 ст. 70 СК України).

Дружина та чоловік мають право на укладення між собою усіх договорів, які не заборонені законом, як щодо майна, що є їхньою особистою приватною власністю, так і щодо майна, яке є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя (ч. 1 ст. 64 СК України).

9.2.Оцінка аргументів учасників справи та висновків суду першої інстанції

У справі, яка переглядається в апеляційному порядку спір виник між її учасниками щодо належності права на частку у праві власності на квартиру, житловий будинок та земельну ділянку, зокрема щодо належності цього майна до складу спадщини, яка відкрилася по смерті ОСОБА_3 .

З огляду на зміст спадкування, який наведено у ст. 1216 ЦК України, суд мав встановити, чи входило до складу спадщини ОСОБА_3 права на спірне майно: квартиру, будинок та земельну ділянку.

Суд першої інстанції встановив і сторонами у справі не оспорюється, що на час смерті ОСОБА_3 права власності на спірні квартиру, житловий будинок та земельну ділянку на підставі відповідних договорів купівлі-продажу були зареєстровані за ОСОБА_2 , а саме: 04.12.2015 - квартиру АДРЕСА_1 ; 10.07.2015 - земельну ділянку площею 0,0510 гектарів кадастровий номер земельної ділянки: :50:152:0015 та житлового будинку з господарсько-побутовими надвірними будівлями/спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_3 .

Тож суд правильно встановив, що спірне майно було набуте ОСОБА_2 у 2015 році, тобто у період, коли вона проживала спільно однією сім`єю з ОСОБА_3 , не перебуваючи у будь-якому іншому шлюбі.

При цьому факт проживання ОСОБА_2 з ОСОБА_3 однією сім`єю без реєстрації шлюбу з 2012 року по січень 2018 року встановлений преюдиційним рішенням Світловодського міськрайонного суду від 07.09.2021 у справі № 401/2054/19 за позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , а тому, відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України, сторони звільненні від доказування цієї обставини.

Те, що у нотаріально посвідчених заявах ОСОБА_2 від 10.07.2015 та від 04.12.2015 (т. 1 а. с. 135, 137), а також у нотаріально посвідченій заяві представника ОСОБА_3 - ОСОБА_7 (т. 1, а. с. 136), вказано, що кожен із них у зареєстрованому шлюбі та у фактичних шлюбних стосунках не перебувають спростовується остаточним рішенням суду у справі № 401/2054/19.

Колегія суддів апеляційного суду вважає, що за таких обставин, а також з огляду на те, що відповідачка ОСОБА_2 не надала до суду будь-яких доказів того, що спірні квартиру, будинок та земельну ділянку вона придбала за свої особисті кошти, тобто не спростувала встановлену ст. 60, ст. 74 СК України презумпції спільної сумісної власності придбано в період спільного проживання однією сім`єю зі ОСОБА_9 майна, висновок суду першої інстанції щодо недоведеності поширення правового режиму спільної сумісної власності ОСОБА_2 й спадкодавця ОСОБА_3 на це майно є таким, що суперечить встановленим судом фактам у цій справі та нормам матеріального права.

Також хибним є посилання місцевого суду на преюдиційність рішення Світловодського міськрайонного суду від 07.09.2021 у справі № 401/2054/19 в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання квартири та будинку спільною сумісною власністю та визнання за позивачкою права на частки у цьому майні.

Згідно з ч. 7 ст. 82 ЦПК України правова оцінка, надана судом певному факту при розгляді іншої справи, не є обов`язковою для суду.

У п. 32 постанови Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2018 у справі № 917/1345/17 вказано: «Преюдиційне значення у справі надається обставинам, встановленим судовим рішенням, а не правовій оцінці таких обставин, здійснені іншим судом. Преюдиційне значення мають лише рішення зі справи, в якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлені ці обставини. Преюдицію утворюють виключно ті обставини, які безпосередньо досліджувалися і встановлювались судом, що знайшло своє відображення у мотивувальній частині судового рішення. Преюдиційні факти відрізняються від оцінки іншим судом обставин справи».

У п. 7.10 постанови Великої Палати Верховного Суду від 01.09.2020 у справі № 907/29/19 вказано: «Велика Палата Верховного Суду також звертає увагу на те, що обставини, які підлягають встановленню судом у справі, - це юридичні факти, тобто життєві обставини (дії, події), з якими правом пов`язується виникнення юридичних наслідків. Натомість правова оцінка - це висновок щодо застосування права за певних життєвих обставин. Правова оцінка може полягати, зокрема, у висновках, зроблених у зв`язку з установленими судом життєвими обставинами, про те, чи виникли юридичні наслідки та які саме, чи порушене право особи, чи виконане зобов`язання належним чином відповідно до закону та договору, чи певна поведінка є правомірною або неправомірною, чи додержано стороною вимог закону тощо».

Як вбачається зі змісту рішення Світловодського міськрайонного суду від 07.09.2021 у справі № 401/2054/19, на яке послався місцевий суд, як на преюдиційне для справи № 401/3647/21, суд відмовив у задоволенні вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання квартири та будинку спільною сумісною власністю (кого саме не вказано ні в позовній заяві, ні в рішенні суду) та визнання за позивачкою права на частки у цьому майні з тих підстав, що вона не навела жодних правих підстав своїх вимог (не навела підстав виникнення у неї прав на майно, зокрема нічого не вказала про спадкування нею прав ОСОБА_3 . До того ж у тій справі суд не робив жодних висновків щодо наявності/відсутності спільності прав ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на придбане в період їх проживання однією сім`єю майно так, як, з огляду на сформульовані позовні вимоги, суд не вважав, що це є предметом позову в тій справі).

Відмінність предмета та підстав позову у справах № 401/2054/19 та № 401/3647/21 констатована постановою Кропивницького апеляційного суду від 22.02.2022 у справі № 401/3647/21 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 05.11.2021 про відмову у відкритті провадження у справі (т. 1, а. с. 59 60).

Отже, остаточне рішення Світловодського міськрайонного суду від 07.09.2021 у справі № 401/2054/19 не перешкоджало суду першої інстанції у справі № 401/3647/21 надати оцінку встановленим обставинам справи, дати їм правову кваліфікацію, визначивши правовідносини сторін, та вирішити спір відповідно до закону, який підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Враховуючи, що відповідачка ОСОБА_2 у період спільного проживання однією сім`єю з ОСОБА_3 придбала за договорами купівлі-продажу спірні квартиру, житловий будинок і земельну ділянку, відповідно до ст. 60, ст. 74 СК України, на це майно поширення правового режиму спільної сумісної власності ОСОБА_2 й спадкодавця ОСОБА_3 .

При цьому, відповідно до ч. 1 ст. 70, ч. 2 ст. 74 СК України, частки майна ОСОБА_2 та ОСОБА_3 є рівними (по кожному), оскільки між ними не існувало домовленності про інше (про існування такої іншої домовленості учасники справи не вказували й докази цього суду не надали).

Та обставина, що за договором купівлі-продажу земельної ділянки від 10.07.2015 та договором купівлі-продажу будинку від 10.07.2015 продавцем був ОСОБА_3 , а покупцем ОСОБА_2 , тобто ці договори уклади між собою особи, які проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу, що відповідає нормі ч. 1 ст. 64 СК України, не виключає настання для сторін за договорами наслідків, передбачених ст. 74 цього Кодексу.

Таким чином, у зв`язку зі смертю ОСОБА_3 , яка настала ІНФОРМАЦІЯ_2 , відкрилася спадщина, до складу якої входять права на частку квартири АДРЕСА_1 , земельної ділянки площею 0,0510 гектарів кадастровий номер земельної ділянки: :50:152:0015, частку житлового будинку з господарсько-побутовими надвірними будівлями/спорудами за адресою: АДРЕСА_3 .

Як встановив суд першої інстанції на підставі досліджених доказів у справі, після смерті ОСОБА_3 спадщину прийняла його мати ОСОБА_1 спадкоємець першої черги за законом (ст. 1261 ЦК України), позивачка у справі, подавши нотаріусу у встановлений ч. 1 ст. 1270 ЦК України шестимісячний строк заяву про прийняття спадщини.

Згідно з ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Таким чином, у зв`язку із прийняттям позивакою спадщини, яка відкрилася внаслідок смерті ОСОБА_3 права на належне йому майно, яке є предметом спору у цій справі, належить їй.

Невизнання цивільного права полягає в пасивному запереченні наявності у особи суб`єктивного цивільного права, зокрема, на майно, на право користування майном, на спадкування, на частину в загальному майні, яке безпосередньо не спричиняє шкоду суб`єктивному праву, але створює невпевненість у правовому статусі носія суб`єктивного права (Аналіз практики застосування судами ст. 16 Цивільного кодексу України / Верховний Суд України, лист 01.04.2014).

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 16.06.2021 у справі № 570/997/19 вказано: «для оформлення права на спадщину закон не вимагає рішення суду про визначення частки спадкодавця. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. За змістом статті 392 ЦК України право власності на майно може бути визнано судом у випадку, коли це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати документа, який засвідчує це право. Відповідно до частини першої статті 25 ЦК України здатність мати цивільні права та обов`язки (цивільну правоздатність) мають усі фізичні особи. Разом із тим, цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті (частина четверта статті 25 ЦК України). З урахуванням зазначеного, Верховний Суд резюмує, що визначення судом частки співвласника у праві спільної власності на нерухоме майно за померлим не узгоджується з вимогами чинного законодавства, оскільки у такому разі судом буде вирішено питання про права особи, яка не має цивільної процесуальної правоздатності та дієздатності, що свідчить, у тому числі, про неефективність способу захисту права особи відповідно до положень статті 16 ЦК України. У такому випадку спадкоємець не позбавлений можливості захисту своїх прав шляхом подання позову про визнання права власності в порядку спадкування. Аналогічний правовий висновок неодноразово було викладено Верховним Судом у постановах від 20.06.2018 у справі № 640/13903/16-ц (провадження № 61-15147св18); від 20.06.2018 у справі № 266/5267/18 (провадження № 61-6647св19); від 20.03.2019 у справі № 550/1040/16-ц (провадження № 61-28423св18); від 22.04.2020 у справі № 601/2592/18 (провадження № 61-17859св19); від 22.04.2020 у справі № 127/23809/18 (провадження № 61-11210св19); від 27.05.2020 у справі № 361/7518/16-ц (провадження № 61-43734св18), від 16.09.2020 у справі № 464/1663/18 (провадження № 61-9410св19), що свідчить про сталість судової практики у спірних правовідносинах».

З огляду на те, що позивачка не має правовстановлюючих документів, які б підтверджували права спадкодавця ОСОБА_10 на спірне майно, а також те, що у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно право власності в цілому зареєстровано за відповідачкою ОСОБА_2 , позивачка (спадкоємець) не може отримати свідоцтво про право на спадщину на це майно, а її права не визнаються, тому вона обґрунтовано звернулася до суду за захистом своїх прав, обравши спосіб захисту, передбачений законом.

Таким чином, позовні вимоги підлягали задоволенню повністю, однак суд першої інстанції помилково відхилив позов.

10.Загальний висновок суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Суд першої інстанції не дотримався загальних вимог процесуального права, не перевірив належним чином доводів позивачки, хоча правильно встановив обставини справи, невірно визначив відповідні до них правовідносини та позбавив себе можливості правильно застосувати норми матеріального права, що мало наслідком ухвалення помилкового рішення про відмову в позові, а тому оскаржуване рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог повністю.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 382 - 384ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Вимоги апеляційної скарги ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 09.05.2024 скасувати і ухвалити нове судове рішення.

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_2 ) право власності на частку квартири АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна у Державному реєстрі прав: 09), у порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Визнати за ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_2 ) право власності на частку житлового будинку за адресою: АДРЕСА_2 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна у Державному реєстрі прав: 09), у порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст цієї постанови складено 18.03.2025.

Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Строк на касаційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч. 3 ст. 394 ЦПК України.

Головуючий О. Л. Карпенко

Судді: С. І. Мурашко

О. І. Чельник