Провадження № 2-о/758/488/23
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 грудня 2024 року місто Київ

Подільський районний суд м. Києва у складі:

головуючого - судді Ларіонової Н.М.,

при секретарі судового засідання Оболонській Ю.С.,

за участю: представника заявника - адвоката Головань О.І.,

представника заінтересованої особи-2 - Овода А.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві матеріали цивільної справи за заявою ОСОБА_2 , заінтересовані особи: ІНФОРМАЦІЯ_1 , Міністерство оборони України про встановлення факту проживання чоловіка та жінки без шлюбу, -

В С Т А Н О В И В :

В листопаді 2023 р. заявник ОСОБА_2 звернулась до районного суду із заявою, в якій заявник просить встановити факт проживання однією сім`єю ОСОБА_2 , 1990 року народження, та ОСОБА_3 , 1988 року народження, який загинув під час виконання бойового завдання - ІНФОРМАЦІЯ_2 , - у період з 2014 р. по ІНФОРМАЦІЯ_2 р. Встановлення даного факту необхідно заявнику для отримання виплат в зв`язку із смертю військовослужбовця.

Ухвалою від 12.12.2023 р. провадження у справі відкрито з призначенням судового розгляду справи за правилами окремого провадження.

Ухвалою районного суду від 24.04.2024 р. залучено до участі в справі як заінтересовану особу-2 - Міністерство оборони України.

Представником заявника 2-Оводом А.П. подані заперечення, в яких просив відмовити в задоволенні заявипро встановлення юридичного факту, обґрунтовуючи тим, що надані ОСОБА_2 докази не підтверджують факт постійного проживання із ОСОБА_3 однієюсім`єю без шлюбу з 2014 року; виникнення між ними взаємних прав та обов`язків, притаманних подружжю; введення спільного господарства, наявність спільного бюджету, витрат, придбання майна для спільного користування, в тому числі за спільні кошти; піклування чоловіка та жінки один про одного, як членів сім`ї. Показання свідків та спільні фотографії, згідно з практикою Верховного суду, є недостатніми для встановлення факту спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу. Заявник 2 вважає, що під час розгляду даної справи суд має врахувати висновки Верховного Суду, позицію Конституційного Суду України та положення Сімейного кодексу України, зміст яких свідчить про те, що ОСОБА_2 не надала належних, допустимих та достатніх доказів того, що проживала однією сім`єю без реєстрації шлюбу із загиблим військовослужбовцем. ОСОБА_2 зазначила, що встановлення юридичного факту необхідне їй для отримання одноразової грошової допомоги.Мова йде про одноразову грошову допомогу, що передбачена ст. 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та п. 2 постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» (далі - Постанова КМУ № 168).Згідно з абз. 8 п. 2 постанови КМУ № 168, днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги є дата, зазначена у свідоцтві про смерть особи. Відповідно до п. 1.4. Порядку і умов призначення та виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) військовослужбовців Збройних Сил України в період дії воєнного стану, що затверджені наказом Міністерства оборони України від 25.01.2023 № 45, передбачено, що: «Особи, які мають право на отримання ОГД, можуть реалізувати це право з дня його виникнення. Днем виникнення такого права є дата загибелі (смерті) особи ... що вказана у свідоцтві про смерть. Право осіб на отримання ОГД визначається станом на дату загибелі (смерті) військовослужбовця».З долученої до позову копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 випливає, що ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 . З огляду на це, право осіб на отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку із загибеллю ОСОБА_3 необхідно визначати за законодавством, що діяло станом на ІНФОРМАЦІЯ_2 р. Згідно зі ст. 16-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» в редакції, яка була чинною станом на ІНФОРМАЦІЯ_2: «У випадках, зазначених у підпунктах 1 -3 пункту 2 статті 16 цього Закону, право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги мають батьки, один із подружжя, який не одружився вдруге, діти, які не досягли повноліття, утриманці загиблого (померлого). Утриманцями вважаються члени сім`ї, які мають право на пенсію у разі втрати годувальника відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" за загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста (особу, звільнену з військової служби, смерть якої настала протягом року після звільнення)». Також зазначає. що згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 21 Сімейного кодексу України, «Шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану.Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя».Тобто, станом на ІНФОРМАЦІЯ_2, коли загинув ОСОБА_3 , законодавець наділив правом на отримання одноразової грошової допомоги лише другого з подружжя, який не одружився вдруге.Таким чином, рішення суду про встановлення факту проживання однією сім`єю без шлюбу не є належною підставою визначати особу щодо якої встановлено цю обставину, як «один із подружжя, який не одружився вдруге».Подібний висновок міститься в постанові Касаційного адміністративного суду від 19.03.2021 у справі № 1840/2940/18, де Верховний Суд погодився з висновком суду апеляційної інстанції про правомірність відмови у встановленні статусу «Член сім`ї загиблого (померлого)» та видачі «Посвідчення члена сім`ї загиблого», так як позивач, хоч і проживала спільно із загиблим військовослужбовцем, однак у зареєстрованому шлюбі з ним на час його загибелі не перебувала, статусу члена сім`ї не мала.Відповідно до ч. 3 ст. 27 Сімейного кодексу України, «Державна реєстрація шлюбу засвідчується Свідоцтвом про шлюб, зразок якого затверджує Кабінет Міністрів України». Згідно з ч. 3 ст. 315 ЦПК України, «Справи про встановлення факту належності особі паспорта, військового квитка, квитка про членство в об`єднанні громадян, а також свідоцтв, що їх видають органи державної реєстрації актів цивільного стану, судовому розгляду в окремому провадженні не підлягають».Тобто, неможливо в судовому порядку встановлювати факт, який посвідчують органи державної реєстрації актів цивільного стану в свідоцтві про шлюб.Отже, заява ОСОБА_2 , є такою, що не спрямована на досягнення визначеної мети, тобто, не здатна досягти завдань цивільного судочинства шляхом ефективного захисту прав.Більше того, задоволення заяви в цій справі призведе до того, що ОСОБА_2 безпідставно очікуватиме на отримання державної соціальної виплати, на яку в дійсності немає права. ОСОБА_2 не ініціювала залучення до участі в цій справі в якості заінтересованих осіб: матері загиблого військовослужбовця, ОСОБА_4 , малолітнього сина загиблого військовослужбовця, ОСОБА_5 , від імені якого діє законний представник, ОСОБА_6 (колишня дружина ОСОБА_3 ). Зазначеним особам відповідна комісія Міністерства оборони України призначила виплату одноразової грошової допомоги в розмірі пропорційному їх частці. Таким чином, рішення суду в даній справі може вплинути на права та інтереси ОСОБА_4 та ОСОБА_5 від імені якого діє законний представник ОСОБА_6 . Наведене свідчить про те, що у ОСОБА_2 може бути спір про право з іншими суб`єктами, які мають право на отримання одноразової грошової допомоги, що виключатиме можливість розгляду даної справи в порядку окремого провадження.

Представник заявника - адвокат Головань О.І. в судовому засіданні просив задовільнити заяву.

Представник заінтересованої особи-1 в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений відповідно до вимог закону, представником подана заява про розгляд справи без його участі, заяв про суті справи та з процесуальних питань не подано.

Представник заінтересованої особи-2 Овод А.П. в судовому засіданні підтримав заперечення та просив відмовити в задоволенні заяви, також просив залучити до участі в справі матір ОСОБА_3 .

В судовому засіданні на обговорення учасників судового засідання поставлено питання про залишення вищевказаної заяви без розгляду, оскільки вбачається спір про право.

Представник заявника заперечила, посилаючись на те, що на думку сторони заявника немає спору про право.

Представник заінтересованої особи-2 просив залишити без розгляду, оскільки вважає, що наявний спір про право.

Суд, вислухавши учасників судового засідання, вивчивши матеріали справи, дійшов таких висновків.

Статтею 293 ЦПК України визначено поняття окремого провадження та перелік справ, які можуть буть розглянуті судом в порядку такого провадження.

Окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав (ст.293 ч.1 ЦПК України).

Відповідно до ст.293 ч.2 п.5 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Відповідно до ч. 4 ст. 315 ЦПК України, суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду.

Пунктом п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 р. № 5 «Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» судам дано роз`яснення, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: - згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; - чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; - заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; - встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Як було зазначено вище, порядок встановлення фактів в порядку окремого провадження застосовується, зокрема, якщо встановлення такого факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Юридичні факти можуть бути встановлені лише для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника.

Визначальною обставиною під час розгляду заяви про встановлення певних фактів є те, що це не пов`язане з вирішенням спору про право цивільне. Такий висновок зробив ВС в постанові №302/991/19 від 15.04.2020 р.

Як зазначив Верховний Суд у даній постанові, під спором про право необхідно розуміти певний стан суб`єктивного права; спір є суть суперечності, конфлікт, протиборство сторін, спір поділяється на матеріальний і процесуальний.

У даній постанові Верховний Суд акцентував, що виключається під час розгляду справ у порядку окремого провадження існування спору про право, який пов`язаний з порушенням, оспорюванням або невизнанням, а також недоведенням наявності суб`єктивного права за умов, що є певні особи, які перешкоджають у реалізації такого права.

У п.104 постанови Великої Палати Верховного Суду виявлений під час розгляду справи від 18.01.2024 у справі № 560/17953/21 зроблено висновок про те, що справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов, зокрема: «... встановлення факту не пов 'язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах».

Згідно з правовим висновком Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду в постанові від 19.03.2021 у справі № 643/14985/18-ц: «... критерієм наявності спору про право у справах окремого провадження є сама можливість виникнення, зміни або припинення прав та обов`язків у третіх осіб внаслідок встановлення певного факту навіть за відсутності заперечень таких осіб».

Як вбачається з матеріалів справи, звертаючись до суду, заявник стверджує про необхідність встановлення такого факту для отримання ОСОБА_2 виплат в зв`язку із смертю військовослужбовця.

Між тим, згідно поданих письмових пояснень представника заінтересованої особи-2, Міністерство оборони України заперечує проти задоволення заяви та оспорює право на отримання заявником виплат, зазначаючи, що є і інші особи, які мають на це право за законом.

Отже, вказані обставини дають суду підстави дійти висновку, що між сторонами має місце спір про право (про право на отримання виплат в зв`язку із загибеллю військовослужбовця), який необхідно вирішувати в установленому законом порядку - в порядку позовного провадження.

Відповідно до ч. 6 ст. 294 ЦПК України якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах.

Отже, суд, встановивши, що існує спір про право, вважає за необхідне залишити вищевказану заяву без розгляду, роз`яснивши заявнику його право на звернення до суду у встановленому законом порядку саме з позовом.

А відтак, ОСОБА_2 має право на звернення до суду у встановленому законом порядку за правилами позовного провадження.

За таких обставин, відповідно до вимог ч. 6 ст. 294 ЦПК України, дана заява має бути залишена без розгляду, а у заявника є право на звернення до суду з такими вимогами в порядку позовного провадження.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 293-294, 315-316, 318, 319, 353, 354 ЦПК України,

У Х В А Л И В :

Заяву ОСОБА_2 , заінтересовані особи: ІНФОРМАЦІЯ_1 , Міністерство оборони України про встановлення факту проживання чоловіка та жінки без шлюбу, - залишити без розгляду.

Ухвалу може бути оскаржено до Київського апеляційного суду з подачею апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом п`ятнадцяти днів з дня складання повного тексту ухвали.

Учасник справи, якому копія ухвали не була вручена в день її складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом 15 днів з дня вручення йому копії ухвали.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Подільського районного

суду м.Києва Н.М. Ларіонова