печерський районний суд міста києва
Справа № 757/8599/23-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 січня 2024 року Печерський районний суд м. Києва у складі:

головуючого: судді Григоренко І.В.,

при секретарі: Сестро-Животовській А.В.,

за участю:

позивача: не з`явився,

представника відповідача: не з`явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АЛЬФА СТРАХУВАННЯ» про відшкодування шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернулась до Печерського районного суду м. Києва з позовом до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АЛЬФА СТРАХУВАННЯ» (далі - відповідач, ПрАТ «СК «АЛЬФА СТРАХУВАННЯ»), в якому просить стягнути з відповідача на користь позивача 243 920,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що ІНФОРМАЦІЯ_2 сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля марки «Mercedes-Banc CL 550 4 matic» реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_3 , який здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_4 - матір позивача. Остання померла на місці. На час ДТП цивільно-правова відповідальність ОСОБА_3 була застрахована у відповідача. 25.11.2022 року на адресу відповідача позивачем надіслано заяву про виплату страхового відшкодування яке складає 260 000 грн. 29.11.2022 року відповідач відшкодував позивачу 16 080 грн. страхового відшкодування. Позивач, не погоджуючись з розміром виплаченої відповідачем суми, просить суд стягнути з останнього 243 920 грн. (260 000 грн. - 16 080 грн.).

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 03.03.2023 року справу було передано судді Печерського районного суду м. Києва Григоренко І.В.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 09.03.2023 року позовну заяву залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків.

26.04.2023 року позивачем усунуто недоліки позовної заяви, які передано головуючому судді 10.05.2023 року.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 10.05.2023 року в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін відкрито провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АЛЬФА СТРАХУВАННЯ» про відшкодування шкоди, та призначено судове засідання для розгляду справи по суті на 21.08.2023 року.

04.08.2023 року від представника відповідача Лук`янчука А.В. надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній проти позову заперечував та просив в позові відмовити, оскільки вимоги позивача є необґрунтованими. Так, відповідачем було встановлено, що у страховій справі № 2460.609.22.01 право на отримання страхового відшкодування відповідно до п. 27.3 ст. 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» мають п`ять осіб: чоловік загиблої - ОСОБА_6 (моральна шкода у розмірі 1/5 частини загального розміру у сумі 16 080,00 грн.) та діти загиблої - ОСОБА_1 (моральна шкода у розмірі 1/5 частини загального розміру у сумі 16 080,00 грн.), ОСОБА_7 (моральна шкода у розмірі 1/5 частини загального розміру у сумі 16 080,00 грн.), ОСОБА_10 (моральна шкода у розмірі 1/5 частини загального розміру у сумі 16 080,00 грн.), ОСОБА_11 (моральна шкода у розмірі 1/5 частини загального розміру у сумі 16 080,00 грн.). Вказані кошти були виплачені позивачу та її родичам. Також, відповідачем було виплачено на користь ОСОБА_6 страхове відшкодування у розмірі 179 600 грн., що свідчить про повне виконання відповідачем свого зобов`язання за полісом обов`язкового страхування.

21.08.2023 року від представника відповідача Лук`янчука А.В. надійшла заява про розгляд справи за його відсутності.

Протокольною ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 21.08.2023 року, у зв`язку з неявкою позивача, відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 223 ЦПК України, розгляд справи було відкладено до 23.11.2023 року.

23.11.2023 року від представника відповідача надійшла заява про розгляд справи за його відсутності.

Протокольною ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 23.11.2023 року, у зв`язку з неявкою позивача, відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 223 ЦПК України, розгляд справи було відкладено до 23.01.2024 року.

В судове засідання 23.01.2024 року учасники справи не з`явились, про дату, час і місце судового засідання повідомлені належним чином, в тому числі, з використанням засобів мобільного зв`язку, електронною поштою та шляхом публікації оголошення на веб-порталі судової влади України.

Частиною 1 ст. 223 ЦПК України встановлено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Оскільки учасники справи були належним чином повідомлені про розгляд справи, суд дійшов висновку про розгляд справи за відсутності учасників справи.

Дослідивши письмові докази у справі у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Суд встановив, що ІНФОРМАЦІЯ_2 року близько 14:30 водій транспортного засобу марки «Mercedes-Banc CL 550 4 matic» реєстраційний номер НОМЕР_1 ОСОБА_3 рухаючись по автомобільній дорозі М-24 «Мукачево-Велика Добронь» Ужгородського району Закарпатської області у напряму міста Мукачева, здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (матір позивача). Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_4 від отриманих тілесних ушкоджень загинула на місці події.

Згідно довідки Батівської селищної ради Берегівського району Закарпатської області від 14.11.2022 року № 603, станом на ІНФОРМАЦІЯ_2 року, разом з ОСОБА_4 фактично проживали: чоловік - ОСОБА_8 (1977 р.н.) та діти - ОСОБА_1 (2001 р.н), ОСОБА_9 (2015 р.н), ОСОБА_10 (2013 р.н), ОСОБА_11 (2007 р.н).

Отже, позивачу спричинена значна та непоправна шкода, яка проявилася у моральній шкоді та шкоді із втратою годувальника ОСОБА_4 .

Станом на дату настання дорожньо-транспортної пригоди, відповідальність водія транспортного засобу марки «Mercedes-Banc CL 550 4 matic» реєстраційний номер НОМЕР_1 ОСОБА_3 за спричинену шкоду майну, здоров`ю та/або життю третіх осіб, була застрахована в ПрАТ «СК «АЛЬФА СТРАХУВАННЯ» за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 18.02.2022 року № ЕР 208207625, який діяв на момент настання дорожньо-транспортної пригоди.

Таким чином, оскільки цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу ОСОБА_3 була застрахована у встановленому законом порядку в ПрАТ «СК «АЛЬФА СТРАХУВАННЯ», то обов`язок відшкодувати шкоду, завдану позивачу, у зв`язку із смертю ОСОБА_4 , у межах встановленого ліміту відповідальності покладається на відповідача, як на страховика.

За фактом настання даної дорожньо-транспортної пригоди було внесено відомості про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000290 та розпочате досудове розслідування.

Постановою слідчого відділу розслідування злочинів у сфері транспорту СУ ГУНП в Закарпатській області старшого лейтенанта від 28.02.2023 року, кримінальне провадження № 0000290, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 08.10.2022 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України закрито, у зв`язку з відсутністю в діях водія ОСОБА_3 складу злочину, на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України.

Відповідно до ч. 4 та ч. 6 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Як визначено у ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Згідно ч. 2 ст. 1168 ЦК України, моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю.

Частинами 1, 2 ст. 1187 ЦК України визначено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

При цьому, у п. 5 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» зазначено, що відповідно до частини першої статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки належить визнавати будь-яку діяльність, здійснення якої створює підвищену небезпеку завдання шкоди через неможливість контролю за нею людини, а також діяльність, пов`язану з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Цивільно-правова відповідальність за шкоду, завдану діяльністю, що є джерелом підвищеної небезпеки, настає у разі її цілеспрямованості (наприклад, використання транспортних засобів за їх цільовим призначенням), а також при мимовільному проявленні шкідливих властивостей об`єктів, що використовуються в цій діяльності (наприклад, у випадку завдання шкоди внаслідок мимовільного руху автомобіля). В інших випадках шкода відшкодовується на загальних підставах, передбачених статтею 1166 ЦК України, особою, яка її завдала (наприклад, коли пасажир, відчиняючи двері автомобіля, що не рухався, спричинив тілесні ушкодження особі, яка проходила поруч).

Відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (далі - обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності) врегульовані Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Згідно з п.п. 1.2., 1.3., 1.4., 1.7. ст. 1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» в редакції чинній на час дорожньо-транспортної пригоди, страховики - це страхові організації, що мають право на здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів відповідно до вимог, встановлених цим Законом та Законом України «Про страхування»; потерпілі - юридичні та фізичні особи, життю, здоров`ю та/або майну яких заподіяна шкода внаслідок дорожньо-транспортної пригоди з використанням транспортного засобу; особи, відповідальність яких застрахована, - страхувальник та інші особи, які правомірно володіють забезпеченим транспортним засобом; володіння забезпеченим транспортним засобом вважається правомірним, якщо інше не встановлено законом або рішенням суду; забезпечений транспортний засіб - транспортний засіб, зазначений у чинному договорі обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, за умови його експлуатації особами, відповідальність яких застрахована.

Як визначено у ст. 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

Відповідно до ст. 4 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», суб`єктами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є страхувальники та інші особи, відповідальність яких застрахована, страховики, Моторне (транспортне) страхове бюро України, потерпілі.

Статтею 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено, що страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Згідно п. 17.1 ст. 17 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховики зобов`язані укладати договори обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності (внутрішній договір страхування, міжнародний договір страхування, міжнародний договір «Зелена картка») відповідно до цього Закону та чинного законодавства України.

Як визначено у п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Цивільно-правова відповідальність водія автомобіля марки «Mercedes-Banc CL 550 4 matic» реєстраційний номер НОМЕР_1 , була застрахована в ПрАТ «СК «АЛЬФА СТРАХУВАННЯ» на підставі полісу обов`язкового страхування правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 18.02.2022 року № ЕР 208207625.

У пункті 35.1 статті 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» зазначено, що для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про ДТП подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування.

25.11.2022 року позивач звернулася до ПрАТ «СК «АЛЬФА СТРАХУВАННЯ» із заявою про виплату страхового відшкодування, заподіяної внаслідок ДТП, що мала місце ІНФОРМАЦІЯ_2 року.

Згідно п. п. 1, 5 п. 23.1 ст. 23 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди є, зокрема, шкода, пов`язана з лікуванням потерпілого та шкода, пов`язана із смертю потерпілого.

Відповідно до п. 27.1 ст. 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страхове відшкодування виплачується, якщо смерть потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди настала протягом одного року після дорожньо-транспортної пригоди та є прямим наслідком цієї дорожньо-транспортної пригоди.

За змістом п. 27.3 ст. 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховик відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами.

28.11.2022 року ПрАТ «СК «АЛЬФА СТРАХУВАННЯ» видало страховий акт № 2460.609.22.01-1, яким прийняло рішення про виплату ОСОБА_1 страхового відшкодування у розмірі 16 080,00 грн. (а. с. 47).

29.11.2022 року ПрАТ «СК «АЛЬФА СТРАХУВАННЯ» видало страховий акт № 2460.609.22.01-1, яким прийняло рішення про виплату ОСОБА_8 (як чоловіка потерпілої та на 3-х дітей) страхового відшкодування у розмірі 64 320,00 грн. (а. с. 46).

ПрАТ «СК «АЛЬФА СТРАХУВАННЯ» на підставі вказаних актів перерахувало ОСОБА_1 та ОСОБА_8 виплату страхового відшкодування у розмірі 16 080,00 грн. та 64 320,00 грн. відповідно, що не заперечується позивачем.

Відповідно до п. 27.2 ст. 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1200 ЦК України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку.

Згідно п. п. 2 ч. 1 ст. 1200 ЦК України, у разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті. Шкода відшкодовується чоловікові, дружині, батькам (усиновлювачам), які досягли пенсійного віку, встановленого законом, - довічно.

Як визначено у пп. є) п. 35.2 ст. 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» до заяви про страхове відшкодування додаються документи, що підтверджують перебування на утриманні потерпілого, його доходи за попередній (до настання дорожньо-транспортної пригоди) календарний рік, розміри пенсій, надані утриманцям внаслідок втрати годувальника, - у разі вимоги заявника про відшкодування шкоди у зв`язку із смертю годувальника.

Згідно довідки Батівської селищної ради Берегівського району Закарпатської області від 14.11.2022 року № 603, станом на ІНФОРМАЦІЯ_2 року, разом з ОСОБА_4 фактично проживали: чоловік - ОСОБА_8 (1977 р.н.) та діти - ОСОБА_1 (2001 р.н), ОСОБА_9 (2015 р.н), ОСОБА_10 (2013 р.н), ОСОБА_11 (2007 р.н).

Отже, позивачу, її батьку, сестрам та брату спричинена значна та непоправна шкода, яка проявилася у моральній шкоді та шкоді із втратою годувальника ОСОБА_4 і відповідно, вони мають право на страхове відшкодування, пов`язане із втратою годувальника.

З полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № ЕР № 208207625 (страховик: ПрАТ «СК «АЛЬФА СТРАХУВАННЯ», страхувальник: ОСОБА_13 , забезпечений транспортний засіб: «Mercedes-Banc CL 550 4 matic», тип В4, реєстраційний номер НОМЕР_1 , VIN НОМЕР_2 , рік випуску 2011) вбачається, що страхова сума на одного потерпілого за шкоду заподіяну життю і здоров`ю становить 206 000,00 грн.

Згідно долученої до матеріалів справи платіжної інструкції від 14.06.2023 року № 6502, ПрАТ «СК «АЛЬФА СТРАХУВАННЯ» виплатило ОСОБА_8 страхове відшкодування у розмірі 179 600,00 грн. відповідно до п. 27.2 ст. 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», зокрема, як виплату утриманцям одного померлого у розмірі залишку страхової суми щодо потерпілої ОСОБА_4 .

Отже, ПрАТ «СК «АЛЬФА СТРАХУВАННЯ» виплатило позивачу та її родичам 260 000,00 грн. страхової суми на одного потерпілого за шкоду заподіяну життю і здоров`ю (16 080,00 грн. + 64 320,00 грн. +179 600,00 грн.), згідно полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № ЕР № 208207625.

Згідно ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Як визначено у ч. ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ст. 78 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно ч. ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч.7 ст. 81 ЦПК України, суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Позивач не надала належних, допустимих та достатніх доказів в обґрунтування позовних вимог, відтак, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає.

Надаючи оцінку кожному окремому специфічному доводу всіх учасників справи, що мають значення для правильного вирішення справи, суд застосовує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану в пункті 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) № 303-A, пункт 29).

Наведена позиція ЄСПЛ також застосовується у практиці Верховним Судом, що, як приклад, відображено у постанові від 28.08.2018 року (справа № 802/2236/17-а).

Також Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

Отже, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18.07.2006 року).

Як визначено у ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача.

Оскільки в позові відмовлено, то питання відшкодування витрат по сплаті судового збору судом не вирішується. Інші учасники не надали суду доказів на підтвердження понесення судових витрат.

Враховуючи викладене, керуючись ст. ст. 3, 4, 6, 9, 17, 22, 27, 35, 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст. ст. 1166, 1167, 1168, 1187, 1188, 1193, 1200 Цивільного кодексу України, ст. ст. 3, 4, 12, 13, 19, 76-81, 133-141, 259, 263-265, 273, 274-279, 352-355, п.п. 15.5 п. 15 Розділу ХІІІ Перехідні положення Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

В позові ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АЛЬФА СТРАХУВАННЯ» про відшкодування шкоди - відмовити.

Позивач: ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 .

Відповідач: Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «АЛЬФА СТРАХУВАННЯ», 01011, м. Київ, вул. Рибальська, буд. 22, .

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційні скарги на рішення подаються учасниками справи до Київського апеляційного суду через Печерський районний суд м. Києва, а з початку функціонування Єдиної інформаційно-телекомунікаційної системи безпосередньо до апеляційного суду, матеріали справи витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності Цивільним процесуальним кодексом України в редакції від 15.12.2017 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст судового рішення складений та підписаний 06.02.2024 року.

Суддя І.В. Григоренко