Провадження №2/523/1311/24
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" травня 2024 р. м.Одеса

Суворовський районний суд м. Одеси, в складі:

головуючого судді Малиновського О.М.

за участю секретаря Славинського А.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду № 15, у місті Одеса, в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «Сенс Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ

Акціонерне товариство «Сенс Банк» (далі за текстом АТ «Сенс Банк») звернулось з позовними вимогами до суду в яких просить стягнути з ОСОБА_1 суму боргу за кредитним договором № 630807930 від 12.01.2018р. у розмірі 82 398,45грн.

Свої вимоги представник позивача обґрунтовує тим, що відповідач не виконала прийняті на себе зобов`язання по кредитному договору, внаслідок чого у неї виникла перед Банком заборгованість у розмірі зазначеному вище.

Ухвалою судді Суворовського районного суду м. Одеси від 21.11.2023р. провадження у справі було відкрито в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

Належним чином сповіщений представник позивача в призначені судові засідання не з`явився.

Під час розгляду справи по суті, судом було викликано представника позивача у судове засідання для дачі особистих пояснень. Але, вказана вимога суду була залишена поза увагою. Представник обмежився направленням до суду заяви про розгляд справи за їхньою відсутності на підставі наявних у справі доказів.

Представник відповідачки адвокат Яресько Т.В. направив до суду відзив та додаткові пояснення до відзиву та просив відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі посилаючись на те, що наданий з боку позивача розрахунок заборгованості по кредиту є суперечливим, має помилки у розрахунках, надана банком виписка не відповідає платежам, зазначених у розрахунку боргу. Позивачем незаконно проводилось нарахування комісії за розрахунково-касове обслуговування основної картки на загальну суму 43 925,92грн., в той час коли такі послуги відповідачці Банком не надавались. Крім того, позивач протиправно відносив зарахування, які відповідач проводила в день здійснення операції, не в період здійснення такої операції, а на день її проведення Банком по рахунку. При цьому зворотні операції по зняттю коштів зараховувались в розрахунок позивача саме на дату здійснення операції, а не на дату її проведення Банком. Таке спричинило незаконне нарахування відсотків по штучно створеній заборгованості. Позивачем не враховано в своєму розрахунку платежі позичальника, які наявні в наданих Виписках. Так, наприклад, представник вказує, що Позичальник нібито останній платіж провела в період з 12.11.2021 року по 11.12.2021 на загальну суму 2000,00 грн. Однак, у Виписці наявні платежі 17.01.2022 року на суму 2960,00 грн. та 07.02.2022 року на суму 1430,15грн., які взагалі не відображені в Розрахунку Позивача. Таким чином, на думку представника розрахунок позивача не ґрунтується на даних, з ним же наданих виписок та є неналежним та недостовірним доказом щодо заборгованості Відповідача. Враховуючи вищевикладене, на підставі наданих позивачем виписок, відповідач провела власний контр-розрахунок щодо розміру заборгованості відповідача перед позивачем, який вказує на те, що у відповідачки відсутня будь-яка заборгованість перед позивачем, а навпаки на картковому рахунку відповідачки наявна переплата у розмірі 11 155,67 грн.

Суд, дослідивши матеріали справи, встановивши факти та відповідні до них правовідносини, дійшов наступного висновку.

Так, відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

Згідно ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Так, матеріалами справи встановлено, що 12.01.2018р. між ОСОБА_1 та АТ «Альфа Банк» було укладено угоду про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлюваної кредитної лінії № 630807930.

За умовами кредитного договору Банк зобов`язався надати ОСОБА_1 кредит у вигляді встановленого ліміту кредитної лінії у розмірі 200 000,00грн., а остання зобов`язалась в порядку та на умовах, визначених кредитним договором повернути кредит, виплачувати фіксовані проценти за користування кредитними коштами відновлюваної кредитної лінії у розмірі 26%, сплачувати комісію та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, визначених кредитним договором.

Датою сплати обов`язкових мінімальних платежів було визначено згідно умов Додатку №4 до Договору, який з боку позивача суду представлений не був.

Відповідно до статуту в редакції від 12.09.2022р. АТ «Альфа Банк» змінило назву на АТ «Сенс Банк» без зміни ідентифікаційних даних, зміни організаційно-правової форми та форми власності.

За твердженням представника АТ «Сенс Банк» позивачем належним чином виконанні умови кредитного договору в частині надання кредитних грошових коштів та таке не заперечується відповідачкою.

Вважаючи, що з боку відповідачки умови кредитного договору не виконуються належним чином, Банк, згідно проведеного Розрахунку за договором кредитування, розрахував заборгованість, яка за період з 12.01.2018р. до 28.02.2023р. дорівнює 82 398,45грн., у тому числі: 40662,53 грн. заборгованість за тілом кредиту; 426,08 грн. заборгованість за відсотками; 38831,09грн. заборгованість за простроченим тілом кредиту; 2478,75 грн. відсотки на прострочену заборгованість (а.с.10).

Крім цього, в обґрунтування наявної у відповідачки заборгованості, Банком надана виписка про рахунку за кредитною карткою за період з 12.01.2018р. до 28.02.2023р. (а.с.11-26).

Так, з переставленої виписки убачається, що всього по картковому рахунку відповідачки було проведено витрат на суму 214 451,08грн., надійшло - 134 957,46грн. Різниця між витратами та надходженнями грошових коштів склала 79 493,62грн. Водночас, згідно Розрахунку позивач вказує розмір загальної заборгованості 82 398,45грн., тобто на 2904,83грн. більше ніж зазначено у виписці по рахунку. Втім, з матеріалів справи не убачається за рахунок якого виду нарахування була збільшена заборгованість на вказану вище суму.

Представлений позивачем розрахунок також має суперечності із встановленням видів нарахованої відповідачці заборгованості. Так, у розрахунку позивач нараховує відсотки за прострочену заборгованість, а також враховує суми, які були сплачені відповідачкою. Разом з тим, згідно виписки по рахунку нарахування та списання таких платежів, в призначені платежів, зазначається, як розрахунково-касове обслуговування основної картки.

При цьому, позивачем не надано, та в цій частині не обґрунтовано на підставі якого пункту договору та/чи умов були проведені такі нарахування саме у розмірі суми вказаної у виписці. Таким чином суд позбавлений надати правову оцінку правомірності або неправомірності таких нарахувань.

Крім того, суд погоджується з аргументами викладеними представником відповідача, а саме те, що в розрахунку, провадились зарахування сплачених відповідачкою грошових коштів не в день здійснення такої сплати, а на день її проведення Банком по рахунку. При цьому зворотні операції по зняттю коштів зараховувались Банком в розрахунок позивача саме на дату здійснення операції, а не на дату її проведення Банком. Наявність таких обставин дає підстави припускати незаконне нарахування відсотків, а як наслідок до штучного створеній заборгованості.

Прикладом цього є, зарахування переказу з картки на картку в розмірі 970,00 грн., які відповідачка здійснила 09.02.2018 року, тобто, в межах одного розрахункового періоду, а позивач їх провів в системі в іншому періоді 12.02.2018року та збільшив розмір нарахованих процентів.

Також, розрахунок заборгованості не відображає платежів, проведених відповідачкою та зазначених у виписці по рахунку. Так, згідно розрахунку відповідачка провела останній платіж в період з 12.11.2021р. по 11.12.2021р. на загальну суму 2000,00 грн., а також в період з 12.01.2022р. по 11.02.2022р. у сумі 4590,15грн. Разом з тим у виписці наявні платежі проведені відповідачкою 17.01.2022року на суму 2960,00 грн. та 07.02.2022 року на суму 1430,15р., які не враховані у наданому суду розрахунку.

Крім того, є незрозумілим визначена позивачем сума ліміту по кредитному договору. Так, згідно розрахунку сума ліміту ОСОБА_1 по кредитному договору була встановлена у розмірі 9000,00грн. В той же час виписка по рахунку визначає встановлений ліміт кредиту у розмірі 58502,10грн. При цьому позивачем ставиться вимога про стягнення заборгованість за тілом кредиту в розмірі 40662,53грн. та заборгованість за простроченим тілом кредиту 38831,09грн., що в цілому складає 77 493,62грн. та вказує на те, що нарахована сума, як заборгованість за тілом кредиту, є значено більшою ніж сума встановленого ліміту за кредитним договором.

Зазначені вище суперечності між наданими позивачем доказами, неявка представника позивача у судове засідання для надання особистих пояснень для з`ясування фактичних обставин справи, враховуючи принципи змагальності та диспозитивності цивільного судочинства, позбавляють суд дійти обгрунтвоаного висновку про наявність або відсутність заборгованість у відповідачці по справі по кредитному договору станом на 28.02.2023р..

Таким чином, зважаючи на встановлені судом обставини по справі, оцінюючі надані сторонами докази, як кожен окремо так і у їх сукупності, суд дійшов висновку про недоведеність пред`явлених позовних, в задоволенні яких слід відмовити у повному обсязі.

Керуючись ст.ст.12,13,76,259,263-265,268, 279 ЦПК України,

ВИРІШИВ

Позовні вимоги Акціонерного товариства «Сенс Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором залишити без задоволення у повному обсязі.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення може бути оскаржено до Одеського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-ти денний строк з дня складання повного рішення суду.

Повне рішення суду складено 24 травня 2024р.

Суддя