Єдиний унікальний номер 725/814/23
Номер провадження 2/725/98/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.12.2024 року м. Чернівці

Першотравневий районний суд м. Чернівці в складі:

головуючого судді Войтуна О.Б.

за участю:

секретаря Сумарюк М.О.,

позивача: ОСОБА_1 ,

представника позивача: ОСОБА_2

відповідача: ОСОБА_3 ,

представника відповідача: ОСОБА_4 ,

відповідача: ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 яка діє також в інтересах малолітнього сина ОСОБА_6 до ОСОБА_7 , ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , яка діє як опікун неповнолітнього онуки ОСОБА_8 , третя особа яка не заявляє самостійних вимог на стороні позивача: ОСОБА_9 , третя особа на стороні відповідача, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Чернівці Західного міжрегіонального управління міністерства юстиції, про встановлення факту спільного проживання однією сім`єю із загиблим військовослужбовцем та перебування на утриманні загиблого військовослужбовця, про встановлення факту батьківства, про виключення із актового запису про народження дитини даних про батька,-

В С Т А Н О В И В:

Позивачка звернулася до суду із позовом про встановлення факту спільного проживання однією сім`єю із загиблим військовослужбовцем та перебування на утриманні загиблого військовослужбовця, про встановлення факту батьківства, про виключення із актового запису про народження дитини даних про батька.

В обґрунтування позову посилався на те, що вона зареєстрована та проживає разом із сином ОСОБА_6 по АДРЕСА_1 .

Після народження дитини, його реєстрація проводилася за її завою оскільки із батьком дитини ОСОБА_10 у зареєстрованому шлюбі не перебувала. Так прізвище дитини було записано « ОСОБА_11 », а ім`я по-батькові батька з її слів « ОСОБА_12 ».

Батьком дитини був ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з яким вона проживала однією сім`єю з 07.11.2011 року без реєстрації шлюбу. Вказувала, що вони проживали як чоловік та жінка, вели спільне господарство, мали спільний бюджет, народили та виховували сина. Проживали вони по АДРЕСА_1 .

22.05.2022 року ОСОБА_10 будучи військовослужбовцем за контрактом, загинув внаслідок військових дій від вибухів та осколків.

Смерть ОСОБА_10 в органах ДРАЦС реєструвала його донька від першого шлюбу ОСОБА_3 , з матір`ю якої ОСОБА_10 розлучився 01.02.2005 року.

Відповідно до спадкової справи спадкоємцями ОСОБА_10 зазначено ОСОБА_3 , ОСОБА_13 (батько), ОСОБА_7 (мати), а також син ОСОБА_8 , 2006 року народження, опікуном якого є ОСОБА_5 (бабуся).

Вважає, що спадкоємцем також є і син ОСОБА_6 , оскільки загиблий був його батьком і при житті визнавав своє батьківство відносно ОСОБА_14 .

Той факт, що ОСОБА_15 визнавав своє батьківство на її думку, підтверджується тим, що він був присутнім на пологах, він першим взяв сина на руки у пологовому будинку. Також у медичній картці історії розвитку дитини лікарем зазначено матір`ю дитини ОСОБА_1 , батьком ОСОБА_10 шлюб між якими не зареєстровано.

Також з пологового будинку її з сином забирав ОСОБА_10 як батько дитини, а також були присутні і родичі як з її боку так і з боку ОСОБА_10 ..

09.11.2013 року було проведено хрещення дитини участь у якому приймав ОСОБА_10 , та родичі з їх сторін, а також під час святкування хрещення.

Вказувала, що ОСОБА_10 приймав активну участь у житті сина, з народження купав його, багато гуляв на вулиці, купував іграшки, одяг і все що йому було потрібно.

У 2017 році ОСОБА_10 підписав контракт на службу в ЗСУ та під час служби особисто переводив кошти на рахунок АТ КБ «ПРИВАТБАНК», щоб вона мала кошти на проживання, оскільки вона доглядала за дитиною, а кошти які він отримував як військовослужбовець були їхнім постійним і основним джерелом доходу.

Згідно молекулярно-генетичного дослідження родинна спорідненість дитини ОСОБА_6 з дядьком ОСОБА_9 (братом загиблого) не виключена та ймовірність спорідненості 3-го ступеня становить 89,3 %.

Зазначила, що встановлення факту спільного проживання однією сім`єю із загиблим військовослужбовцем ОСОБА_10 та перебування на його повному утриманні, що було основним та постійним джерелом засобів до існування її та сина, як членів сім`ї ОСОБА_10 , встановлення факту батьківства необхідно для того, щоб вона та дитина отримали одноразову грошову допомогу у зв`язку із смертю ОСОБА_10 , а визнання батьківства необхідно, щоб син мав право на отримання пенсії по втраті годувальника та пільги, як члена сім`ї загиблого батька.

У зв`язку із викладеним просила встановити факт батьківства ОСОБА_10 відносно ОСОБА_6 та встановити факт спільного проживання як членів однієї сім`ї ОСОБА_15 , ОСОБА_1 та ОСОБА_6 , з 01.08.2013 року по 22.05.2022 р. та факт перебування на повному утриманні ОСОБА_6 та ОСОБА_1 , яке було постійним і основним джерелом засобів до їх існування.

Представником відповідача ОСОБА_3 адвокатом Білою У.М. подано відзив на позов, згідно якого вважає доводи позивачки необґрунтованими з огляду на те, що позивачкою не надано належних та допустимих доказів батьківства ОСОБА_10 відносно ОСОБА_6 ..

Зокрема, посилання на те, що ОСОБА_10 був присутній під час народження дитини у пологовому будинку, підтверджується лише показаннями свідків: ОСОБА_7 та ОСОБА_16 .

Разом з тим, наголошувала увагу суду на тому, що ОСОБА_7 , яка є матір`ю загиблого, до моменту смерті сина ніколи не підтримувала зв`язок ані із позивачкою, ані із її дитиною - ОСОБА_6 . А ОСОБА_16 є рідною матір`ю позивачки, з огляду на що вона зацікавлена у результаті розгляду справи, а тому обставини, що мають істотне значення для справи, не можуть підтверджуватися виключно її показаннями.

Окрім того, позивачкою зазначено, що реєстрація дитини проводилась нею і оскільки шлюб із загиблим укладено не було, то в актовому записі про реєстрацію народження дитини № 1800 від 10 серпня 2013 року у Книзі реєстрації народжень дані про батька дитини записані за її вказівкою, а саме " ОСОБА_12 ", однак із вказаного свідоцтва про народження вбачається, що батьком дитини є " ОСОБА_6 ", а не " ОСОБА_12 ", як зазначено в тексті позовної заяви, що свідчить про те, що мати дитини під час реєстрації її народження навіть не мала наміру зазначати ОСОБА_10 батьком дитини.

Також, позивачкою зазначено, що загиблий з самого народження визнавав себе батьком ОСОБА_6 , проте незважаючи на те, що в шлюбі із матір`ю дитини він не перебував, він міг визнати батьківство, подавши відповідну заяву в органи РАЦСу і тим самим підтвердити, що є батьком дитини, чого зроблено не було.

Крім того посилання на медичну картку дитини, де зазначена інформація про загиблого ОСОБА_10 як про батька дитини не може підтверджувати ані батьківство, ані визнання цього факту самим загиблим, адже ця інформація могла записуватися виключно зі слів матері, жодного підпису чи інших даних, вказаних самим ОСОБА_10 , у медичній картці не міститься. Окрім того, не міститься також і дати, коли було зроблено відповідну відмітку, та інформації про особу, яка її зробила.

Вважає, що у довідці для дільничного педіатра або сімейного лікаря № 4536, де зазначено про обстеження легенів та серця матері та батька, але жодної конкретизації та ідентифікації саме ОСОБА_10 як батька дитини в довідці не міститься, тобто вона взагалі не може слугувати доказом на підтвердження доводів позивачки.

В свою чергу свідоцтво про проведення таїнства хрещення, не може підтверджувати факт батьківства, так як у такому документі відсутня графа про біологічних батьків, в ньому наявна інформація лише про хрещених батьків, а тому цей доказ, як і вищезгадана довідка, не містить інформації щодо предмета доказування, тобто є неналежним.

Таким чином вважає, що той факт, що ОСОБА_10 за життя визнавав батьківство щодо ОСОБА_6 наразі можуть підтвердити лише свідки, чиї показання є не об`єктивними та можуть бути взятими до уваги лише в сукупності з іншими доказами. Усі письмові докази, що надані позивачкою на підтвердження факту батьківства записані з її слів або не стосуються предмета доказування, а у єдиному доказі, де була б необхідна безпосередня участь ОСОБА_10 - свідоцтві про народження дитини - батьком є інша особа " ОСОБА_6 ", який записаний зі слів матері, тобто ОСОБА_10 батьківство щодо дитини у встановленому законом порядку не визнавалося.

Більш того за життя ОСОБА_10 сумнівався стосовно факту свого батьківства щодо ОСОБА_6 , періодично змінюючи свою думку про це питання. В якийсь період він дійсно називав ОСОБА_6 своїм сином, однак потім припиняв спілкування із його матір`ю, а своїй дочці, ОСОБА_3 говорив, що не являється батьком дитини.

Додані до позовної заяви результати молекулярно-генетичного дослідження № 5988164, яке виконано в медичній лабораторії "Ескулаб" вважають недостовірними та такими, що можуть мати велику похибку з огляду на те, що ОСОБА_9 (брат загиблого) не відноситься до першої лінії споріднення, а сама медична лабораторія "Ескулаб" не має права на проведення саме судового генотипоскопічного дослідження (молекулярно-генетичної експертизи), внаслідок чого виданий в цій установі тест на батьківство може використовуватися лише для особистого користування і не має юридичної сили.

Окрім того, вважають вимоги про встановлення факту спільного проживання як членів сім`ї ОСОБА_10 , ОСОБА_6 та ОСОБА_1 , а також перебування її із сином на повному утриманні у загиблого, яке було для них постійним і основним засобом для існування необґрунтованими, а доводи та докази, на які посилається позивачка в цій частині такими, що не відповідають дійсності.

ОСОБА_10 ніколи разом із позивачкою не проживав ані по АДРЕСА_1 , ані за будь-якою іншою. Загиблий ОСОБА_10 до підписання контракту із Міністерством оборони України у 2017 році постійно проживав у АДРЕСА_2 зі своїм батьком, ОСОБА_13 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 (вже після смерті сина) або за адресою: АДРЕСА_3 зі своєю матір`ю, яка є відповідачкою по справі.

Під час несення військової служби ОСОБА_10 періодично приїжджав у відпустки у квартиру, де зареєстрована відповідачка, ОСОБА_3 та проживає мати загиблого - ОСОБА_7 ..

Окрім того, в першу чергу про загибель військовослужбовця була сповіщена територіальна громада, в якій він фактично проживав до укладення контракту, і саме староста Мамаївської сільської ОТГ вперше сповістив про загибель ОСОБА_10 його батька, який розповів про це іншим членам сім`ї. Після цього матері, батькові та дочці військовослужбовця ІНФОРМАЦІЯ_3 було направлено сповіщення про загибель військовослужбовця. В той же час як позивачці жодного сповіщення не надійшло, тобто загиблий під час несення служби не вказував ані АДРЕСА_1 як адресу свого постійного місця проживання, ані ОСОБА_1 як свого члена сім`ї.

До 2017 року ОСОБА_10 постійно проживав у АДРЕСА_2 , періодично приїжджаючи до матері, яка проживає у АДРЕСА_3 , де він був зареєстрований.

У 2017 року ОСОБА_10 уклав контракт із Міністерством оборони України, що визнається позивачкою, і з того моменту він перебував на службі, приїжджаючи додому лише у короткострокові відпустки. Разом з тим, загиблий жодного разу не залишався в будинку позивачки та навіть в ті періоди, коли він підтримував із нею та її сином зв`язок, він лише заходив туди в гості, але через велику кількість людей, які проживають у будинку, він ніколи не залишався там на ніч, не говорячи вже про постійне проживання.

Отже, вимога про встановлення факту спільного проживання та перебування позивачки та її сина на утриманні у загиблого ОСОБА_10 ґрунтується лише на показаннях свідків. У позовній заяві зазначено про наявність у позивачки виписок із її банківського рахунку та рахунку її матері, ОСОБА_16 , однак всупереч цивільно-процесуальним нормам копії відповідних доказів разом із позовною заявою до суду не надано.

ОСОБА_9 надано письмові пояснення з приводу позову, згідно яких позов підтримав та пояснив, що його рідний брат ОСОБА_10 дійсно проживав із ОСОБА_1 як чоловік та дружина без реєстрації шлюбу з листопада 2011 року до дня його смерті. На день народження ОСОБА_1 . ОСОБА_10 прийшов до неї додому, познайомився з її родичами та зробив їй пропозицію з того часу вони стали проживати разом як чоловік та жінка. Йому це відомо зі слів загиблого, який повідомив, що створив сім`ю із ОСОБА_1 .. Він був у них в гостях по АДРЕСА_1 , знає, що вони спільно проживали, працювали, зароблені кошти витрачали на свої потреби та зробили ремонт в кімнаті де проживали. Згодом ОСОБА_10 повідомив, що ОСОБА_1 вагітна, а після народження сина був дуже радий народженню сина і не сумнівався, що це його дитина та визначав батьківство.

Аналогічні за змістом позову надала письмову заяву і ОСОБА_7 .

Позивачкою було подано нову редакцію позовної заяви та збільшено позовні вимоги, згідно яких просила суд встановити факт батьківства ОСОБА_10 відносно ОСОБА_6 .. Виключити з актового запису про народження дитини відомості про батька ОСОБА_6 . Встановити факт спільного проживання ОСОБА_10 із ОСОБА_1 та ОСОБА_6 з 01.08.2013 року по день смерті ІНФОРМАЦІЯ_4 та встановити факт перебування на повному утриманні ОСОБА_10 ОСОБА_1 та ОСОБА_6 , яке було постійним і основним джерелом до існування ОСОБА_1 та ОСОБА_6 як членів сім`ї ОСОБА_10 ..

Ухвалою суду за клопотанням ОСОБА_3 призначено по справі генетичне дослідження проведення якого доручено ТОВ «МАМА ПАПА», яке внаслідок не сплати не було проведено.

В подальшому було отримано відомості про наявність в архіві біологічного матеріалу судово-медичної лабораторії біологічного матеріалу загиблого військовослужбовця ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер 997/НЕ від 26.05.2022 року Новокодацького відділення КЗ «Дніпропетровське обласне бюро судово-медичної експертизи» ДОР», який може бути використаний для проведення судово-медичної молекулярно-генетичної експертизи по встановленню факту батьківства та ухвалою суду від 19.02.2024 року призначено судово-медичну молекулярно-генетичну експертизу.

На виконання якої 07.05.2024 року надано суду Висновок №842-МГ від 26.04.2024 р..

В судовому засіданні позивачка та її представник - адвокат Дронь О.І. позовні вимоги підтримали з підстав викладених у позові та просили їх задовольнити.

Відповідачка ОСОБА_7 не заперечувала щодо задоволення позовних вимог. Підтвердила, що ОСОБА_10 проживав із позивачкою по АДРЕСА_1 , а також, що ОСОБА_10 був батьком ОСОБА_6 ..

Відповідачка ОСОБА_3 та її представник заперечували щодо спільного проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_10 як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу та перебування ОСОБА_1 на утриманні ОСОБА_10 .. Щодо встановлення факту батьківства ОСОБА_10 відносно ОСОБА_6 не заперечували.

Відповідачка ОСОБА_5 заперечила, що ОСОБА_10 проживав із позивачкою однією сім`єю та не заперечувала щодо ОСОБА_10 був батьком ОСОБА_6 ..

ОСОБА_8 пояснив, що йому відомо зі слів батька ( ОСОБА_10 ), що ОСОБА_6 є його братом. Декілька разів вони спільно проводили дозвілля.

Третя особа ОСОБА_9 проти задоволення позов не заперечував. Підтвердив, що ОСОБА_10 проживав із позивачкою без реєстрації шлюбу та у них народився син ОСОБА_6 ..

Від представника третьої особи відділ реєстрації актів цивільного стану надійшла заява про розгляд справи без участі представника.

Свідки ОСОБА_17 , ОСОБА_18 та ОСОБА_16 в судовому засіданні (11.09.2024 р.) підтвердили, обставини на які посилалася позивачка щодо їх проживання разом із ОСОБА_10 як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу та батьківство ОСОБА_10 відносно ОСОБА_6 ..

Заслухавши в ході судового розгляду справи учасників процесу, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків.

За змістом ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Відповідно до статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист (частина десята статті 7 СК України). Суд застосовує способи захисту, які встановлені законом або домовленістю сторін. Одним із способів захисту сімейних прав є встановлення правовідношення (частина друга статті 18 СК України).

Щодо вимоги про встановлення факту батьківства.

У статті 121 СК України встановлено, що права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 125 СК України, якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається: за заявою матері та батька дитини; за рішенням суду.

Згідно зі статтею 130 СК України у разі смерті чоловіка, який не перебував у шлюбі з матір`ю дитини, факт його батьківства може бути встановлений за рішенням суду. Заява про встановлення факту батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу.

Відповідно до частини першої статті 135 СК України при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім`я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою.

Провадження стосовно встановлення батьківства або його оспорювання стосується «приватного життя» за статтею 8 Конвенції захист прав людини і основоположних свобод, яке охоплює важливі аспекти особистої ідентичності.

Передумовою звернення до суду із заявою про встановлення факту батьківства є запис про батька дитини у книзі записів народжень за вказівкою матері.

Та обставина, що питання визнання батьківства за рішенням суду відповідно до статей 128, 129 СК України не вирішувалось за життя такої особи, не є перешкодою для застосування статті 130 СК України.

Рішення щодо встановлення факту батьківства має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них, а його резолютивна частина - містити всі відомості, необхідні для реєстрації батьківства в органах реєстрації актів цивільного стану.

Згідно копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , встановлено, що ОСОБА_6 народився ІНФОРМАЦІЯ_5 , батьками дитини зазначено ОСОБА_1 та ОСОБА_6 (т.1 а.с.11).

Запис про батька дитини зроблено на підставі ст. 135 СК України за вказівкою матері.

Відповідно до поданого позову батьком ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 є ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який у зареєстрованому шлюбі із матір`ю дитини не перебував та загинув ІНФОРМАЦІЯ_4 внаслідок військових дій захищаючи Батьківщину (т.1 а.с.13,14,17).

Європейський суд з прав людини зауважив, що в ході національного розгляду суд призначив ДНК-тест з метою вирішення цього спору про батьківство. Тест продемонстрував, що відповідач був батьком дитини з ймовірністю 99,99 відсотків. Суд враховує, що на сьогодні ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини; його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердити або спростувати факт оспорюваного батьківства (рішення від 07 травня 2009 року в справі Калачова проти російської федерації № 3451/05, § 34).

Верховний Суд в постановах від 31 січня 2024 року в справі № 752/13549/22 (провадження № 61-10510св23), від 13 вересня 2023 року в справі № 552/4291/22 (провадження № 61-6451св23) виснував, що висновок судово-медичної (молекулярно-генетичної) експертизи є достатньою підставою для категоричного висновку для визнання батьківства, оскільки ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини і його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердження або спростування факту батьківства.

За клопотанням представника відповідача ОСОБА_3 - адвоката Білої У.М., ухвалою суду від 19.02.2024 року призначено по справі судово-медичну молекулярно-генетичну експертизу, проведення якої доручено експертам комунального закладу «Дніпропетровське обласне бюро судово-медичної експертизи» ДОР» оскільки в архіві біологічного матеріалу судово-медичної лабораторії зберігається біологічний матеріал загиблого військовослужбовця ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер 997/НЕ від 26.05.2022 року Новокодацького відділення КЗ «Дніпропетровське обласне бюро судово-медичної експертизи» ДОР», який міг бути використаний для проведення судово-медичної молекулярно-генетичної експертизи по встановленню факту батьківства.

Відповідно до Висновку експерта №842-МГ від 26.04.2024 року вірогідність того, що гр.. ОСОБА_10 дійсно є біологічним батьком дитини ОСОБА_6 , 01.08.2013 року складає не менше 99,99999 % (Т.1 а.с.159-163).

Таким чином факт батьківства ОСОБА_10 відносно дитини ОСОБА_6 повністю доведено та не потребує додаткового доказування, як наслідок оцінка інших доказів щодо даної позовної вимоги судом не надавалась.

Виходячи з того, що судом встановлено факт батьківства ОСОБА_10 вимога про виключення з актового запису №1800 від 10.08.2023 року про реєстрацію народження ОСОБА_6 відомостей про батька « ОСОБА_6 » підлягає задоволенню.

Щодо вимог про встановлення факту спільного проживання однією сім`єю із загиблим військовослужбовцем та перебування на утриманні загиблого військовослужбовця.

Відповідно до ч. 2 ст. 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Пунктом 6 рішення Конституційного Суду від 03 червня 1999 № 5-рп/99 установлено, що до членів сім`ї належать особи, які постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, а й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т. п.

Згідно з ч. 1, ч. 2 ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення в них прав та обов`язків подружжя.

Відповідно до частини першої статті 36 цього Кодексу шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя.

Відповідно до постанови Верховного Суду від 17.01.2024 року у справі №759/14906/18 встановлення факту проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без реєстрації шлюбу передбачає доведення перед судом факту спільного їх проживання, наявності у них спільного побуту, виникнення між ними у зв`язку із цим взаємних прав та обов`язків, притаманних подружжю. Під спільним проживанням слід розуміти постійне фактичне мешкання чоловіка та жінки за однією адресою, збереження ними у такому житлі переважної більшості своїх речей, зокрема щоденного побутового вжитку, сприйняття ними цього місця проживання як свого основного, незалежно від того, що будь-хто із них за особливістю своєї роботи/служби зумовлений тривалий час бути відсутнім за цим місцем проживання (несення військової служби, вахтовий метод роботи). Спільний побут, в свою чергу, передбачає ведення жінкою та чоловіком спільного господарства, наявність спільного бюджету, витрат, придбання майна для спільного користування, в тому числі за спільні кошти та внаслідок спільної праці, спільна участь в утриманні житла, його ремонт, спільне харчування, піклування чоловіка та жінки один про одного/надання взаємної допомоги тощо. До прав та обов`язків, притаманних подружжю, слід віднести зокрема, але не виключно, існування між чоловіком та жінкою, реалізацію ними особистих немайнових прав, передбачених главою 6 СК України, тощо. При цьому має бути встановлена і доведена саме сукупність вказаних усталених обставин та відносин, оскільки самі по собі, наприклад, факти перебування у близьких стосунках чоловіка та жінки або спільна присутність їх на святах, або пересилання коштів, або періодичний спільний відпочинок, або проживання за однією адресою, факт реєстрації за такою адресою при відсутності інших наведених вище ознак не можуть свідчити, що між чоловіком та жінкою склались та мали місце усталені відносини, притаманні подружжю.

Наведені правові висновки суду повністю узгоджуються із правовими позиціями, викладеними у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 554/8023/15-ц, постановах Верховного Суду від 26 вересня 2018 року у справі № 244/4801/13-ц, від 28 листопада 2018 року у справі № 127/11013/17, від 16 січня 2019 року у справі № 343/1821/16-ц, від 27 лютого 2019 року у справі № 522/25049/16-ц, від 27 березня 2019 року у справі № 354/693/17-ц, від 17 квітня 2019 року у справі № 490/6060/15-ц, від 15 серпня 2019 року у справі № 588/350/15, від 23 вересня 2019 року у справі № 279/2014/15-ц, від 10 жовтня 2019 року у справі № 748/897/18, від 11 грудня 2019 року у справі № 712/14547/16-ц, від 12 грудня 2019 року у справі № 490/4949/17, від 18 грудня 2019 року в справі № 761/3325/17-ц, від 24 січня 2020 року у справі № 490/10757/16-ц, від 09 листопада 2020 року у справі № 757/8786/15-ц та від 03 листопада 2022 року у справі № 361/4744/19.

Належними і допустимими доказами проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу можуть бути, зокрема, але не виключно: свідоцтва про народження дітей; довідки з місця проживання; свідчення свідків; листи ділового та особистого характеру тощо; свідоцтво про смерть одного із «подружжя»; свідоцтва про народження дітей, в яких чоловік у добровільному порядку записаний як батько; виписки з погосподарських домових книг про реєстрацію чи вселення; докази про спільне придбання майна як рухомого, так і нерухомого (чеки, квитанції, свідоцтва про право власності); заяви, анкети, квитанції, заповіти, ділова та особиста переписка, з яких вбачається, що «подружжя» вважали себе чоловіком та дружиною, піклувалися один про одного; довідки житлових організацій, сільських рад про спільне проживання та ведення господарства та ін. Аналогічна правова позиція міститься у постанові Верховного Суду від 15 липня 2020 року у справі № 524/10054/16.

В контексті визначення можливих доказів, їх оцінки як достатніх слід також зазначити, що згідно з усталеною судовою практикою самі лише показання свідків та спільні фотографії не можуть бути єдиною підставою для встановлення факту спільного проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу (постанова Верховного Суду від 12 грудня 2019 року у справі № 466/3769/16-ц).

В обґрунтування даних вимог позивачка зазначала, що з 07.11.2011 по 22.05.2022 року проживала разом із ОСОБА_10 однією сім`єю і перебувала разом із їх спільним сином на його утриманні по день смерті.

Як доказ наведеного посилалась на світлини на яких вони разом та з дитиною, виписки з карткового рахунку де наявні записи про отримання коштів від ОСОБА_10 , скриншоти їх спілкування із ОСОБА_10 , довідку ПП «Регіон Центр» від 17.01.2023 р., а також покази свідків.

Надаючи оцінку зазначеним доказам, суд вважає, що вони у своїй сукупності хоча підтверджують перебування ОСОБА_1 та ОСОБА_10 у стосунках, однак не доводять їх проживання однією сім`єю по АДРЕСА_1 та перебування позивачки з дитиною на утриманні ОСОБА_10 ..

Зокрема спільні світлини враховуючи усталену практику Верховного Суду не можуть бути підставою для встановлення даного факту.

Переказ грошових коштів ОСОБА_10 також не підтверджує перебування на його утриманні, а свідчить про те, що ОСОБА_10 фінансово допомагав дитині, що також підтвердити і свідки, в тому числі матір позивачки ОСОБА_16 , а також брат ОСОБА_9 , який вказував, що ОСОБА_10 всім пересилав кошти та ОСОБА_5 (колишня теща), яка повідомила, що на сина ОСОБА_19 також пересилав кошти.

Скриншоти їх спілкування підтверджують їх зв`язок як чоловіка та жінки, які мають спільну дитину, однак не проживання однією сім`єю та перебування на утриманні.

Також суд зауважує, що пересилання коштів та спілкування ОСОБА_1 з ОСОБА_10 , згідно поданих доказів датовані ще 2019 роком та, що ОСОБА_1 в подальшому влаштувалась на роботу.

Довідка з ПП «Регіон Центр» про проживання ОСОБА_10 без реєстрації по АДРЕСА_1 спростовується довідкою ПП «Житлосервіс» від 27.04.2023 року згідно якої ОСОБА_10 був зареєстрований та проживав по АДРЕСА_3 до проходження військової служби (Т.1 а.с.111).

Покази свідків ОСОБА_17 , ОСОБА_18 та ОСОБА_16 суд оцінює з позиції розумного сумніву.

Натомість не спростовними є докази надані відповідачкою ОСОБА_3 на заперечення даних позовних вимог, а саме те, що у 2017 році ОСОБА_10 уклав контракт із Міністерством оборони України і з того моменту він перебував на службі на сході України, приїжджаючи додому лише у короткострокові відпустки, а тому він не міг проживати із ОСОБА_20 у м. Чернівці.

Про загибель військовослужбовця була оповіщена Мамаївська територіальна громада, у якій він фактично проживав до укладення контракту про проходження військової служби у Збройних силах України, і саме староста Мамаївської сільської ОТГ вперше сповістив про загибель ОСОБА_10 його батька, який розповів про це іншим членам сім`ї.

Після цього матері, батьку та доньці військовослужбовця ІНФОРМАЦІЯ_3 було направлено сповіщення про загибель військовослужбовця, при цьому ОСОБА_1 оповіщено не було.

Відповідно до витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_2 від 14.06.2022 р. № 158, до складу сім`ї ОСОБА_10 входила донька - ОСОБА_21 , 1991 року народження, що проживає у АДРЕСА_3 (Т.1 а.с.158).

Згідно відповіді ІНФОРМАЦІЯ_6 на запит Центрального територіального юридичного відділу №6283 віл 05.07.2023 року повідомлено, що відповідно до наявної інформації та отриманих даних з Державного реєстру актів цивільного стану до кола членів сім`ї ОСОБА_10 відносяться: Батько ОСОБА_13 (помер ІНФОРМАЦІЯ_7 ), Мати ОСОБА_7 , Син ОСОБА_8 , Донька ОСОБА_3 .. Відповідно до наявної довідки в особовій справі загиблого ОСОБА_10 № 104 від 20.07.2017 р. в склад його сім`ї входила ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_8 . Також, в наявній автобіографії загиблого від 22.03.2021 р. (наявна в особовій справі) в графі сімейний стан із дітей зазначено лише доньку ОСОБА_22 . Близькі родичі: Батько: ОСОБА_13 , мати: ОСОБА_7 та домашня адреса зазначена: АДРЕСА_3 (Т.2 а.с.20-21,23).

Отже у документах та відомостях наданих самим ОСОБА_10 під час несення служби, згадки, ані про місце проживання по АДРЕСА_1 , ані про ОСОБА_1 та ОСОБА_6 не має.

Також суд звертає увагу, що ОСОБА_1 при реєстрації народження дитини відомості про батька навіть не зазначила по-батькові ОСОБА_10 « ОСОБА_23 » (Т.1 а.с.11).

Крім того, як зазначила сама позивачка поховання ОСОБА_10 здійснювала його дочка ОСОБА_3 ..

Все наведене ставить під сумнів та спростовує ствердження позивачки про проживання однією сім`єю із ОСОБА_10 у зазначений нею період та перебування на його утриманні.

Враховуючи викладене суд приходить до висновку щодо недоведеності вимог ОСОБА_1 про встановлення факту спільного проживання однією сім`єю із загиблим ОСОБА_10 та перебування на його утриманні, а тому в цій частині позов задоволенню не підлягає, адже сам собою факт перебування у близьких стосунках чоловіка та жінки, які мають спільну дитину без доведення факту ведення спільного господарства, наявності спільного бюджету та взаємних прав і обов`язків, притаманних подружжю, не може свідчити про те, що між ними склалися та мали місце усталені відносини, які притаманні подружжю.

Крім того обґрунтовуючи судове рішення, крім іншого, суд приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини зазначені в рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (RuizTorija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958, про те, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Керуючись ст. ст. 4, 5, 89, 141, 259, 264, 265, 354 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Встановити факт батьківства, а саме, що ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який загинув (помер) ІНФОРМАЦІЯ_4 в селищі міського типу Комишуваха Попаснянського району Луганської області, був батьком дитини ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , матір`ю якого є ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_10 .

Виключити з актового запису №1800 від 10.08.2023 року про реєстрацію народження ОСОБА_6 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_5 відомості про батька « ОСОБА_6 ».

Внести зміни до актового запису №1800 від 10.08.2023 року про реєстрацію народження ОСОБА_6 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_5 , записавши батьком дитини ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який народився у с. Біла, Кіцманського району Чернівецької області, який загинув (помер) ІНФОРМАЦІЯ_4 .

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Чернівецького апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня проголошення рішення. В разі оголошення лише вступної та резолютивної частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Першотравневого

районного суду м.Чернівці О. Б. Войтун