Справа № 468/2706/23
БАШТАНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.09.2024 року Баштанський районний суд Миколаївської області в складі: головуючого - судді Янчук С.В., за участю секретаря судового засідання - Онофрійчук М.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Баштанка в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «РВС БАНК» про визнання припинення іпотеки, вилучення записів з Державного реєстру іпотек та єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна,

ВСТАНОВИВ:

В обгрнутування позовних вимог позивач в позові вказав, що 18.11.2005 року між ним та Акціонерним комерційним банком «ТАС-Комерцбанк» було укладено кредитний договір №07/ЛПК-50, згідно умов якого він отримав кредит в розмірі 4500 доларів США строком до 18.11.2010 року на умовах, визначених в даному договорі. У цей же день з метою забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором між Банком та ним було укладено Іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Баштанського районного нотаріального округу Миколаївської області Остапенком В.В., зареєстрований в реєстрі за №1169, за яким він (позивач) передав в іпотеку «ТАС-Комерцбанк» житловий будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 . Зазначив, що зобов`язання за вказаним кредитним договором він достроково виконав в повному обсязі, останній платіж був 17.04.2009 року. Після повного погашення заборгованості за кредитним договором він звернувся до відповідача, якого він вважає правонаступником Акціонерного комерційного банку «ТАС-Комерцбанк», де отримав відмову щодо можливості зняття обтяження з належного йому вищевкзаного житлового будинку. Позивач вважає, що погасив кредитне зобов`язання в повному обсязі, наявні достатні підстави для зняття обтяження з належного йому вищевказаного житлового будинку та подальша наявність таких записів в Державних реєстрах порушує його право власності. На підставі викладеного просив визнати припинення іпотеки, яка виникла на підставі вищевказаного Іпотечного договору від 18.11.2005 року, зареєстрованого в реєстрі за №1169, вилучити з Державного реєстру іпотек запис про іпотеку та з єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна запис про заборону вилучення вищевказаного житлового будинку.

Ухвалою судді Баштанського районного суду Миколаївської області від 12.12.2023 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін.

Від відповідача АТ «РВС Банк» надійшов відзив на позов, згідно якого просить суд відмовити у задоволенні позову. Посилається на те, що АТ «РВС Банк» є правонаступником в частині визначених відповідно до плану врегулювання активів та обов`язків ПАТ «Омега Банк». Згідно п.7 Акту приймання-передачі перехідному банку ПАТ «Перехідний банк «РВС Банк» активів та зобов`язань ПАТ «Омега Банк» від 03.07.2015 та Додатку 7 до нього Перехідний банк у порядку правонаступництва не прийняв права кредитодавця за кредитним договором від 18.11.2005 укладеним між АКБ «ТАС-Комерцбанк» та ОСОБА_1 та відповідним іпотечним договором. Отже АТ «РВС Банк» не є правонаступником ПАТ «Омега Банк» за кредитним договором та договором іпотеки укладеними між АКБ «ТАС-Комерцбанк» та позивачем ОСОБА_1 .

Від позивача надійшла заява про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити.

Від відповідача надійшла заява про розгляд справи у відсутність їх представника, просив розглянути справу на підставі наявних матеріалів.

Дослідивши наявні у справі матеріали (копію кредитного договору №07/ПК-50 від 18.11.2005 року; копію повідомлення АТ «РВС БАНК» від 18.08.2023 року; копію іпотечного договору від 18.11.2005 року; графік погашення кредиту; копії квитанцій; копію статуту АТ «РВС БАНК»; копію акту №1/07/2015-А-З приймання-передачі перехідному банку ПАТ ПЕРЕХІДНИЙ БАНК "РВС БАНК" активів та зобов`язань неплатоспроможного банку ПАТ "ОМЕГА БАНК" від 03.07.2015 року; копію реєстру кредиторської заборгованості; копію реєстрів інших активів; копію виписки з протоколу засідання виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 05.05.2015 року за №102/15; копію виписки з протоколу засідання виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 18.06.2015 року за №132/15; копію виписки з протоколу засідання виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 03.07.2015 року за №150/15), суд приходить до висновку наявності достатніх підстав для часткового задоволення позову з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається наступне.

Позивач ОСОБА_1 є власником житлового будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

18.11.2005 року між позивачем та Акціонерним комерційним банком «ТАС-Комерцбанк» було укладено кредитний договір №07/ПК-50, згідно умов якого він отримав кредит в розмірі 4500 доларів США строком до 18.11.2010 року на умовах, визначених в даному договорі.

З метою забезпечення кредитного договору, 18.11.2005 року між АКБ ТАС Комерцбанк та позивачем укладено іпотечний договір, зареєстрований в реєстрі за №1169, предметом якого є вищевказаний житловий будинок.

З матеріалів справи убачається, що зобов`язання за кредитним договором №07/ПК-50 від 18.11.2005 року позивач постійно виконував, остінній платіж був 17.04.2009 року.

Згідно статуту АТ "РВС БАНК", затвердженого рішенням Загальних зборів акціонерів AT «РВС БАНК» згідно протоколу від 15.11.2023 №15112023/2 та погодженого Національним банком України 18.12.2023 року, вбачається, що рішенням Позачергових Загальних зборів акціонерів від 15.10.2007 року Акціонерний комерційний банк «ТАС- Комерцбанк» змінив своє найменування на Відкрите акціонерне товариство «Сведбанк», яке виступало правонаступником всіх прав та зобов`язань АКБ «ТАС- Комерцбанк». Рішенням Позачергових Загальних зборів акціонерів від 30.04.2009 року Відкрите акціонерне товариство «Сведбанк» у зв`язку з приведенням статуту у відповідність до норм Закону України «Про акціонерні товариства» змінило своє найменування на Публічне акціонерне товариство «Сведбанк», яке виступало правонаступником всіх прав та зобов`язань Відкритого акціонерного товариства «Сведбанк». Рішенням Річних Загальних зборів акціонерів від 29.04.2013 року Публічне акціонерне товариство «Сведбанк» змінив своє найменування на Публічне акціонерне товариства «Омега Банк», яке виступало правонаступником всіх прав та зобов`язань Публічного акціонерного товариства «Сведбанк». Акціонерне товариство «РВС БАНК» є правонаступником Публічного акціонерного товариства «РВС БАНК», яке в свою Чергу є правонаступником майна, прав та обов`язків Публічного акціонерного товариства «Перехідний банк «РВС БАНК» (банківська ліцензія №277 від 25.06.2015), який є правонаступником в частині визначених відповідно до плану врегулювання, затвердженого рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 05.05.2015 року (протокол №102/15) (зі змінами від 12.06.2015 року (протокол №127/15) та від 03.07.2015 року (протокол №149/15)), активів (уключаючи права за договорами забезпечення) та обов`язків за вимогами кредиторів (вкладників) за переданими зобов`язаннями Публічного акціонерного товариства «Омега Банк». Протоколом Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від ПАТ «Омега Банк» з найменш витратним для Фонду гарантування способом виведення з ринку - створення та продаж інвестору перехідного банку з передачею йому активів і зобов`язань неплатоспроможного банку і подальшою ліквідацією неплатоспроможного банку. Відповідно до протоколу Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 18.06.2015 року №132/15, створено перехідний банк - ПАТ «Перехідний банк «РВС Банк», з метою реалізації, способу виведення неплатоспроможного банку з ринку - ПАТ «Омега Банк». Згідно протоколу Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 03.07.2015 року №150/15, передано активи неплатоспроможного банку ПАТ «Омега Банк» на користь перехідного банку ПАТ «Перехідний банк «РВС Банк», включаючи забезпечення за ними, які визначено Планом врегулювання неплатоспроможного банку ПАТ «Омега Банк». Уповноважено уповноважену особу неплатоспроможного банку на тимчасову адміністрацію в ПАТ «Омега Банк» Лемеша М.В. на підписання, зокрема, актів приймання-передачі перехідному банку ПАТ «Перехідний банк «РВС БАНК» активів та зобов`язань неплатоспроможного банку ПАТ «Омега Банк».

18.11.2019 року до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань внесено запис про припинення юридичної особи ПАТ «Омега Банк».

Згідно п. 7 Акту № 1/07/2015-А-З від 03.07.2015 приймання-передачі перехідному банку ПАТ «Перехідний банк «РВС БАНК» активів та зобов`язань неплатоспроможного банку ПАТ «ОМЕГА БАНК», неплатоспроможний банк передає, а Перехідний банк, як правонаступник, приймає на себе зобов`язання Неплатоспроможного банку, перелік яких визначено, зокрема, у Реєстрі зобов`язань фізичних осіб (додаток 7 до цього Акту).

Як вбачається з Додатку № 7, Неплатоспроможний банк не передав, а Перехідний банк у порядку правонаступництва не прийняв права кредитодавця за Кредитним договором № 07/ПК-50 від 18.11.2005 року, укладеним між АКБ «ТАС-Комерцбанк» та ОСОБА_1 та права іпотекодержателя за Іпотечним договором, посвідченим приватним нотаріусом Остапенком В.В. 18.11.2005 року.

Таким чином, AT«РВС БАНК» не є правонаступником ПАТ «Омега Банк» за Кредитним договором № 07/ПК-50 від 18.11.2005 року, укладеним між АКБ «ТАС-Комерцбанк» та ОСОБА_1 та Іпотечним договором від 18.11.2005 року, у зв`язку з чим суд вважає доречними посилання АТ «РВС Банк» у відзиві на позов про те, що такий не порушує прав позивача.

Водночас, суд констатує, що на даний час юридичної особи (фінансової установи), яка б мала права кредитора за кредитним договором, на підставі якого було накладено оспорювану заборону немає.

Більше того, зазначені вище обставини повністю узгоджуються з твердженням позивача про те, що заборгованість за таким кредитним договором повністю погашена.

Відповідно до ст. 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, кожна фізична та юридична особа має право володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Статтею 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ст. 16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема: припинення дії, яка порушує право та відновлення становища, яке існувало до порушення.

Європейський суд з прав людини зауважує, що національні суди мають вибирати способи такого тлумачення, які зазвичай можуть включати акти законодавства, відповідну практику, наукові дослідження тощо (VOLOVIK v. UKRAINE, № 15123/03, § 45, ЄСПЛ, 06 грудня 2007 року).

Загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність (пункт 6 статті 3 ЦК Украйни).

Для приватного права апріорі властивою є така засада, як розумність.

Розумність характерна як для оцінки/врахування поведінки учасників цивільного обороту, тлумачення матеріальних приватно-правових норм, що здійснюється при вирішенні спорів, так і для тлумачення процесуальних норм (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 червня 2021 року у справі № 554/4741/19, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2022 року у справі № 520/1185/16-ц, постанову Великої Палати Верховного Суду від 08 лютого 2022 року у справі № 209/3085/20).

Право застави припиняється у разі припинення зобов`язання, забезпеченого заставою (пункт 1 частини першої статті 593 ЦК України).

Іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання (частина п`ята статті 3 Закону України «Про іпотеку»).

Іпотека припиняється у разі припинення основного зобов`язання (абзац 1 частини першої статті 17 Закону України «Про іпотеку»).

Зобов`язання припиняється ліквідацією юридичної особи (боржника або кредитора), крім випадків, коли законом або іншими нормативно-правовими актами виконання зобов`язання ліквідованої юридичної особи покладається на іншу юридичну особу, зокрема за зобов`язаннями про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю (стаття 609 ЦК України).

Укладення договору застави (іпотеки) або її виникнення на основі рішення суду чи при наявності юридичних фактів, вказаних в законі, зумовлює виникнення між заставодержателем і заставодавцем додаткового (акцесорного) зобов`язання відносно до основного, забезпеченого заставою (іпотекою). З огляду на похідний характер застави (іпотеки), виконання забезпеченого заставою основного зобов`язання або його припинення з інших підстав припиняє право застави (іпотеки).

Положеннями ст. 599 ЦК України передбачено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Стаття 609 ЦК України присвячена такій підставі припинення зобов`язання як ліквідація юридичної особи. Під ліквідацією розуміється спосіб припинення юридичної особи без правонаступництва. Юридична особа є такою, що припинена, з дня внесення до єдиного державного реєстру запису про її припинення (частина п`ята статті 104 ЦК України). Ліквідація для юридичних осіб призводить по своїй суті до аналогічних правових наслідків, що і смерть фізичної особи, тобто, обумовлює припинення правоздатності юридичної особи. Замість припиненої юридичної особи не виникає іншої юридичної особи, яка наділяється її майном.

Зобов`язання припиняється ліквідацією юридичної особи як за добровільного, так і за примусового порядку її ліквідації. Стаття 609 ЦК України поширюється на договірні, недоговірні, основні та додаткові (акцесорні) зобов`язання.

У справі, що розглядається позивач звернувся до суду з позовом про визнання іпотеки припиненою, вилучення запису про заборону відчуження нерухомого майна та запису про іпотеку. В обґрунтування своїх вимог посилався на те, що зобов`язання за кредитним договором є виконаним, у зв`язку з чим припиняється й зобов`язання за іпотекою. Вважав Акціонерне товариство «РВС БАНК» належним відповідачем за такими вимогами.

Слід звернути увагу, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином та ліквідацією юридичної особи як у добровільному, так і у примусовому порядку. Стаття 609 ЦК України поширюється на договірні, недоговірні, основні та додаткові (акцесорні) зобов`язання.

З урахуванням положень статей 599,609 ЦК України, установлених у цій справі обставин: відсутності даних про наявність у позивача заборгованості за кредитними зобов`язаннями, ліквідації юридичної особи позикодавця (ПАТ «ОМЕГА БАНК») за кредитним договором від 18.11.2005 року №07/ПК-50, укладеним між Акціонерним комерційним банком «ТАС-Комерцбанк» та ОСОБА_1 , існують підстави для висновку про припинення зобов`язань за кредитним договором, та як наслідок припинення права іпотеки за договором іпотеки від 18.11.2005 року, який укладений між Акціонерним комерційним банком «ТАС-Комерцбанк» та ОСОБА_1 .

Суд зауважує, що належним відповідачем за вимогами про визнання визнати припинення іпотеки, вилучення з Державного реєстру іпотек запису про іпотеку та з єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна запису про заборону вилучення вищевказаного житлового будинку є ПАТ «ОМЕГА БАНК, щодо якого 18.11.2019 року внесено запис до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань про державну реєстрацію припинення без правонаступника юридичної особи. Проте, запис про реєстрацію обтяження не скасований, адже повідомлення про припинення іпотеки у порядку статті 74 Закону України «Про нотаріат» не подано. Наявність такого запису порушує право власника предмета іпотеки.

Тлумачення, як статті 3 ЦК України загалом, так і пункту 6 частини першої статті 3 ЦК України свідчить, що загальні засади (принципи) приватного права мають фундаментальний характер, й інші джерела правового регулювання, у першу чергу, акти цивільного законодавства, мають відповідати змісту загальних засад. Це, зокрема, проявляється в тому, що загальні засади (принципи) є по своїй суті нормами прямої дії та повинні враховуватися, зокрема, при тлумаченні норм, що містяться в актах цивільного законодавства (див. зокрема, постанову Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 01 березня 2021 року у справі №180/1735/16-ц, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2022 року в справі №520/1185/16-ц, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 грудня 2022 року у справі №214/7462/20).

Завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту (див. постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року у справі №638/2304/17 (провадження №61-2417сво19).

Якщо цивільні відносини не врегульовані цим Кодексом, іншими актами цивільного законодавства або договором, вони регулюються тими правовими нормами цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, що регулюють подібні за змістом цивільні відносини (аналогія закону) (частина перша статті 8 ЦК України).

Тлумачення частини першої статті 8 ЦК України свідчить:

законодавець визначив порядок усунення прогалин в приватному праві. Приватні відносини є різноманітними, а соціальне життя рухливе. У зв`язку з цим може виникнути необхідність визначення певного правила, яке не закріплено в приватно-правових нормах безпосередньо;

умовами застосування аналогії закону є те, що: відносини, до яких застосовується аналогія, охоплюються предметом цивільно-правового регулювання (статті 1, 9 ЦК); наявність прогалини в їх регулюванні (прогалини в праві); відсутній регулятор, який визначав би правило поведінки учасників приватних відносин (норми акту цивільного законодавства або договору); існують правові норми, що регулюють подібні за змістом відносини; застосування аналогії закону не повинно суперечити суті цих відносин.

Ситуація, яка склалася у цій справі свідчить, що відсутня особа, яка має відповідати за позовом, тобто бути відповідачем (наприклад, припинення юридичної особи внаслідок ліквідації).

Суд констатує, що в ЦК України є прогалина та відсутній регулятор, який визначав би правило поведінки учасників приватних відносин для випадку, коли «відсутня» особа, яка має відповідати за позовом, тобто, бути відповідачем (наприклад, припинення юридичної особи внаслідок ліквідації). Подібною нормою є абзац третій частини четвертої статті 277 ЦК України, відповідно до якої, якщо особа, яка поширила недостовірну інформацію, невідома, то фізична особа, право якої порушено, може звернутися до суду із заявою про встановлення факту недостовірності цієї інформації та її спростування (абзац третій частини четвертої статті 277 ЦК України).

Тому суд підкреслює, що коли «відсутня» особа, яка має відповідати за позовом, тобто бути відповідачем (наприклад, припинення юридичної особи внаслідок ліквідації), то особа (іпотекодавець) може звернутися із заявою про встановлення факту припинення іпотеки, скасування запису про заборону відчуження нерухомого майна та запису про іпотеку згідно з абзацом третім частини четвертої статті 277 ЦК України, яка підлягає застосуванню на підставі аналогії закону.

Аналогічний висновок викладений Верховним Судом у постанові від 13 вересня 2023 року у справі №295/7291/20.

Згідно з ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

У справі, що переглядається, з метою процесуальної економії, ефективного захисту порушених прав позивача та з урахуванням наявних підстав вважати іпотеку припиненою, суд вважає за можливе встановити факт припинення іпотеки та скасувати запис про заборону відчуження на іпотечне майно та про іпотеку, які внесені на підставі договору іпотеки від 18.11.2005 року.

Суд акцентує увагу, що ця постанова є підставою для внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про скасування заборони відчуження нерухомого майна та запису про іпотеку.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 12,13,81,264,265 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити частково.

Встановити факт припинення іпотеки за договором іпотеки від 18 листопада 2005 року, зареєстрованого в реєстрі №1169, який укладений між ОСОБА_1 та Акціонерним комерційним банком «ТАС-Комерцбанк».

Скасувати запис про іпотеку та запис про заборону відчуження об`єкту нерухомого майна, а саме житлового будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Інформація про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 ).

Відповідач: Акціонерне товариство «РВС БАНК» (місцезнаходження: вул. Введенська, 29/58, м. Київ, код ЄДРПОУ 39849797).

Повне судове рішення складене 16.09.2024 року.

Суддя: