Номер провадження: 22-ц/813/4479/24
Справа № 520/533/13- ц
Головуючий у першій інстанції Васильків О.В.
Доповідач Карташов О. Ю.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.11.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Карташова О.Ю.

суддів: Коновалової В.А., Лозко Ю.П.

за участю секретаря судового засідання - Рудуман А.О.

учасники справи:

позивач Акціонерное товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Одеського обласного управління Акціонерного товариства «Ощадбанк»

відповідач ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Одеського апеляційного суду

апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Тарановський Дмитро Сергійович

на ухвалу Київського районного суду міста Одеси від 14 лютого 2024 року

за заявою ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Тарановський Дмитро Сергійович, про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Одеського обласного управління Акціонерного товариства «Ощадбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором

ВСТАНОВИВ:

ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст заяви

У грудня 2023 року в інтересах заявника ОСОБА_1 до суду звернувся адвокат Тарановський Д.С. з заявою, в якій просить:

- Визнати виконавчий лист від 23.04.2013 року, виданий Київським районним судом м. Одеси на виконання заочного рішення Київського районного суду м. Одеси від 08.04.2013 року по справі №520/533/13-ц було стягнуто з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором у сумі 13819,80 доларів США та 2280,00 грн, таким, що не підлягає виконанню.

- Визнати виконавчий лист від 23.04.2013 року, виданий Київським районним судом м. Одеси на виконання заочного рішення Київського районного суду м. Одеси від 08.04.2023 року по справі №520/533/13-ц було стягнуто з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором у сумі 1127,42 грн, таким, що не підлягає виконанню.

- Стягнути з Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» на користь ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 19162,48 грн, які були безпідставно одержані стягувачем від боржника за виконавчим документом.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 14.02.2024 року ухвалено в задоволенні заяви ОСОБА_1 про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню відмовити.

Ухвала суду вмотивовано тим, що хоча постановою правління відшкодовано за рахунок спеціального резерву суму в розмірі 8785,59 дол. США безнадійну заборгованість заявника, але це не є підставою для припинення погашення заборгованості. Також, судом враховано, що заочне рішення про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором у сумі 13819,80 доларів США, є чинним та підлягає примусовому виконанню.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_1 в інтересах якої діє адвокат Тарановський Д.С. подала апеляційну скаргу, в якій вважає оскаржуване судове рішення незаконним та таким, що прийняте з порушенням норм процесуального та матеріального права, з неповним з`ясуванням обставин, просить його скасувати, постановити нову ухвалу, якою вимоги заяви про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, задовольнити в повному обсязі. Судові витрати зі сплати судового збору покласти на позивача.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

В апеляційній скарзі зазначено, що згідно листа ПАТ «Державний ощадний банк України» від 30.08.2016 року № 15-05н/40 зазначено, що борг ОСОБА_1 було анульовано. Поряд з цим, у Київському ВДВС перебуває на виконанні виконавчий лист, щодо стягнення з ОСОБА_1 заборгованість за кредитом в сумі 13 819,80 доларів США та 2280 грн. На виконання зазначеного виконавчого листа вже було стягнуто 19 162,48 грн, що підтверджується квитанцією Монобанка на стягнення 9 156, 41 грн та квитанцією Монобанк на суму 10 006,07 грн.

Звертається увага на те, що в акті ГУ ДФС в Одеській області від 27.10.2016 року № 3361/1303- зазначено, «Так, згідно відомостей, про одержані доходи та сплачений податок з доходів фізичних осіб отриманих з Центральної бази даних державного реєстру фізичних осіб (ЦБД ДРФО) за період з 01.01.2015 р. по 31.12.2015 р. відображених Філією - Одеського обласного управління ПАТ «Державний Ощадний Банк України», , у податковому розрахунку сум доходу нарахованого (сплаченого) на користь платника податків за 1-й кварталі 2015 року, фізична особа - платник податків ОСОБА_1 отримала дохід у вигляді додаткового блага «за ознакою 126», а саме прощення (анулювання) боргу за кредитним договором у розмірі - 108456,50 грн, але податкову декларацію про майновий стан і доходи за 2015 рік до ДПІ у Київському районі м. Одеса ГУДФС в Одеській області не надала, таким чином обов`язок щодо відображення даних у податкових деклараціях не було виконано, податкове зобов`язання не було визначено та не сплачено до бюджету».

Тобто Філією - Одеського обласного управління ПАТ «Державний Ощадний Банк України» було самостійно відображено у звітності прощення (анулювання) боргу за кредитним договором у розмірі - 108456,50 грн. Наголошується на тому, що податкові повідомлення-рішення, які були прийняті на підставі акту ГУ ДФС в Одеській області від 27.10.2016 р. № 3361/1301- не оскаржувались АТ «Державний ощадний банк України», а тому станом на дату звернення із заявою про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню є чинними. Таким чином, враховуючи оплату ОСОБА_1 , податкових повідомлень-рішень, апелянт справедливо очікувала на анулювання боргу, як і зазначено у листі ПАТ «Державний ощадний банк України».

В скарзі також зазначається, що 16.01.2024 р. Адвокатським об`єднанням «ДС ГРУП» було надіслано адвокатський запит до АТ «Державний ощадний банк України» для надання наступної інформації: Лист ПАТ «Державний ощадний банк України» від 30.08.2016 р. №15-05н/40 щодо прощення ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) кредиту, за кредитним договором № 916-н від 20.09.2006 р.; Копія витягу з Постанови Правління АТ «Ощадбанк» від 30.12.2014 р. № 1145 в частині кредитного договору № 916-н від 20.09.2006 р.; Детальний розрахунок заборгованості за кредитним договором № 916-н від 20.09.2006 р. з відображенням внесених сум ОСОБА_1 у період дії договору.

Відповідно до листа АТ «Державний ощадний банк України» від 24.01.2024 р. № 55/5.6-02/9198/2024 було повідомлено, що Лист ПАТ «Державний ощадний банк України» від 30.08.2016 р. № 15-05н/40 щодо прощення ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) кредиту, за кредитним договором № 916-н від 20.09.2006 р. було вилучено для знищення, однак підтвердив дійсність зазначеного листа. Окрім того було повідомлено, що витяг з Постанови Правління АТ «Ощадбанк» від 30.12.2014 р. не може бути наданий у зв`язку із тим, що згода на розкриття банківської таємниці не містить посилання на Постанову Правління АТ «Ощадбанк» від 30.12.2014 р. № 1145.

Додатково було надано детальний розрахунок заборгованості, відповідно до якого вбачається, що станом на дату ухвалення заочного рішення Київського районного суду м. Одеси від 08.04.2013 р. у Хімченко існувала заборгованість у сумі: залишок основного боргу - 6785,59 дол. США; проценти - 0,89 дол. США; прострочена комісія - 840 грн; пеня у розмірі 1372,04 дол. США.

Загалом сума до стягнення станом на 08.04.2013 р. (момент ухвалення заочного рішення суду складала 8158,52 дол. США та 840 грн). Поряд з цим, заочним рішенням Київського районного суду м. Одеси, яке було прийнято 08.04.2013 р., з ОСОБА_2 на користь АТ «Державний ощадний банк України» було стягнуто: Залишок основного боргу по кредиту - 1679,52 дол. США; Прострочений основний борг по кредиту - 9390,23 дол. США; Прострочені проценти за користування кредитом - 1378,01 дол. США; Пеня за прострочений основний борг по кредиту - 1275,31 дол. США; Пеня за прострочені проценти за користування кредитом - 96,73 дол. США; Прострочена комісійна винагорода за супроводження кредиту - 2280 грн; Загалом сума до стягнення станом на 08.04.2013 року складала 13 819,80 дол. США.

Таким чином, на думку апелянтів, банк свідомо не надав відповідні відомості до суду під час прийняття рішення, що призвело до незаконного прийняття заочного рішення Київського районного суду м. Одеси від 08.04.2013 р. на суму 5661 дол. США. Наголошується, що в супереч наведеному, судом першої інстанції при розгляді заяви про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню не було навіть надано оцінки тому, що на момент ухвалення заочного рішення вже було сплачено 5661 дол. США.

Щодо відзиву на апеляційну скаргу

Ознайомившись зі змістом апеляційної скарги представник стягувача АТ «Державний ощадний банк України» в особі філії Одеське обласне управління АТ «Ощадбанк» подали відзив, в якому вважають, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а ухвала Київського районного суду м. Одеси від 14.02.2024 року постановлена з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Наголошують, що ніякого анулювання боргу не відбувалось, борг за кредитним договором було списано з подовженням роботи по поверненню заборгованості. ОСОБА_1 була повідомлена про продовження проведення Банком роботи, щодо стягнення в подальшому кредитної заборгованості відповідно до чинного законодавства, ще перед тим, як отримала податкові повідомлення рішення, які були прийняті на підставі акту ГУ ДФС в Одеській області від 27.10.2016 № 3361/1301-.

Замість того, щоб звернутись до суду з метою визнання протиправними та скасування податкових повідомлень, будучи повідомленою про продовження Банком роботи щодо стягнення в подальшому кредитної заборгованості, ОСОБА_1 , сплатила зазначені податкові повідомлення і таким чином погодилась з ними. На думку Банку, такі дії боржника відносно оплати податкових повідомлень, ніяк не можуть впливати на законність заочного рішення Київського районного суду м. Одеси від 08.04.2013 року та виконавчих листів, виданих на підставі цього рішення, адже на відміну від заборгованості за кредитним договором, законність і обґрунтованість податкових повідомлень судом не досліджувалась. Також, Банк вважає, що звернення з заявою про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, ні що інше, як намагання боржника уникнути виконання законного рішення суду, яке вже давно ОСОБА_1 було визнано.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

В судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_1 адвокат Тарановський Д.С. надав пояснення аналогічним викладеним в апеляційній скарзі, просив апеляційну скаргу задовольнити, скасувати оскаржувану ухвалу, постановити нову ухвалу, якою вимоги заяви про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, задовольнити в повному обсязі.

Представник АТ «Ощадбанк» Гортолум В.С. в судовому засіданні заперечувала проти задоволення апеляційної скарги, просила ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 14.02.2024 року в справі № 520/533/13-ц залишити без змін.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Відповідно до заочного рішення Київського районного суду м. Одеси від 08.04.2013 року по справі № 520/533/13-ц стягнуто з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором у сумі 13819,80 доларів США.

На виконанні у Київському відділі державної виконавчої служби міста Одеса перебувають два виконавчі листи, видані судом 23.04.2013 року.

Відповідно повідомлення АТ «Ощадбанк» №28/01-19/449/916-н від 17.01.2015 року, відповідно до виконавчого напису від 05.10.2011 № 2227 було вирішено стягнути заборгованість за кредитним договором від 20.09.2006 № 916-н у наступному розмірі 11339,66 дол. США, а саме 4687,52 дол. США залишок боргу за кредитом, 6652,14 дол. США прострочена заборгованість за кредитом. Не погашену частину кредитної заборгованості у розмірі 6785,59 дол. США було відшкодовано банком за рахунок резерву відповідно до розрахунку сум доходу, нараховано (сплаченого) на користь платників податку, і сум утриманого з них податку (форма № 1 ДФ). Наголошується, що відшкодування за рахунок резерву заборгованості за кредитним договором не є підставою для припинення претензійно-позовної роботи банку.

Відповідно копії рекомендованого повідомлення про вручення, вищезазначене повідомлення отримане ОСОБА_1 26.01.2015 року.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Позиція апеляційного суду

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду приходить до наступного.

Зі змісту статті 367 ЦПК України вбачається, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до положень ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частина четверта статті 12 ЦПК України).

Згідно з положенням частини третьої статті 13 ЦПК України учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, у тому числі у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи.

Дотримання принципу справедливості судового розгляду є надзвичайно важливим під час розгляду судових справ, оскільки його реалізація слугує гарантією того, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів.

Застосовані норми права та мотиви, з яких виходить апеляційний суд

Відповідно до ст. 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України, судове рішення є обов`язковим до виконання.

У пункті 9 ст. 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Частиною першою ст. 18 ЦПК України визначено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду та ефективного захисту сторони у справі, що передбачено статтями 6, 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Так, згідно з прецедентною практикою Європейського суду з прав людини, право на виконання судового рішення є складовою права на доступ до суду, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як невід`ємна частина судового розгляду (рішення від 20 липня 2004 року у справі «Шмалько проти України» (Shmalko v. Ukraine, № 60750/00, § 43).

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, є підставою для закінчення виконавчого провадження.

Згідно з ч. 2 ст. 432 ЦПК України суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

Словосполучення «або з інших причин» стосується словосполучення «якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням» та не надає розширеного тлумачення підстав, за наявності яких суд може визнати виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню. Іншими причинами, наприклад, може бути скасування чи зміна рішення суду в апеляційному чи касаційному порядку, або ж у зв`язку з нововиявленими обставинами, коли виконавчий лист ще не виконаний.

Наведені підстави для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, поділяються на дві групи: матеріально-правові (зобов`язання можуть припинятися внаслідок добровільного виконання обов`язку боржником поза межами виконавчого провадження, припинення зобов`язань переданням відступного, зарахуванням, за домовленістю сторін, прощенням боргу, неможливістю виконання) та процесуально-правові, до яких відносяться обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа, зокрема: видача виконавчого листа за рішенням, яке не набрало законної сили (крім тих, що підлягають негайному виконанню); коли виконавчий лист виданий помилково за рішенням, яке взагалі не підлягає примусовому виконанню; видача виконавчого листа на підставі ухвали суду про затвердження мирової угоди, яка не передбачала вжиття будь-яких примусових заходів або можливості її примусового виконання і, як наслідок, видачі за нею виконавчого листа; помилкової видачі виконавчого листа, якщо вже після видачі виконавчого листа у справі рішення суду було скасоване; видачі виконавчого листа двічі з одного й того ж питання у разі віднайдення оригіналу виконавчого листа вже після видачі його дубліката; пред`явлення виконавчого листа до виконання вже після закінчення строку на пред`явлення цього листа до виконання.

Отже, закон передбачає можливості визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, насамперед, у встановленні обставин та фактів, що свідчать про відсутність матеріального обов`язку боржника, які виникли після ухвалення судового рішення (матеріально правові обставини), наявність процесуальних підстав, які свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа або наявності інших обставин, які зумовлюють необхідність встановлення питань виконання судового рішення (процесуально-правові обставини).

У цьому випадку саме на суд покладено обов`язок встановити, з яких підстав може бути визнано виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню з урахуванням права стягувача на повне виконання рішення суду та права боржника на захист від подвійного стягнення. Суд повинен вирішувати ці питання з урахуванням певних обставин справи, дотримуючись балансу інтересів обох сторін виконавчого провадження.

Як вбачається із заяви, підставами для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню відповідач вказує те, що листом від 30.08.2016 року ПАТ «Державний ощадний банк України» борг ОСОБА_1 анулював.

При цьому, АТ «Ощадбанк», у запереченнях, додаткових поясненнях, відзиві на апеляційну скаргу заперечує факт погашення ОСОБА_1 заборгованості за кредитом, вказує, що дійсно Постановою правління відшкодовано за рахунок спеціального резерву суму в розмірі 8785,59 дол. США безнадійну заборгованість заявника, яка не є підставою для припинення погашення заборгованості.

Заочне рішення про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором у сумі 13819,80 доларів США є чинним.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відмову в задоволенні заяви ОСОБА_1 про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, оскільки не встановлено підстав, передбачених ч. 2 ст. 432 ЦПК України за яких виконавчий документ може бути визнаний таким, що не підлягає виконанню.

Крім того, колегія суддів враховує, що згідно положень ст. 129-1 Конституції України та ст. 18 ЦПК України, рішення суду є обов`язковим до виконання.

Інші доводи апеляційної скарги зводяться до незгоди із судовим рішенням у справі та довільного трактування доказів на свою користь.

Висновки суду відповідають обставинам справи, які встановлені відповідно до вимог процесуального закону, а також узгоджуються з нормами матеріального права, які судом правильно застосовані.

Твердження апелянта стосовного того, що висновки районного суду не відповідають обставинам справи, апеляційний суд відхиляє, оскільки такі доводи спростовуються змістом оскаржуваного судового рішення.

Слід також зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

При цьому, колегією суддів ураховано усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Руїз Торія проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain, п. п. 29 - 30).

Право на обґрунтоване рішення дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32.) Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бюрг та інші проти Франції» (Burg and others v. France), (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гору проти Греції» №2) [ВП], § 41» (Gorou v. Greece no.2).

Висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Згідно із ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ураховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а судове рішення без змін.

Відповідно до ч. 1ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, оскільки апеляційна скарга залишена без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, судові витрати слід залишити за особою, яка подавала апеляційну скаргу.

Керуючись ст. 367, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, ст. 384 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Тарановський Дмитро Сергійович, залишити без задоволення.

Ухвалу Київського районного суду міста Одеси від 14 лютого 2024 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її проголошення.

Касаційна скарга може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Верховного Суду.

Головуючий О.Ю. Карташов

Судді В.А. Коновалова

Ю.П. Лозко