КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________
Апеляційне провадження
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 грудня 2024 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Рейнарт І.М.

суддів Кирилюк Г.М., Ящук Т.І.

при секретарі Кононовій Н.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Бовсуновської Світлани Олександрівни на ухвалу судді Святошинського районного суду міста Києва від 12 серпня 2024 року (суддя Журибеда О.М.) про забезпечення позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Наші Діти ХХІ» до ОСОБА_1 , Товариства з обмеженою відповідальністю "СЛВ-Бізнес" про визнання недійсним акту приймання-передачі, до пред`явлення позову,

встановив:

у серпні 2024 року заявник звернувся до суду із заявою про забезпечення позову до подачі позовної заяви, у якій просив накласти арешт на приміщення № 110, загальною площею 285,4 кв.м, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна згідно Державного реєстру речових прав 000, належне на праві власності ТОВ «СЛВ-Бізнес».

Мотивуючи подану заяву, заявник зазначав, що у червні 2024 року ТОВ «Наші Діти ХХІ» подано позов до Святошинського районного суду міста Києва до ОСОБА_1 про стягнення боргу у розмірі 2 003 904грн. Вказана позовна заява обґрунтована тим, що між ОСОБА_1 , як продавцем та товариством, як покупцем, було укладено попередній договір про укладання договору купівлі-продажу частини частки у статутному капіталі ТОВ «Агроукрленд», посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Іванченко В.Ю. за реєстровим номером 250. За умовами вказаного попереднього договору товариством перераховано на користь ОСОБА_1 2 003 904грн в якості авансу за основним договором купівлі-продажу частини частки у статутному капіталі ТОВ «Агроукрленд», що становить 100% вартості вказаної частини частки. Після отримання 100% оплати від товаритства за вказаним попереднім договором, ОСОБА_1 почала ухилятися від виконання взятого на себе обов`язку укласти договір купівлі-продажу частини частки у статутному капіталі ТОВ «Агроукрленд». За наслідком неправомірних дій ОСОБА_1 основний договір купівлі-продажу частини частки у статутному капіталі ТОВ «Агроукрленд» у визначений попереднім договором строк укладено не було. Ухвалою Святошинського районного суду міста Києва від 10 липня 2024 року у справі № 759/12206/24 відкрито провадження по справі за позовом товариства до ОСОБА_1 про стягнення боргу у розмірі 2 003 904грн.

Заявник зазначав, що в подальшому йому стало відомо, що 25 липня 2024 року,

тобто через 15 днів після відкриття провадження у справі № 759/12206/24 про стягнення з ОСОБА_1 боргу у розмірі 2 003 904грн, остання відчужила на користь ТОВ «СЛВ-Комфорт» належне їй нерухоме майно, а саме приміщення АДРЕСА_1 шляхом внесення вказаного майна до статутного капіталу ТОВ «СЛВ-Комфорт» на підставі акту приймання-передачі, серія та номер: 1461, 1462, виданого 18 липня 2024 року. Згідно відомостей Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань ОСОБА_1 , станом на дату подання цієї заяви, передала 100% частки в статутному капіталі ТОВ «СЛВ-Комфорт» на користь своєї доньки ОСОБА_2 . При цьому, згідно даних вказаного реєстру саме ОСОБА_1 є кінцевим бенефіціарним власником ТОВ «СЛВ-Комфорт» та має 100% вирішального впливу у вказаній юридичній особі.

Заявник стверджував, що дії ОСОБА_1 та ТОВ «СЛВ-Комфорт» мають ознаки фраудаторних, тобто таких, що вчинені на шкоду кредитору, з метою уникнення відповідальності за можливим судовим рішенням у справі № 759/12206/24 про стягнення з неї боргу у розмірі 2 003 904грн.

Заявник зазначав, що з урахуванням вищевикладеного, з метою захисту своїх прав та інтересів, він має намір звернутися до суду з позовом до ТОВ «СЛВ-Комфорт» та ОСОБА_1 про визнання недійсним акту приймання-передачі, серія та номер: 1461, 1462, виданого 18 липня 2024 року, та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 74345576 від 30 липня 2024 року 13:53:26, приватний нотаріус Овсійчук І.Г., Київський міський нотаріальний округ, м. Київ, на підставі якого право власності на приміщення 110, загальною площею 285,4 кв.м, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , перейшло від ОСОБА_1 до ТОВ «СЛВ-Комфорт».

Заявник обґрунтовуючи необхідність вжиття заходів забезпечення позову та захід забезпечення позову, зазначав, що з урахуванням недобросовісних дій, які вчинені ОСОБА_1 до відкриття провадження у справі № 759/12206/24, та полягають в отриманні від товариства 100% оплати частини частки ТОВ «Агроукрленд» за попереднім договором купівлі-продажу частини частки та ухилення в подальшому від укладення основного договору та не повернення йому сплачених коштів, враховуючи недобросовісні дії ОСОБА_1 після відкриття провадження у справі 759/12206/24 про стягнення з неї боргу у розмірі 2 003 904грн та які полягають у відчуженні нею належного їй майна, враховуючи той факт, що ОСОБА_1 має вирішальний вплив на ТОВ «СЛВ-Комфорт», він має об`єктивні побоювання, що після пред`явлення ним позову до ТОВ «СЛВ-Комфорт» та ОСОБА_1 про визнання недійсним акту приймання - передачі серія та номер: 1461, 1462, виданого 18 липня 2024 року та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 74345576 від 30 липня 2024 року 13:53:26, приватний нотаріус Овсійчук І.Г., Київський міський нотаріальний округ, м. Київ, на підставі якого право власності на приміщення 110, загальною площею 285,4 кв.м, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , перейшло від ОСОБА_1 до ТОВ «СЛВ-Комфорт», відповідачами у майбутній справі будуть вчинені дії з подальшого відчуження вказаного нерухомого майна або його обтяження в інтересах третіх осіб, що ускладнить або зробить взагалі неможливим ефективний захист його прав, як позивача за майбутнім позовом.

Ухвалою судді Святошинського районного суду міста Києва від 12 серпня 2024 року заяву задоволено. Накладено арешт на приміщення 110, загальною площею 285,4 кв.м, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна згідно Державного реєстру речових прав 000, належне на праві власності Товариству з обмеженою відповідальністю «СЛВ-Бізнес».

У поданій апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - адвокат Бовсуновська

С.О. просить ухвалу суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні заяви про забезпечення позову, посилаючись на неповне встановлення судом першої інстанції обставин справи та порушення норм процесуального права.

Представник відповідачки зазначає, що ОСОБА_1 дізналась про відкриття провадження у справі № 759/12206/24 лише 13 серпня 2024 року, коли отримала ухвалу суду від 10 липня 2024 року про відкриття провадження та копію позовної заяви, тобто вже після внесення 25 липня 2024 року спірного приміщення до статутного капіталу ТОВ «СЛВ-Комфорт», що спростовує твердження заявника про недобросовісність дій ОСОБА_1 вчинених нею після відкриття провадження. При цьому сам факт відкриття провадження у справі № 759/12206/24 не може бути доказом виникнення та наявності у ОСОБА_1 боргових зобов`язань за попереднім договором за відсутності судового рішення у даній справі на користь заявника. Крім цього, спірні правовідносини у справі № 759/12206/24 не стосуються спірних правовідносин у справі за майбутнім позовом, не є похідними та взаємопов`язаними між собою.

Крім цього представник відповідачки посилається на те, що ухвалами Святошинського районного суду міста Києва від 21 серпня 2024 року у справі № 759/17009/24 та від 13 серпня 2024 року по справі № 759/16413/24 було задоволено заяви ТОВ «Наші діти ХХІ» про забезпечення позовів, що також стосуються зазначеного попереднього договору. При цьому обсяг вжитих судами забезпечень майбутніх позовів «Наші діти ХХІ» до ОСОБА_1 та інших осіб, на підставі зазначених ухвал, значно перевищує вартість попереднього договору, а саме 2 003 904грн.

Також, представник відповідачки стверджує, що ОСОБА_1 є пенсіонеркою та має онкологічне захворювання, а у 2024 році стан її здоров`я значно погіршився, що і стало підставою за свого життя передати належне їй майно на користь доньки - ОСОБА_2 .

Представник відповідачки посилається на те, що дана заява про забезпечення позову була подана до суду 8 серпня 2024 року, однак сам позов, всупереч положень частини 4 статті 152 ЦПК України був поданий ТОВ «Наші діти ХХІ» до Святошинського районного суду міста Києва лише 22 серпня 2024 року. Враховуючи викладене, заходи забезпечення позову, вжиті судом в межах даної справи, підлягають скасуванню на підставі частини 13 статті 158 ЦПК України. Крім цього, суд першої інстанції взагалі не вирішив питання про зустрічне забезпечення, при цьому сама заява не містила пропозиції заявника про зустрічне забезпечення, що є підставою для повернення такої заяви.

Крім цього, представник відповідачки зазначає, що ТОВ «Наші діти ХХІ» не має жодного відношення до корпоративних прав ТОВ «СЛВ-Комфорт» чи ТОВ «СЛВ-Бізнес», до статуту якого ОСОБА_1 внесла спірне приміщення на виконання свого рішення, як єдиного засновника товариства від 27 грудня 2023 року. ТОВ «Наші діти ХХІ» не було стороною даного правочину та учасником (засновником) ТОВ «СЛВ-Комфорт» чи ТОВ «СЛВ-Бізнес», які у свою чергу, не мають жодного відношення до укладення попереднього договору, що є предметом спору у даній справі, оскільки не були учасниками (засновниками) ТОВ «Агроукрленд», корпоративні права якого і є предметом позову у справі № 759/12206/24.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ТОВ «Наші діти ХХІ» - адвокат Старшинський В.А. просить у задоволенні апеляційної скарги відмовити, посилаючись на

те, що у поданій апеляційній скарзі представник відповідачки не заперечує факт існування між ними спору з приводу грошових коштів, сплачених за попереднім договором у розмірі 2 003 904грн, а також факту того, що нею було відчужено на користь ТОВ «СЛВ-Бізнес» спірного приміщення вже після відкриття провадження по справі. Доводи представника відповідачки про відсутність в діях останньої ознак фраудаторності підлягають встановленню уже під час вирішення справи по суті, а не на етапі забезпечення позову до його пред`явлення.

Також представник заявника вважає, що застосований судом захід забезпечення позову є співмірними до майбутніх позовних вимог та не призводить до завдання відповідачці будь-яких збитків. Безпідставними є і доводи представника відповідачки щодо застосування зустрічного забезпечення, оскільки застосування зустрічного забезпечення є обов`язковим лише за наявності одночасно двох підстав - відсутності зареєстрованого місця проживання (перебування) чи місцезнаходження на території України та відсутність у позивача майна, що знаходиться на території України.

Крім цього, представник заявника стверджує, що заявником було дотримано норми частини 4 статті 152 ЦПК України, оскільки позов було подано 22 серпня 2024 року, тобто у десятиденний строк з дня постановлення суддею ухвали про забезпечення позову.

ТОВ «СЛВ-Бізнес» про день, час та місце розгляду апеляційної скарги повідомлялося за адресою, зазначеною у апеляційній скарзі, однак судова повістка-повідомлення повернулася до апеляційного суду без вручення з відміткою листоноші «адресат відсутній за вказаною адресою» (с.с.96-97).

Частина 6 статті 128 ЦПК України передбачає, що судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, - разом з копіями відповідних документів, надсилається до електронного кабінету відповідного учасника справи, а в разі його відсутності - разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення або кур`єром за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи.

Відповідно до п. 4 частини 8 статті 128 ЦПК України, днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Надані апеляційному суду матеріали справи не містять іншої адреси місця знаходження ТОВ «СЛВ-Бізнес», тому товариство відповідно до норм ЦПК України вважається належним чином повідомленим про судовий розгляд, у судове засідання свого представника не направило, клопотання про його перенесення не подало, тому відповідно до положень ст. 372 ЦПК України колегія суддів провела судовий розгляд у його відсутність.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника ОСОБА_1 - адвоката Бовсуновської С.О., яка підтримала доводи апеляційної скарги, представника ТОВ «Наші діти ХХІ» - адвоката Старшинського В.А., який не заперечував проти задоволення апеляційної скарги, посилаючись на виплату ОСОБА_1 боргу, вивчивши надані матеріали, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Задовольняючи заяву про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що обраний заявником вид забезпечення позову є співмірним із зазначеним майбутнім предметом позову.

Проте, колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції з таких підстав.

Відповідно до ст. 149 ЦПК України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Заява про забезпечення позову повинна містити, зокрема, обґрунтування необхідності забезпечення позову (пункт 3 частини першої статті 151 ЦПК України).

Обґрунтування необхідності забезпечення позову полягає у доказуванні обставин, з якими пов`язано вирішення заяви про забезпечення позову. Крім того, особа, яка подала

заяву про забезпечення позову, повинна довести відповідність (адекватність) засобу забезпечення позову.

У частині першій статті 150 ЦПК України закріплено види забезпечення позову. Зокрема позов забезпечується: накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачем і знаходяться у нього чи в інших осіб.

При цьому, види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має пересвідчитися у тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням розумності та обґрунтованості запропонованого заявником способу забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним способом забезпечення позову та предметом позову, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення у разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду у разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками цього судового процесу.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Отже, за змістом наведених вище норм умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 24 квітня 2024 року, справа № 754/5683/22, зазначено, що «що як характер спору (майновий або немайновий), так і те, чи підлягає судове рішення у конкретній справі примусовому виконанню, не мають вирішального значення при дослідженні судом питання про наявність підстав для вжиття заходів забезпечення позову. Ключовим є встановлення судом: 1) наявності спору між сторонами; 2) ризику незабезпечення ефективного захисту порушених прав позивача, який може проявлятися як через вплив на виконуваність рішення суду у конкретній справі, так і шляхом перешкоджання поновленню порушених чи оспорюваних прав позивача, за захистом яких він звернувся до суду; 3) співмірності обраного позивачем виду забезпечення позову з пред`явленими позовними вимогами та 4) дійсної мети звернення особи до суду з заявою про забезпечення позову, зокрема, чи не є таке звернення спрямованим на зловживання учасником справи своїми правами. Наявність або

відсутність підстав для забезпечення позову суд вирішує в кожній конкретній справі з урахуванням установлених фактичних обставин такої справи та загальних передумов для вчинення відповідної процесуальної дії.»

Зі змісту поданої ТОВ «Наші Діти ХХІ» заяви вбачається, що спірне майно ОСОБА_1 було передано до статутного капіталу ТОВ «СЛВ-КОМФОРТ». Разом з цим, товариство зазначило, що стороною у майбутньому позові буде ТОВ «СЛВ-Бізнес».

Отже, суддею першої інстанції не з`ясовано коло учасників майбутнього позову ТОВ «Наші Діти ХХІ» та обґрунтованість заяви про накладення арешту на майно, яке належить ТОВ «СЛВ-Бізнес».

Також суддя першої інстанції не звернув уваги, що до заяви про забезпечення позову ТОВ «Наші Діти ХХІ» не було додано жодного доказу, який би підтверджував фраудаторність правочину, який за твердженням заявника, був укладений між майбутніми відповідачами. При цьому, заявник обмежився наданням суду інформації з Державного реєстру речовин прав на нерухоме майно та інформації про юридичну особу ТОВ «СЛВ-Бізнес».

Будь-яких доказів, що між товариством та ОСОБА_1 був укладений попередній договір, а також, що між сторонами виник спір з приводу повернення грошових коштів, сплачених за попереднім договором, до заяви додано не було.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суддя першої інстанції прийшов до передчасного висновку про наявність підстав для забезпечення майбутнього позову ТОВ «Наші Діти ХХІ» шляхом накладення арешту на майно, яке належить на праві власності ТОВ «СЛВ-Бізнес».

Згідно ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Колегія суддів вважає, що висновки судді першої інстанції не відповідають обставинам справи та наданим доказам, тому ухвала судді підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову.

Керуючись статтями 367, 374, 376, 381- 383 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Бовсуновської Світлани Олександрівни задовольнити.

Ухвалу судді Святошинського районного суду міста Києва від 12 серпня 2024 року скасувати, ухваливши нове судове рішення, яким заяву Товариства з обмеженою відповідальність «Наші Діти ХХІ» про забезпечення позову до його пред`явлення залишити без задоволення.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 3 березня 2025 року.

Суддя-доповідач І.М. Рейнарт

Судді Г.М. Кирилюк

Т.І. Ящук