ПОСТАНОВА

Іменем України

22 жовтня 2024 року м. Кропивницький

справа № 386/1176/23

провадження № 22-ц/4809/1254/24

Кропивницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах: Карпенка О. Л. (головуючий, суддя-доповідач), Єгорової С. М., Чельник О. І.,

за участю секретаря судового засідання Савченко Н. В.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Голованівського районного суду Кіровоградської області (суддя Червоненко Д. В.) від 22.05.2024 ,

ВСТАНОВИВ:

1. Короткий зміст позовних вимог

26.09.2023 ОСОБА_1 , від імені якого діяв представник адвокат Волощук Володимир Володимирович, звернувся з позовом до ОСОБА_2 й просив суд про таке:

1)визнання недостовірною та такою, що принижує честь, гідність, ділову репутацію ОСОБА_1 інформацію, розповсюджену ОСОБА_2 у коментарях під публікацією від ІНФОРМАЦІЯ_1 на сторінці соціальної мережі «Facebook» (Фейсбук) урядової організації - Управління СБ України в Кіровоградській області: «В Кнп Голованівська Црл директор з російським дипломом. Навчання в Криму під час окупації»;

2)зобов`язати ОСОБА_2 протягом семи днів з дня набрання даним рішенням законної сили спростувати вказану інформацію у спосіб її поширення - шляхом розміщення в соціальній мережі «Facebook» на сторінці користувача «Управління СБ України в Кіровоградській області» у коментарях під публікацією від 21.04.2023 тексту: «В Кнп Голованівська Црл директор з російським дипломом. Навчання в Криму під час окупації» про визнання ним недостовірною інформації, що була розповсюджена ним відносно директора КНП «Голованівська центральна районна лікарня» Голованівської селищної ради ОСОБА_1 ;

3)стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 50000 грн на відшкодування завданої моральної шкоди.

Вимоги позивача обґрунтовано тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 у соціальній мережі «Facebook» на сторінці Управління СБ України в Кіровоградській області було поширено інформацію: «СБУ на Кіровоградщині викрили ще трьох ворожих пропагандистів, що виправдовували та визнавали правомірною збройну агресію російської федерації проти України». Під цією публікацією були розміщені коментарі, зокрема коментар ОСОБА_3 : «В Кнп Голованівська Црл директор з російським дипломом. Навчання в Криму під час окупації».

У поширеній інформації йдеться про те, що позивач, як директор КНП «Голованіська центральна районна лікарня» Голованіської селищної ради» нібито нелегально в`їжджав до тимчасово окупованої території АР Крим де отримав медичну освіту та диплом, виданий росією, зараз виправдовує правомірною збройну агресію російської федерації проти України.

ОСОБА_1 у жодному медичному навчальному закладі, що розташований на території АР Крим не навчався та фахового диплому в період 2014 року на тимчасово окупованій території АР Крим, виданого російською владою, не отримував.

Поширена відповідачем недостовірна та негативна інформація про позивача стала відомою великому колу осіб-користувачів соціальної мережі «Facebook».

Позивач вважає, що вказана інформація принижує його честь, гідність, а також ділової репутації, як посадової особи - керівника закладу, а також громадянина України і патріота, який засуджує засуджує тимчасову окупацію АР Крим, взнає росію агресором та раїною-терористом.

У зв`язку з поширенням відповідачем недостовірної інформації про позивача останньому завдано моральну шкоду, яка може бути компенсована у грошовій формі в сумі 50000,00 грн.

2.Короткий зміст рішення суду

Голованівський районний суд Кіровоградської області рішенням від 22.05.2024 у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист честі, гідності та ділової репутації, відшкодування моральної шкоди відмовив повністю. Стягнув з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 6000,00 грн.

Суд мотивував своє рішення тим, що ОСОБА_1 належить до числа публічних осіб. Поширена відповідачем про нього спірна інформація не є фактичним твердженням, а оціночним судженням ОСОБА_2 , відображенням його суб`єктивної думки, заснованої на особистому сприйнятті певних подій та їх власній оцінці, яке не може бути витлумачене як повідомлення про наявності у ОСОБА_1 російського диплому. У діях відповідача має місце реалізація конституційного права на вираження своїх поглядів, а не намір поширити недостовірну інформацію з метою приниження честі, гідності та ділової репутації ОСОБА_1 , тому в його діях немає порушень немайнових прав позивача. Висловлювання особою оціночних суджень, думок, переконань, критичних оцінок фактів і недоліків не є підставою для притягнення її до цивільно-правової відповідальності оскільки не можуть бути перевірені на предмет їх відповідності дійсності, а позивач, який є публічною особою, має бути толерантним до різної критики.

Відсутність факту порушення відповідачем немайнових прав позивача вказує на відсутність моральної шкоди.

3.Короткий зміст вимог і доводів апеляційної скарги

Позивач у справі ОСОБА_1 звернувся до Кропивницького апеляційного суду з апеляційною скаргою в якій просить рішення Голованівський районний суд Кіровоградської області від 22.05.2024 у справі № 386/1176/23 скасувати й ухвалити нове судове рішення, яким його позовні вимоги задовольнити повністю.

Рішення суду позивач оскаржує через те, що, на його думку, суд порушив норми процесуального та неправильно застосував норми матеріального права.

Зокрема, суд помилково визнав поширену відповідачем інформацію не як фактичне твердження, а як оціночне судження, яке не підлягає перевірці. На думку суду, яку не поділяє позивач, у цьому випадку відповідач реалізував своє право на поширення інформації та висловлення поглядів, що не містить ознак порушення прав позивача.

Позивач визнає, що він вступив до Кримського медичного університету, що розташований в АР Крим, навчався там, але у 2014 році, після окупації цієї частини території України, подав заяву і був переведений для продовження навчання до Дніпропетровської медичної академії Міністерства охорони здоров`я України, закінчив навчання у 2017 році. У 2019 році отримав сертифікат лікаря спеціаліста за спеціальністю спортивна медицина, пройшов атестацію при атестаційній комісії при ДЗ «Дніпропетровська медична академія МОЗ України», а 09.06.2021 призначений на посаду директора КНП «Голованівська ЦРЛ».

Відповідач під час розгляду справи в суді першої інстанції визнав, що він залишив у коментарях до допису на сторінці Управління СБУ України в Кіровоградській області у соціальної мережі «Facebook» від 21.04.2023 інформацію наступного змісту: «В Кнп Голованівська Црл директор з російським дипломом. Навчання в Криму під час окупації». На думку відповідача, позивач підтримує росію.

Така інформація є недостовірною. Її поширення відповідачем порушило встановлену законом заборону на недоторканість честі, гідності, ділової репутації особи, завдало моральної шкоди позивачу.

4.Короткий зміст відзиву на апеляційну скаргу

До суду апеляційної інстанції від відповідача у справі ОСОБА_2 , від імені якого діє представник адвокат Анікєєнко Євгенія Олександрівна, надійшов відзив на апеляційну скаргу в якому викладено незгоду з вимогами та доводами апелянта. Зокрема, вказано, що апеляційна скарга не містить конкретних доводів в чому саме полягає незаконність та/або необґрунтованість рішення суду першої інстанції.

Відповідач дійсно визнає авторство коментаря на сторінці Управління СБУ України в Кіровоградській області в соціальній мережі під публікацією за 21.04.2023 у якому він вказав: «В Кнп Голованівська Црл директор з російським дипломом. Навчання в Криму під час окупації».

Він мав намір звернути увагу СБУ на імовірність отримання позивачем диплома в тимчасово окупованій АР Крим з метою перевірки цієї інформації. Матеріали справи містять докази того, що з 08.11.2017 по 31.12.2019 позивач неодноразово виїздив на територію тимчасово окупованої АР Крим. Переглядаючи викладену позивачем на власній сторінці в мережі Інтернет інформацію (світлини на фоні закладу з російським прапором, а також де той тримає в руках документ схожий на диплом) у відповідача склалося враження, що позивач здобував освіту в цьому закладі.

При цьому наміру на приниження честі, гідності та ділової репутації позивача позивач не мав.

Суд першої інстанції правильно вирішив справу, зокрема врахував, що позивач є посадовою особою закладу охорони здоров`я місцевого рівня, а тому рівень його критики може бути вищим від звичайного.

5.Короткий зміст пояснень учасників справи у судовому засіданні 22.10.2024

Апелянт ОСОБА_1 та його представник адвокат Волощук Володимир Володимирович були повідомлені про час, дату та місце розгляду справи, але в призначений час у судове засідання не з`явилися. 21.10.2024 до суду апеляційної інстанції надійшла електронна заява представника позивача про розгляд справи без участі позивача (апелянта) та його представника.

Згідно з ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Відповідач у справі ОСОБА_2 був повідомлений про час, дату та місце розгляду справи, але в призначений час у судове засідання особисто не з`явився. Його представник адвокат Анікєєнко Євгенія Олександрівна у судовому засіданні апеляційну скаргу, подану позивачем, не визнала, просила суд залишити її без задоволення, надала усні пояснення щодо доводів сторін у справі.

6.Суд першої інстанції встановив такі неоспорювані обставини:

Згідно з копією наказу ректора Державного закладу «Дніпропетровська медична академія Міністерства охорони здоров`я України» від 12.06.2014 № 409ос у зв`язку з переведенням з Державної установи «Кримський державний медичний університет ім. С. І. Георгієвського» зараховано з 12.06.2014 ОСОБА_1 до складу студенів 3 курсу за державним замовленням.

ОСОБА_1 отримав диплом спеціаліста НОМЕР_1 від 23.06.2017, який виданий Державним закладом «Дніпровська медична академія Міністерства охорони здоров`я України».

04.04.2019 ОСОБА_1 видано сертифікат лікаря-спеціаліста № 10985 про те, що він атестувався на визначення знань та практичних навиків в атестаційній комісії при Державному закладі «Дніпровська медична академія Міністерства охорони здоров`я України» та йому присвоєно звання лікаря спеціаліста за спеціальністю спортивна медицина.

Згідно з розпорядженням Голованівського селищного голови від 09.06.2021 № 144-к ОСОБА_1 призначено на посаду директора Комунального некомерційного підприємства «Голованівська центральна районна лікарня» Голованівської селищної ради».

Відповідно до наданого на виконання ухвали суду від 22.11.2023 Державною прикордонною службою України витягу з бази даних «Відомості про осіб, які пертнули державний кордон України, виїхали на тимчасово окуповану територію України або виїхали з такої території`громадянин ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в період з 08.11.2017 по 31.12.2019 здійснив 8 разів здійснив перетин на КПВВ Чонгар (Салькове) на виїзд і стільки ж разів на в`їзд.

Відповідач визнав, що на фотототаблиці зображеней він - ОСОБА_1 біля закладу під назвою «Кримський федеральний університет им. Вернадського» де встановлено герб країни-агресора росії у формі двоголового орла, а також на фоні закладу з російськими прапорами.

ІНФОРМАЦІЯ_1 на сторінці Управління СБ України в Кіровоградській області у соціальній мережі «Facebook» було розміщено допис під загалною назвою «СБУ н Кіровоградщіні викрила ще трьох ворожих пропагандистів». Під цим домисом у коментарях ОСОБА_5 (відповідач у справі) лишив власний коментар: «В Кнп Голованівська Црл директор з російським дипломом. Навчання в Криму під час окупації».

7.Позиція апеляційного суду щодо апеляційної скарги

Відповідно до ч. 1, 4 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до частин 1, 2, 4 та 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Переглянувши справу в межах доводів та вимог апеляційної скаргиза наявними у ній доказами, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає зазначеним нормам закону, а томувимоги апеляційної скарги не підлягають задоволенню.

8.Мотиви ухваленого апеляційним судом рішення

8.1.Норми права та їх джерела

ОСОБА_6 , її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю (ч. 1 ст. 3 Конституції України).

Ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією України.

Не допускається збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини […] Кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації (ст. 32 Конституції України).

Кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір. Здійснення цих прав може бути обмежене законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров`я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя (ст. 34 Конституції України).

Кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей (ст. 68 Конституції України).

Згідно з ч. 4 ст. 10 ЦПК України та ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України (далі - Конвенція), та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

Кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції (ч. 1 ст. 8 Конвенції).

Кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів […] Здійснення цих свобод, оскільки воно пов`язане з обов`язками і відповідальністю, може підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадської безпеки, для запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров`я чи моралі, для захисту репутації чи прав інших осіб, для запобігання розголошенню конфіденційної інформації або для підтримання авторитету і безсторонності суду (ст. 10 Конвенції).

Фізична особа має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію. Збирання, зберігання, використання і поширення інформації про особисте життя фізичної особи без її згоди не допускаються, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини Фізична особа, яка поширює інформацію, зобов`язана переконатися в її достовірності[…] (ст. 302 ЦК України).

Діяльність фізичних та юридичних осіб не може порушувати особисті немайнові права (ч. 3 ст. 273 ЦК України).

Фізична особа має право на захист свого особистого немайнового права від протиправних посягань інших осіб. Захист особистого немайнового права здійснюється способами, встановленими главою 3 цього Кодексу. Захист особистого немайнового права може здійснюватися також іншим способом відповідно до змісту цього права, способу його порушення та наслідків, що їх спричинило це порушення (ст. 275 ЦК України).

Фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації (ч. 1 ст. 277 ЦК України).

Кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі (ст. 297 ЦК України).

Фізична особа має право на недоторканність своєї ділової репутації. Фізична особа може звернутися до суду з позовом про захист своєї ділової репутації (ст. 299 ЦК України).

Якщо фізичній особі внаслідок порушення її особистого немайнового права завдано майнової та (або) моральної шкоди, ця шкода підлягає відшкодуванню, крім випадку неумисного повідомлення викривачем недостовірної інформації про можливі факти корупційних або пов`язаних з корупцією правопорушень, інших порушень Закону України «Про запобігання корупції» в порядку, передбаченому зазначеним Законом, яка підлягає спростуванню (ст. 280 ЦК України).

Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права (ч. 4 ст. 10 ЦПК України).

Свобода вираження поглядів є однією з основоположних засад демократичного суспільства. Відповідно до пункту 2 статті 10 Конвенції вона стосується не тільки «інформації» чи «ідей», які сприймаються зі схваленням чи розглядаються як необразливі або нейтральні, але й тих, які можуть ображати, шокувати чи непокоїти державу чи будь-яку частину її населення. Саме такими є вимоги плюралізму, толерантності та широти поглядів, без яких немає «демократичного суспільства» (див. рішення у справі «Бедат проти Швейцарії», п. 48).

Розглядаючи питання необхідності такого обмеження у демократичному суспільстві в інтересах «захисту репутації та прав інших осіб», від суду може вимагатися перевірити, чи дотримано справедливий баланс під час захисту двох цінностей, гарантованих Конвенцією, які у певних випадках можуть конфліктувати між собою, зокрема, з одного боку, свободи вираження поглядів, захищеної статтею 10 Конвенції, а з іншого - права на повагу до приватного життя, гарантованого статтею 8 Конвенції (рішення у справі «Бедат проти Швейцарії», п. 74).

Проте для того, щоб стаття 8 Конвенції підлягала застосуванню, посягання на репутацію особи має досягнути певного рівня серйозності та бути таким, що завдає шкоди здійсненню особою свого права на повагу до приватного життя (рішення у справах «А. проти Норвегії», п. 64, та «Аксель Шпрінгер АГ проти Німеччини», п. 83).

У своїй практиці ЄСПЛ визначив низку відповідних критеріїв, за допомогою яких урівноважуються права на свободу вираження поглядів та на повагу до приватного життя, зокрема: чи вплинула оскаржувана публікація на обговорення, яке становило суспільний інтерес; чи добросовісно діяла особа, яка висловила твердження; наскільки відомою є особа, якої стосується публікація, та що є предметом публікації; контекст, в якому були висловлені оскаржувані твердження; зміст, форма та наслідки публікації; попередня поведінка відповідної особи; метод отримання інформації та її достовірність; а також характер і тяжкість накладеного покарання (рішення у справі «Аксель Шпрінгер АГ проти Німеччини», п. 89 - 95, та рішення у справі «Фон Ганновер проти Німеччини, п. 108 - 113).

ЄСПЛ наголошував, що для того, аби втручання в право на свободу вираження поглядів було пропорційним законній меті захисту репутації інших осіб, необхідним елементом є існування об`єктивного зв`язку між оскаржуваним твердженням та особою, яка подала позов про захист честі та гідності. Простих особистих припущень чи суб`єктивного сприйняття публікації як наклепу недостатньо, аби встановити, що відповідна особа безпосередньо постраждала від публікації. В обставинах конкретної справи має існувати щось, аби змусити пересічного читача відчути, що твердження безпосередньо стосується конкретного позивача, або що він або вона були піддані критиці (рішення у справі «Куніцина проти Росії», п. 42 і 43).

8.2.Оцінка аргументів учасників справи та висновків суду першої інстанції

У справі, яка переглядається в апеляційному порядку, позивач звернувся до суду за захистом права на повагу до його честі та гідності, недоторканість ділової репутації, які він вважає порушеними діями відповідача, який оприлюднив в мережі Інтернет недостосвірну інформацію про нього, що також спричинило йому моральну шкоду.

Зміст наведених вище за текстом цієї постанови норм права дає підстави для висновку, що праву на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обов`язок не поширювати про особу недостовірну інформацію, а також інформацію, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію.

Суд першої інстанції, вирішуючи спір між сторонами у справі, правильно виходив з того, що підставою для втручання у право на свободу вираження поглядів, для задоволення позову про захист гідності та честі фізичної особи, ділової репутації фізичної чи юридичної особи, є сукупність таких обставин: поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Суд правильно встановив, що сторони визнають ту обставину, що ІНФОРМАЦІЯ_1 на сторінці Управління СБ України в Кіровоградській області у соціальній мережі «Facebook» було розміщено допис під загальною назвою «СБУ на Кіровоградщині викрила ще трьох ворожих пропагандистів». Під цим дописом у коментарях ОСОБА_5 (відповідач у справі) лишив власний коментар: «В Кнп Голованівська Црл директор з російським дипломом. Навчання в Криму під час окупації».

Наразі в мережі Інтернет за адресою ІНФОРМАЦІЯ_3 на сторінці Управління СБ України в Кіровоградській області відсутній вказаний допис за 21.04.2023 з відповідними коментарями, імовірно він був видалений власником аканта.

Проте сторни визнають, що така подія мала місце, а тому, відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України, ця обставина не підлягає доказуванню.

Інформація - будь-які відомості та/або дані, які можуть бути збережені на матеріальних носіях або відображені в електронному вигляді (ст. 1 Закону України «Про інформацію»).

Поширена відповідачем інформація не містить прямої вказівки на те, що вона стосується позивача, але враховуючи, що на той час саме позивач обіймав посаду директора Комунального некомерційного підприємства «Голованівська центральна районна лікарня» Голованівської селищної ради», тому він міг бути конкретно ідентифікований поінформованими або зацікавленими особами.

Інформація, яку поширив відповідач, була доступною власнику аканта у соціальній мережі «Facebook» - Управління СБ України в Кіровоградській області, а також невизначеному колу осіб-користувачів цієї соціальної мережі.

Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена недостовірно, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

Поширена відповідачем інформація про позивача: «В Кнп Голованівська Црл директор з російським дипломом. Навчання в Криму під час окупації» не відповідає дійсності так, як згідно з наявними у справі доказами він отримав документ про освіту державного зразка України, натомість відомості про отримання ним диплома зразка Російської Федерації у справі відсутні.

Те, що позивач навчався «в Криму під час окупації», яка почалася 20.02.2014, у справі не встановлено, але, як встановив місцевий суд, після початку окупації півострова Російською Федерацією позивач був переведений з Державної установи «Кримський державний медичний університет ім. С. І. Георгієвського» на навчання до Державного закладу «Дніпропетровська медична академія Міністерства охорони здоров`я України», куди й був зарахований згідно з наказом від 12.06.2014 № 409ос і згодом отримав документ про освіту державного зразка - диплом спеціаліста НОМЕР_1 .

Таким чином поширена відповідачем інформація, зважаючи на використані ним мовно-стилістичні засоби,про те, що позивач має російський диплом, здобутий в період окупації АР Крим, може сприйматися сторонньою особою як твердження щодо фактів. Однак, як вже вказав суд, така інформація не відповідає дійсності.

Попри відсутність в законодавстві України прямої заборони на здобуття освіти в навчальних закладах Російської Федерації, зокрема розміщених на тимчасово окупованих територіях України, відомості про такі факти може викликати негативну суспільну реакцію з огляду на контекст військової агресії Російської Федерації проти України.

Водночас, як встановив суд першої інстанції, відповідач не мав наміру поширити завідомо недостовірну інформацію. Апелянт аргументів на спростування цього висновку суд в скарзі не навів, а том упогодився з ним.

Місцевий суд також встановивв, що відповідач зробив висновок про здобуття освіти позивачем на території тимчасово окупованої АР Крим та отримання диплома про освіту, виданого за зарзком держави-агресора, на основі перегляду акаунта позивача ОСОБА_1 у мережі «Facebook» у якому той розмітив допис із кількома власними зображенням з дипломом у руках біля (на фоні) закладу під назвою «Кримський федеральний університет им. Вернадського» із зображенням герба та прапора Російської Федерації. А також прапора цієї країни (т. 1, а. с. 83).

Позивач заперечень проти доказів, які надав відповідач не висував, пояснивши суду, що він відвідував своїх колишніх однокурсників і фотографувався з ними, з їх документами про освіту, а згодом поширив ці зображення на свої сторінці у вказаній соціальній мережі.

Суд першої інстанції погодився з доводами відповідача, що поширені позивачем зобораження давали йому підстави припускати, що позивач демонстрував доказ здобуття ним освіті у Кримському федеральний університет им. Вернадського на тимчасово окупованій території України.

Таким чином, у коментарі під дописом від 21.04.2023 на сторінці Управління СБ України в Кіровоградській області у соціальній мережі «Facebook» відповідач фактично поширив власну думку (висновок) на основі особистого сприйняття того, що він побачив, переглядаючи акант позивача, який був загальнодоступним для огляду будь-ким.

З огляду на контекст допису Управління СБ України в Кіровоградській області під загальною назвою «СБУ на Кіровоградщині викрила ще трьох ворожих пропагандистів», очевидно, що відповідач мав намір довести до відома цього державного органу відомості про позивача, як про особу, яка може викликати певну підозру та потребує більшої уваги до її дільності, зважаючи на займану посадудиректора Комунального некомерційного підприємства «Голованівська центральна районна лікарня» Голованівської селищної ради», публічний характер його діяльності та важливість його становища для територіальної громади.

При цьому відповідач розумів, що поширена ним інформація буде доступна іншим особам.

Відповідач не використовував образливих чи зневажливих слів щодо позивача і не висловлював тверджень щодо його вини чи причетності до вчинення пропаганди на користь держави-агресора, натомість він добросовісно поділився своїм умовиводом, який, на його погляд, міг становити публічний інтерес, який полягає у захисті інтересів держави.

Отже, коментар відповідача не слід розглядати як посягання на права позивача на повагу до його честі та гідності, недоторканість ділової репутації.

Твердження позивача, наведене в позовній заяві, про те, що відповідач поширив про нього інформацію, що він виправдовує збройну агресію російської федерації проти України не відповідає змісту інформації, яка поширена відповідачем.

Колегія суддів апеляційного суду звертається до висновків ЄСПЛ у справах «А. проти Норвегії» та «Аксель Шпрінгер АГ проти Німеччини» про те те, що для того, щоб ст. 8 «Право на повагу до приватного і сімейного життя» Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод підлягала застосуванню, посягання на репутацію особи має досягнути певного рівня серйозності та бути таким, що завдає шкоди здійсненню особою свого права на повагу до приватного життя.

З огляду на те, що відповідач сам розмістив у вільному доступі інформацію про себе, яка могла сприйматися неоднозначно і давала серйозні підстави для припущення, що він імовірно навчатися і отримав диплом на території тимчасово окупованої території АР Крим за законодавством Російської Федерації, а також зважаючи на те, що питання можливих зв`язків між позивачем, який займає посаду керівника комунального закладу охорони здоров`я й має важливе суспільне становище, та резидентами країни-агресора мають високий суспільний інтерес, позивач мав бути готовим до більш пильного та критичного ставлення до нього та його діяльності з боку інших осіб, зокрема відповідача.

Крім того, відсутні будь-які дані про те, що для відповідача настали негативні наслідки від дій відповідача. Усне твердження позивача в суді про те, що за наслідками коментаря відповідача співробітники Служби безпеки України провели з ним бесіду не є доказом порушення його прав з огляду на відсутність будь-яких процесуальних наслідків для нього.

Вирішуючи питання конкурентних прав сторін у справі, пов`язаних з правом позивача на повагу до честі та гідності, недоторканості ділової репутації, а також правом відповідача на вираження поглядів, суд першої інстанції фактично правильно виснував, що втручання у права позивача не досягло рівня, який дає підстави вважати, що відповідачем умисно була виявлена зневага до його прав, а саме право потребувало захисту. Суб`єктивного сприйняття позивачем коментаря відповідача, як такого, що принижує його честь, гідність і ділову репутацію, завдає моральних страждань не достатньо для висновку про доведеність факту порушення його немайнових прав.

9.Загальний висновок суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Аргументи апеляційної скарги позивача не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених у мотивувальній частині оскаржуваного рішення, та зводяться до переоцінки доказів і незгоди заявника з висновками суду щодо їх оцінки. Суд з дотриманням приписів процесуального законодавства правильно і повно встановив фактичні обставини справи, правильно визначив правовідносини сторін, які виникли із встановлених ним обставин, правові норми що підлягають застосуванню до цих правовідносин та вирішив спір відповідно до закону.

Оскільки суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

Пункт 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (рішення у справі «Бюрг та інші проти Франції», «Гору проти Греції»).

10.Про судові витрати

Відповідно до п. «в» ч. 4 ст. 382 ЦПК України у резолютивній частині постанови суд апеляційної інстанції має бути вказано про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

У зв`язку з тим, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу позивача без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, то, враховуючи норми ч. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судові витрати, які поніс позивач у зв`язку із переглядом справи в суді апеляційної інстанції, покладаються на нього без компенсації. Крім того, відсутні підстави для нового розподілу судових витрат у зв`язку із розглядом справи в суді першої інстанції.

У відзиві на позовну заяву представник відповідача просив стягнути з позивача компесацію понесених відповідачем витрат на професійну правничу допомогу у зв*язку із переглядом справи в суді апеляційної інстанції в сумі 6000,00 грн (т. 2, а. с. 33 37).

На підтвердження реальності таких витрат до відзиву завник долучив копію договору про надання правничої допомоги № 241 від 17.10.2023 (т. 2, а. с. 40) згідно з п. 4.1. якого вартість послуг адвоката зазначається у прибутково-касовому ордері, в якому зазначається обсяг наданих послуг та їх вартість (т. 2, а. с. 40); акт приймання-передачі наданих послуг за договором про надання правничої допомоги № 241 від 17.10.2023 згідно з яким вартість послуги адвоката з підготовки та подання відзиву на апеляційну скаргу в справі № 386/1176/23, на що адвокат витратив 6 годин часу, становить 6000,00 грн (т. 2, а. с. 41); квитанцію до прибуткового касового ордера від 06.08.2024 № б/н згідно з яким ОСОБА_2 сплатив адвокату Анікєєнко Є. О. 6000,00 грн (т. 2, а. с. 41 на звороті).

Колегія суддів вважає, що відповідач довів розмір витрат на правничу допомогу адвоката у зв*язку із переглядом справи в суді апеляційної інстанції, які він сплатив на час ухвалення колегією суддів судового рішення.

Від позивача у справі до суду апеляційної інстанції не надійшло клопотанням про зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу. Отже, він не скористався правом, передбаченим ч. 5 ст. 137 ЦПК України.

З огляду на диспозитивність цильного судочинства колегія суддів апеляційного суду не вбачає підстав для зменшеня ційєї суми.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382 - 384ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Вимоги апеляційної скарги ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Голованівського районного суду Кіровоградської област від 22.05.2024 - без змін.

Стягнти з ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_3 ) компенсацію витрат на професійну правничу допомогу, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, в сумі 6000,00 грн.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний тест цієї постанови складено 05.05.2025.

Головуючий О. Л. Карпенко

Судді: С. М. Єгорова

О. І. Чельник