Житомирський апеляційний суд
Справа №291/1878/22 Головуючий у 1-й інст. Митюк О. В.
Категорія 60 Доповідач Шевчук А. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 листопада 2024 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючої судді Шевчук А.М.,

суддів: Коломієць О.С., Талько О.Б.,

за участі секретаря судового засідання Бузган А.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі

цивільну справу №291/1878/22 за позовом ОСОБА_1 до Вчорайшенської сільської ради Бердичівського району Житомирської області про визнання права власності на земельну частку (пай) в порядку спадкування

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , поданою адвокатом Бойком Андрієм Степановичем,

на рішення Ружинського районного суду Житомирської області від 14 червня 2024 року, яке ухвалене під головуванням судді Митюк О.В. в смт Ружині,

в с т а н о в и в:

У грудні 2022 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Вчорайшенської сільської ради Бердичівського району Житомирської області. Просила визнати за нею право власності в порядку спадкування за законом на земельну частку (пай) загальною площею 3,74 га в умовних кадастрових гектарах, яка знаходиться в адміністративних межах с.Мала Чернявка Бердичівського (Ружинського) району.

Позов обґрунтовувала тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її мати ОСОБА_2 . Після смерті матері спадщину вона прийняла та є спадкоємцем за законом. Право на земельну частку (пай) може бути об`єктом успадкування. Їй у спадок від матері залишилося право на земельну частку (пай) реформованого КСП «Радянське село» с.Мала Чернявка Ружинського району Житомирської області, яке мати набула як член підприємства, що підтверджується рішенням Ружинського районного суду Житомирської області від 18 грудня 2007 року в справі №2-543. Державним нотаріусом Ружинської державної нотаріальної контори 12 серпня 2022 року відмовлено їй у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну частку (пай), яка належала її матері, у зв`язку з тим, що відсутній правовстановлюючий документ та запропоновано для реалізації своїх спадкових прав звернутися до суду. Іншого способу набути право власності на спадкове майно як через відповідне рішення суду вона можливості не має.

Рішенням Ружинського районного суду Житомирської області від 14 червня 2024 року в задоволенні позову відмовлено.

Позивач ОСОБА_1 , не погодившись із рішенням суду першої інстанції, через адвоката Бойка А.С. подала апеляційну скаргу. Посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким позов задовольнити, оскільки допущена судова помилка привела до відмови у задоволенні позову, що належить виправити.

Доводи апеляційної скарги аргументовані тим, що по-перше, суд неправильно визначив об`єкт спадкування у співвідношенні понять «право на земельну частку (пай)» та «право власності на земельну ділянку», які за своїм змістом та правовим регулюванням є різними. По-друге, суд не застосував до спірних відносин норми матеріального права, які підлягали застосуванню, а натомість помилково застосував пункт «г» частини першої ст.81, частини 1 та 2 ст.116 ЗК України. По-третє, суд дійшов помилкового висновку про те, що позивач ( ОСОБА_1 ) обґрунтовує свій позов тим, що вона, як спадкоємець, має право на набуття у власність саме земельної ділянки після смерті матері, право власності на яку за життя в останньої не виникло та не було за нею (матір`ю) зареєстроване. Такий висновок суперечить змісту позовної заяви та характеру правовідносин. По-четверте, висновок суду про те, що постановою нотаріуса від 12 серпня 2022 року позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_2 на земельну ділянку площею 3,74 га суперечить змісту постанови державного нотаріуса Ружинської державної нотаріальної контори Ставничого О.В. По-п`яте, суд помилково виходив із того, що позивач ОСОБА_1 , як на підставу позову, не посилалася на те, що порушено її право на захист законних очікувань завершити процедуру передачі спірної земельної ділянки у власність, яку за життя розпочала її мати. Насправді єдиним можливим способом захисту прав позивача є визнання права на земельну частку (пай), яке є самостійним об`єктом спадкування. По-шосте, суд не надав належної оцінки рішенню XV сесії VI скликання Малочернявської сільської ради Ружинського району Житомирської області від 12 квітня 2012 року та помилково ототожнив його з «початком процедури приватизації земельної ділянки». Звертаючись до суду першої інстанції із позовом про визнання права на земельну частку (пай) у порядку спадкування за законом після смерті матері, позивач виходила з того, що вона є спадкоємцем за законом першої черги після смерті матері, факт набуття права на земельну частку (пай) матір`ю підтверджується рішенням суду від 18 грудня 2007 року в справі №2-543 та до спадкової маси входить право на земельну частку (пай). Право на земельну частку (пай) може бути об`єктом успадкування, що передбачається ст.3 Указу Президента України «Про невідкладні заходи щодо прискорення земельної реформи у сфері сільськогосподарського виробництва». Норми матеріального права з самого початку визначали право громадянин на пай, як право власності і майнове право. Відтак, право на земельну частку (пай), у тому числі отримане у порядку спадкування, є окремим об`єктом земельних відносин, а правовідносини щодо права власності на нього та перетворення права на земельну частку (пай) у право власності на земельну ділянку як річ є цивільними правовідносинами щодо зміни прав та обов`язків власника таких прав. Факт перетворення наявного майнового права у право власності на земельну ділянку як річ, юридично різниться від факту отримання дозволу та/або на отримання земельної ділянки вперше за рахунок земель державної або комунальної власності, який носить термін «приватизація». Твердження суду, що у позивача відбулося порушення права на захист законних очікувань завершити процедуру передачі спірної земельної ділянки у власність, яку за життя розпочала спадкодавець, не є таким, що ґрунтується на нормах закону. Наявність рішення ХV сесії VІ скликання Малочернявської сільської ради Ружинського району Житомирської області від 12 квітня 2012 року не є юридично значимим та визначальним або таким, що встановлює або змінює обсяг прав на земельну частку (пай) для померлої або для її спадкоємця. Існування такого рішення не передбачено жодним нормативно-правовим актом, який врегульовував такого роду відносини на час їх виникнення. У контексті чинного законодавства, до моменту перетворення наявного майнового права права на земельну частку (пай) у право власності на земельну ділянку як річ, об`єктом спадкування може бути виключно право на земельну частку (пай), що кореспондується із тим, що сертифікат на право на земельну частку (пай) є дійсним до виділення власникам земельних ділянок (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю. Позивачем при зверненні до суду обрано правильний, ефективний та єдино можливий спосіб захисту своїх спадкових прав.

Відзиву на апеляційну скаргу не надходило. Відповідно до частини третьої ст.360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Сторони в судове засідання не з`явилися. Про розгляд справи повідомлені належним чином (а.с.133-134,138). Вчорайшенська сільська рада Бердичівського району Житомирської області спрямувала до суду клопотання про розгляд справи без участі її представника (а.с.135). Учасники справи про причини неявки в судове засідання не повідомили. Відповідно до частини другої ст.372 ЦПК України неявка сторін та інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги відповідно до положень ст.367 ЦПК України, колегія суддів апеляційного суду доходить висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що позивач як спадкоємець, має право на набуття у власність земельної ділянки після смерті матері, право власності на яку за життя в неї не виникло і не було за нею зареєстроване. При цьому позивач у позовній заяві, як на підставу позову, не посилалася на те, що порушено її право на захист законних очікувань завершити процедуру передачі спірної земельної ділянки у власність, яку за життя розпочала її мати. Суд дійшов висновку, що позивач обрала неналежний спосіб захисту її прав, що є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову.

Колегія суддів апеляційного суду не може погодитися із висновком суду першої інстанції з таких мотивів.

Із матеріалів справи вбачається та апеляційним судом установлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_2 (а.с.6).

За змістом частини першої ст.1220 ЦК України внаслідок смерті особи відкривається спадщина. Часом відкриття спадщини є день смерті особи (зміст частини другої ст.1220 ЦК України). Відповідно до положень частини першої ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають, зокрема, діти спадкодавця.

Позивач ОСОБА_1 є донькою померлої ОСОБА_2 . Довідкою Ружинської державної нотаріальної контори від 18 жовтня 2016 року №2922/02-14 повідомлено, що після смерті ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , заведена спадкова справа №104/2016. Спадкоємицею згідно з спадковою справою є дочка померлої ОСОБА_1 (а.с.13).

Статтею 1268 ЦК України презюмується, що у разі коли спадкоємець постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, то він вважається таким, що прийняв спадщину, якщо він не заявив про відмову від неї протягом строку, встановленого ст.1270 цього Кодексу.

Спадкоємець, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, є її власником із часу її відкриття, а документом для підтвердження права власності на спадкове майно є свідоцтво на спадщину за законом, отримане в установленому законодавством порядку.

Із довідки Вчорайшенської сільської ради Малочернявського старостинського округу Бердичівського району Житомирської області від 11 жовтня 2021 №384 убачається, що ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , згідно з погосподарської книги №3 на 2016-2021 роки №об`єкта НОМЕР_1 , на день смерті була зареєстрована в АДРЕСА_1 (а.с.14). Разом із нею була зареєстрована дочка ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Крім зазначених вище осіб за цією адресою більше ніхто не був зареєстрований.

Викладеним вище доведено, що позивач ОСОБА_1 прийняла спадщину після смерті матері, як спадкоємець першої черги за законом, оскільки постійно проживала разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини та не відмовилася від її прийняття протягом строку, встановленого ст.1270 ЦК України.

Матеріалами спадкової справи №401/2016, яка відкрита щодо майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 , також доводиться, що позивач ОСОБА_1 12 серпня 2022 року звернулася до Ружинської державної нотаріальної контори Житомирської області з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на майно померлої - права на земельну частку (пай) розміром 3,74 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), що перебуває в колективній власності КСП «Радянське село» с.Мала Чернявка Малочернявської сільської ради Ружинського району Житомирської області (а.с.52).

Постановою державного нотаріуса Ружинської державної нотаріальної контори Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Хмельницький) від 12 серпня 2022 року №425/02-31 ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на право на земельну частку (пай) розміром 3,74 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), що перебуває в КСП «Радянське село» Малочернявської сільської ради Ружинського району Житомирської області, після смерті матері ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , в зв`язку з відсутністю у ОСОБА_1 правовстановлюючого документа на право на земельну частку (пай) ( а.с.52 звор-53).

У пункті 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснено, що при вирішенні спору про спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право, є сертифікат про право на земельну частку (пай). Якщо спадкодавець мав право на земельну частку (пай), але за життя не одержав сертифіката на право власності на земельну частку (пай) або помилково не був включений (безпідставно виключений) до списку, доданого до державного акта про колективну власність на землю відповідного сільськогосподарського підприємства, товариства тощо, при вирішенні спору про право спадкування на земельну частку (пай) суд застосовує положення чинного на час існування відповідних правовідносин Земельного кодексу України 1990 року, Указу Президента України від 08 серпня 1995 року «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» та відповідні норми ЦК УРСР. У цьому разі слід ураховувати, що згідно з пунктом 17 Перехідних положень Земельного кодексу України від 25 жовтня 2001 року сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам таких часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю.

Нормативно-правовою базою для врегулювання правовідносин із паювання земель сільськогосподарського призначення є Земельний кодекс України у редакції, чинній на момент виникнення правовідносин, Указ Президента України від 10 листопада 1994 року №666/94 «Про невідкладні заходи щодо прискорення земельної реформи у сфері сільськогосподарського виробництва», Указ Президента України від 08 серпня 1995 року №720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам та організаціям», постанова КМУ від 04 лютого 2004 року №122 «Про організацію робіт і методику розподілу земельних ділянок між власниками земельних часток (паїв)», постанова КМУ від 12 жовтня 1995 року №801 «Про затвердження форми сертифікату на право на земельну частку (пай) і зразка Книги реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай)», Закон України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» тощо.

Пунктом 1 Указу Президента України від 08 серпня 1995 року №720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» встановлено, що паюванню підлягають сільськогосподарські угіддя, передані у колективну власність колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам, у тому числі створені на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств. Паювання земель радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств здійснюється після перетворення їх на колективні сільськогосподарські підприємства.

Пунктом 2 Указу Президента України від 08 серпня 1995 року №720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» право на частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і зашилися членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю.

Отже, особа набувала право на земельний пай за наявності трьох умов: 1) перебування в числі членів колективного сільськогосподарського підприємства на час паювання; 2) включення до списку осіб, доданого до державного акта на право колективної власності на землю; 3) одержання колективним сільськогосподарським підприємством цього акта.

За таких обставин, особа набуває права на земельну частку (пай) у разі, якщо на момент одержання колективним сільськогосподарським підприємством акта на право колективної власності на землю вона була його членом та включена до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю.

Відповідно до ст.3 Указу Президента України «Про невідкладні заходи щодо прискорення земельної реформи у сфері сільськогосподарського виробництва» від 10 листопада 1994 року №666/94, право на земельну частку (пай) може бути об`єктом купівлі-продажу, дарування, міни, успадкування, застави.

Згідно з роз`ясненнями, що надані у п.24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року №7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК України, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай).

Частиною першою та шостою ст.81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно із частиною першою ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Стаття 1218 ЦК України визначає, що до складу спадщини відносить усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відправною у розгляді цього спору є та обставина, що ще за життя спадкодавця ОСОБА_2 рішенням Ружинського районного суду Житомирської області від 18 грудня 2007 року в справі №2-543 за позовом ОСОБА_2 до Ружинської районної державної адміністрації, Малочернявської сільської ради Ружинського району, Селянсько-фермерського господарства «Малочернявське» визнано за ОСОБА_2 право на земельну часту (пай) розміром 3,74 га вартістю 42 718,45 грн в землі, яка перебувала в колективній власності Колективного сільськогосподарського підприємства «Радянське село» с.Мала Чернявка Ружинського району Житомирської області. Цим же рішенням суду зобов`язано Ружинську районну державну адміністрацію видати ОСОБА_2 сертифікат на право на земельну частку (пай) розміром 3,74 га вартістю 42 718,45 грн в землі, яка перебувала в Колективному сільськогосподарському підприємстві «Радянське село» с.Мала Чернявка Ружинського району Житомирської області (а.с.7). Рішення набрало законної сили 28 грудня 2007 року. Ухвалюючи вказане рішення суд встановив, що ОСОБА_2 являлася членом КСП «Радянське село» та залишалася членом цього підприємства, вийшовши 31 серпня 1983 року на пенсію, на час видачі КСП «Радянське село» державного акта на право колективної власності на землю, а тому дійшов висновку, що ОСОБА_2 має право на земельну частку (пай) в землі, яка перебувала в колективній власності вказаного КСП.

Прокурором Ружинського району листом від 04 жовтня 2011 року №65 ск.11 ОСОБА_2 на її звернення надана відповідь із роз`ясненням про необхідність отримання у Ружинському районному суді Житомирської області виконавчого листа та направлення його на виконання до відділу ДВС Ружинського РУЮ (а.с.10). Одночасно зазначено, що прокуратурою Ружинського району в 2009 році при проведенні перевірки в Малочернявській сільській раді встановлена наявність не витребуваної земельної ділянки (паю) ОСОБА_3 . Рішенням Ружинського районного суду Житомирської області від 13 квітня 2009 року №2-0-31 безхазяйну нерухому річ - земельну частку (пай) у розмірі 3,09 га в умовних кадастрових гектарах передано територіальній громаді с.Мала Чернявка в особі Малочернявської сільської ради до земель резерву та запасу Малочернявської сільської ради.

Листом від 23 березня 2012 року Житомирська районна державна адміністрація Житомирської області на звернення ОСОБА_2 із приводу виділення їй згідно з рішенням Ружинського районного суду Житомирської області від 18 грудня 2007 року земельної частки (паю) роз`яснила, що їй необхідно звернутися до Малочернявської сільської ради із заявою для отримання погодження про надання дозволу на розробку технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку із земель запасу Малочернявської сільської ради в розмірі земельної частки (паю) по КСП «Радянське село» с. Мала Чернявка Ружинського району (а.с.11).

Рішенням ХV сесії VI скликання Малочернявської сільської ради Ружинського району Житомирської області від 12 квітня 2012 року відповідно до рішень Ружинського районного суду від 18 грудня 2007 року №2-543 та від 13 квітня 2009 року №2-0-31 ОСОБА_2 надано погодження на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку. Рекомендовано ОСОБА_2 звернутися до Ружинської районної державної адміністрації із клопотанням на надання дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою, щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку відповідно до рішень Ружинського районного суду Житомирської області від 18 грудня 2007 року №2-543 та від 13 квітня 2009 року №2-0-31 (а.с.12).

Положеннями ст.2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» у редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин, передбачалося, що основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією. Документами, що посвідчують право на земельну частку (пай), також є: свідоцтво про право на спадщину; посвідчені у встановленому законом порядку договори купівлі-продажу, дарування, міни, до яких додається сертифікат на право на земельну частку (пай); рішення суду про визнання права на земельну частку (пай).

Із викладено вище вбачається, що за життя спадкодавця рішенням суду за ОСОБА_2 визнано право на земельну часту (пай) розміром 3,74 га вартістю 42 718,45 грн у землі, яка перебувала в колективній власності Колективного сільськогосподарського підприємства «Радянське село» с.Мала Чернявка Ружинського району Житомирської області та саме на виконання рішення суду Малочернявська сільська рада Ружинського району Житомирської області надала погодження спадкодавцю ОСОБА_2 на виготовлення технічної документації із землеустрою, а не на здійснення процедури приватизації земельної ділянки відповідно до законодавства України, як помилково вважав суд першої інстанції.

Підсумовуючи викладене вище, позивачем ОСОБА_1 беззаперечними доказами доведена обставина набуття її матір`ю за життя права на земельну частку (пай), а тому право на земельну частку (пай) увійшло до складу спадщини, що відкрилася після смерті матері позивача. У свою чергу, ОСОБА_1 , як спадкоємець першої черги за законом після смерті матері, спадщину прийняла, а отже, успадкувала право на земельну частку (пай) після смерті матері, яке увійшло до складу спадщини, яка відкрилася після смерті ОСОБА_2 .

За таких обставин, за позивачем слід визнати в судовому порядку право на земельну частку (пай) в порядку спадкування за законом після смерті матері, оскільки відсутність правовстановлюючого документа перешкоджає позивачу оформити право на земельну частку (пай) у нотаріальному порядку, а висновки суду першої інстанції про неналежний спосіб захисту є помилковими, оскільки не відповідають обставинам справи та норми матеріального права до спірних правовідносин застосовувані неправильно.

Відповідно до положень ст.376 ЦПК України рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про задоволення позову.

Керуючись ст.ст.259,268,367-368,374,376,381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану адвокатом Бойком Андрієм Степановичем, задовольнити.

Рішення Ружинського районного суду Житомирської області від 14 червня 2024 року скасувати та ухвалити нове про задоволення позову.

Визнати за ОСОБА_1 право на земельну частку (пай) по реформованому Колективному сільськогосподарському підприємству «Радянське село» с.Мала Чернявка Ружинського району Житомирської області розміром 3,74 в умовних кадастрових гектарах в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Дата складення повного судового рішення 11 квітня 2025 року.

Головуюча Судді: