Справа № 185/1353/24
Провадження № 2/185/1902/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 серпня 2024 року м.Павлоград

Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі головуючого судді Зінченко А.С., за участю секретаря судового засідання Рожкової А.О., розглянувши у порядку спрощеного провадження цивільну справу ЄУ № 185/1353/24 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розподіл спільного сумісного майна подружжя,

В С Т А Н О В И В:

В лютому 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , в якому просить суд визнати квартиру АДРЕСА_1 спільним сумісним майном подружжя, поділити майно між сторонами, що є спільною сумісною власністю, визнав за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 , зобов`язати ОСОБА_2 не чинити перешкод у користуванні вищезазначеною квартирою, передати ключі від квартири та вселити в квартиру, також стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати.

Позовна заява мотивована тим, що сторони перебували в офіційно зареєстрованому шлюбі в період часу з 25 серпня 2017 року по 12 вересня 2023 року. В період шлюбу сторони набули у спільну сумісну власність наступне майно двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 , яка придбана на підставі договору купівлі-продажу від 11 вересня 2019 року, посвідченого приватним нотаріусом Павлоградського міського нотаріального округу Іщиком М.В. Право власності на квартиру зареєстровано за відповідем - ОСОБА_2 . Позивач вважає, що спірна квартира є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, оскільки вона придбана у період шлюбу, а тому просить у порядку поділу майна подружжя визнати за ним право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 . В зв`язку з тим, що договір купівлі-продажу квартири формально оформлений на відповідача, остання позбавила можливості позивача користуватися зазначеною квартирою. ОСОБА_2 змінила всі замки в квартирі без згоди позивача, добровільно ключі не надає, в зв`язку з вищевикладеним позивач не може проживати в даній квартирі та звертається до суду з даним позовом.

Ухвалою суду від 19.02.2024 вищевказану позовну заяву залишено без руху.

19.03.2024 року ухвалою суду відкрито спрощене позовне провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розподіл спільного сумісного майна подружжя.

В судове засідання позивач, представник позивача не з`явилися, представник позивача адвокат Давидов Д.О. надав до суду заяву, відповідно до якої, просить суд розглянути справу без його участі, позовні вимоги просить задовольнити.

Відповідач всудове засідання не з`явилася, надала до суду заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги визнає повністю.

Частиною 4 ст. 206 ЦПК України встановлено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

З`ясувавши обставини справи, дослідивши письмові докази по справі в підтвердження вказаних обставин, суд приходить до висновку, що уточнені позовні вимоги позивача підлягають задоволенню виходячи з наступного.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , перебували у зареєстрованому шлюбі з 25 серпня 2017 року по 12 вересня 2023 року, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 , та копією свідоцтва про розірвання шлюбу серії НОМЕР_2 .

Сторонами визнано, та підтверджується матеріалами справи, що в період шлюбу сторони набули у спільну сумісну власність двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 48,3 кв.м, житловою площею 29,1 кв.м., яка придбана на підставі договору купівлі-продажу від 11.12.2019 року, посвідченого приватним нотаріусом Павлоградського міського нотаріального округу Іщиком М.В.

Ринкова вартість частини двокімнатної квартири, розташованої на п`ятому поверсі п`ятиповерхового панельного житлового будинку в АДРЕСА_2 на січень 2024 року складає 140 000,00 -150 000,00 грн., що підтверджується повідомленням судового експерта ОСОБА_3 , від 26.01.2024.

Стаття 57 СК України дає визначення майна, яке належить до особистої приватної власності кожного з подружжя, зокрема, особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Відповідно до ч. 2 ст. 60 СК України вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Статтею 65 Сімейного кодексу України передбачено, що дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.

Відповідно до ч. 1 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Відповідно до ч. 1 ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Відповідно до роз`яснень, які містяться в пунктах 22-24 постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 року Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК та ст. 372 ЦК. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. У разі неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, відповідно до частин 2, 3 ст.325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї (ч. 4 ст.65 СК України).

Конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Вказаний висновок узгоджується із правовою позицією, викладеною в постановах Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17 та у справі № 6-399цс17 від 05.04.2017 року, та ВС у справі 295/4650/14-ц від 19.02.2018.

Отже, з урахуванням вищезазначеного суд приходить до висновку, що спірна квартира є об`єктом спільної сумісної власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , та підлягає поділу між сторонам в рівних частках.

Щодо позовних вимог в частині зобов`язання усунення перешкод у користуванні квартирою АДРЕСА_1 , та передання ключів від квартири відповідачу та вселення в квартиру, суд зазначає наступне.

Відповідно до талону-повідомлення ЄО № 2242 про прийняття і реєстрацію заяви від ОСОБА_1 27.01.2024 о 09:59 надійшло повідомлення зі служби 102, що27.01.2024 за адресою: АДРЕСА_3 , колишня дружина змінила замки в квартирі.

За змістом статей 317, 319, 321, 358, 391 Цивільного кодексу України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

За змістом наведених положень закону право користування вищезазаначеною квартирою належить ОСОБА_1 , як співвласнику цієї квартири.

Відповідно до положень ст. 11-13 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Враховуючи вищевикладене, повне визнання позову відповідачем, суд вважає, що позовні вимоги є такими, що підлягають задоволенню.

Керуючись ст. 5,12,13,81,89,142, 206,258,259,263-265,268,273ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розподіл спільного сумісного майна подружжя задовольнити.

Визнати квартиру АДРЕСА_1 , сільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Поділити спільне сумісне майно подружжя наступним чином:

- визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 , припинивши у вказаній частині право власності ОСОБА_2 .

- визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 , припинивши у вказаній частині право власності ОСОБА_1 .

Зобов`язати ОСОБА_2 не чинити перешкод у користуванні ОСОБА_1 квартирою АДРЕСА_1 , передати ключі від зазначеної квартири та вселити ОСОБА_1 в квартиру АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 2 771,20 грн.

Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_3 , місце проживання: АДРЕСА_4 .

Відповідач: ОСОБА_2 , РНОКПП: НОМЕР_4 , місце проживання: АДРЕСА_3 .

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду через Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області шляхом подачі в 30-денний строк, з дня його проголошення, апеляційної скарги.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження відповідно та в порядку і строки, визначені ст. 354 ЦПК України.

Рішення знаходиться в Єдиному державному реєстрі судових рішень за веб-адресою: http://reyestr.court.gov.ua.

Суддя А. С. Зінченко