ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 2/753/9323/24
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2024 року Дарницький районний суд м. Києва у складі головуючого судді Трусової Т. О. з секретарем судового засідання Лузовою І. В., розглянувши в судовому засіданні в м. Києві в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «КБМ-С» про стягнення грошової суми,

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2024 р. ОСОБА_1 (далі також - ОСОБА_1 , позивачка), звернулась до суду з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «КБМ-С»(далі також - ТОВ «КБМ-С», відповідач) про захист прав споживача шляхом стягнення сплачених за розірваним договором грошових коштів в розмірі 326 374,20 грн, пені за 79 днів прострочення виконання зобов`язання в розмірі 18 378,61 грн та трьох процентів річних в розмірі 2 113,41 грн.

Вимоги позову мотивовані тим, що на виконання умов договору купівлі-продажу майнових прав від 20.12.2021 позивачка сплатила відповідачу грошові кошти в розмірі 350 940 грн. У подальшому 06.05.2023 сторони уклали додаткову угоду про розірвання договору, у якій домовились про повернення відповідачем позивачці у строк до 06.06.2024 грошових коштів в розмірі 346 866,22 грн. У вказаний строк відповідач кошти не повернув, що є підставою для їх примусового стягнення. Відповідно до Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» відповідач також має сплатити пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ та три проценти річних від простроченої суми, що передбачено нормою частини другої статті 625 ЦК України.

Ухвалою судді від 10.09.2024 позовну заяву залишено без руху з підстав її подання без додержання вимог викладених у статтях 175, 177 ЦПК України - відсутності відомостей про наявність у позивачки оригіналів письмових доказів, копії яких додані до заяви, та незасвідчення у встановленому порядку копій поданих до суду документів.

18.09.2024 від позивача надійшли засвідчені у встановленому порядку копії поданих до суду документів.

Ухвалою судді від 23.09.2024 відкрито провадження у справі та справу призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження.

Протокольною ухвалою суду від 14.11.2024 закрите підготовче провадження, та справа призначена до розгляду по суті в судовому засіданні 10.12.2024.

10.12.2024 від позивачки надійшла заява про розгляд справи без її участі.

Відповідач ТОВ «КБМ-С»про розгляд справи повідомлявся у встановленому законом порядку за його місцезнаходженням згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, проте в судове засідання свого представника не направив, правом на подання відзиву не скористався.

Дослідивши докази і письмові пояснення, викладені у позовній заяві, суд встановив такі обставини та визначені відповідно до них правовідносини.

20.12.2021 між ТОВ «КБМ-С»(продавцем) та ОСОБА_1 (покупцем) укладено договір купівлі-продажу майнових прав № КВ/364, предметом якого є продаж продавцем покупцю майнових прав на об`єкт нерухомості (квартиру під будівельним номером 1209), розташований в об`єкті капітального будівництва за будівельною адресою: АДРЕСА_1 , орієнтовна загальна вартість майнових прав (з ПДВ) - 995 910 грн.

Плановий термін закінчення будівництва - 4 квартал 2022 р., плановий термін введення в експлуатацію - 1 квартал 2023 р. (пункти 2.6., 2.7. договорукупівлі-продажу майнових прав).

Підпунктом 5.3.1.1. цього договорупередбачено право покупця відмовитись від цього договору шляхом його дострокового розірвання.

Пунктом 6.1. договору визначено, що у випадку дострокового розірвання (припинення) договору з підстав, викладених у пункті 5.3.1.1. цього договору, продавець протягом 30 банківських днів після реалізації майнових прав на об`єкт нерухомості по цьому договору на користь третьої особи, але в будь-якому разі не пізніше ніж через один календарний рік для розірвання договору, повертає без індексації отримані грошові кошти від покупця з утриманням штрафу у розмірі 7% від вартості майнових прав на об`єкт нерухомості, яка визначена у пункті 4.2. цього договору.

На виконання умов договору купівлі-продажу майнових прав позивачка сплатила кошти в розмірі 350 940 грн, що підтверджується квитанціями від 20.12.2021 № 1-1211К, від 20.01.2022 № 41-461К та від 21.02.2022 № 41-157К.

У термін, визначений договором, будівництво об`єкта капітального будівництва не було завершене, відповідно, і в експлуатацію він не був введений.

06.06.2023 сторони уклали додаткову угоду про розірвання договорукупівлі-продажу майнових прав № КВ/364 від 20.12.2021 з ініціативи покупця з дати підписання цієї угоди (пункт 1 угоди).

Згідно з умовами, визначеними пунктами 2, 3 додаткової угоди, з належної до повернення покупцю суми продавець вираховує 24 565,80 грн, а грошові кошти в розмірі 326 374,20 грн будуть повернуті покупцю на його розрахунковий рахунок в АТ «Сенс Банк» у строки, визначені пунктом 6.1. договору купівлі-продажу майнових прав.

Позивачка стверджує, що у встановлений додатковою угодою строк відповідач кошти не повернув, доказів протилежного суду не надано.

У статтях 15, 16 ЦК України закріплене право кожного на захист свого цивільного (особистого немайнового або майнового) права та інтересу у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Стаття 5 ЦПК України визначає, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, примусове виконання обов`язку в натурі (пункт 5 частини другої статті 16 ЦК України).

Відповідно до положень частини першої статті 509 ЦК України зобов`язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно з частиною другою цієї норми зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу, зокрема, з договорів та інших правочинів.

Однією з загальних засад цивільного законодавства є свобода договору, яка полягає у визнанні за суб`єктом цивільного права можливості укладати договори і визначати їх зміст на свій розсуд відповідно до досягнутої домовленості, яка знайшла своє вираження у статтях 3, 6, 626, 627, 628, 629, 638 ЦК України.

Відповідно до частини першої статті 626, частини першої статті 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін, погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

За приписами статті статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Стаття 530 цього Кодексу передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

За обставинами справи установлено, що зобов`язання за додатковою угодою про розірвання договору купівлі-продажу майнових прав щодо повернення покупцю грошової суми відповідач у встановлений строк не виконав.

За приписами частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом цієї норми інфляційні втрати на суму боргу та три проценти річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Три проценти річних розраховуються по формулі: сума боргу х 3 х кількість днів прострочення платежу/365/100.

Розмір невиконаного відповідачем грошового зобов`язання за угодою про розірвання договору купівлі-продажу майнових прав становить 326 374,20 грн, що і є базою для нарахування заявлених до стягнення трьох процентів річних.

За умовами угоди відповідач зобов`язався повернути кошти не пізніше ніж через один календарний рік з дня розірвання договору, тобто у строк до 06.06.2024.

За період з 07.06.2024 по 24.08.2024 (визначену позивачкою дату) прострочення виконання відповідачем грошового зобов`язання склало 79 днів, звідси розмір трьох процентів річних від простроченої суми становить 2 113,41 грн(326 374,20х3х79/365/100), що відповідає розрахункам, наведеним у позовній заяві.

Вирішуючи вимоги позову про стягнення пені, суд виходить з наступного.

За положеннями статті 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком, правом довірчої власності.

Правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання вчиняється у письмовій формі (частина перша статті 547 ЦК України).

Відповідно до статті 549 цього Кодексу неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

За приписами частин першої, другоїстатті 551 ЦК України предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Якщо за порушення зобов`язання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню у повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків (частина перша статті 624 ЦК України).

Отже відповідно до чинних нормативних положень неустойка(пеня, штраф) нараховується лише в тих випадках, якщо їх сплата або відшкодування передбачені законом або договором.

В укладених сторонами договорі купівлі-продажу майнових прав та додатковій угоді про розірвання цього договору відсутні умови, які б передбачали сплату неустойки за затримку повернення коштів за наслідками розірвання договору з ініціативи покупця.

Правовою підставою вимог про стягнення пені позивачка зазначає Закон України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань», проте положення цього Закону не передбачають сплату пені за невиконання грошового зобов`язання, а лише визначають, що розмір пені, який встановлюється за згодою сторін, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Водночас положення про сплату пені містяться у спеціальному нормативно-правому акті - Законі України «Про захист прав споживачів», застосування якого до відносин з придбання громадянами житла в забудовника відповідає позиції Верховного Суду (постанова Великої Палати від 21.03.2018 у справі № 761/24881/16-ц, постанова від 07.10.2020 у справі № 755/3509/18).

Так, частиною п`ятою статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, що у разі коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством.

Отже ураховуючи, що відповідач прострочив виконання грошового зобов`язання, яке виникло на підставі додаткової угоди про розірвання договору купівлі-продажу майнових прав, суд вважає, що позивачка як споживач має право на отримання від відповідача пені в розмірі трьох відсотків від суми простроченого платежу за кожний день прострочення.

Наведений у позовній заяві розрахунок пені виконаний не на підставі частини п`ятої статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів», однак з урахуванням того факту, що заявлений до стягнення розмір пені менше розміру пені, на який позивачка має право, задоволення цієї вимоги не призведе до порушення прав відповідача.

Підсумовуючи викладене, суд визнає обґрунтованими та доведеними вимоги ОСОБА_1 до ТОВ «КБМ-С»про стягнення основного боргу, трьох процентів річнихта пені у заявлених розмірах та задовольняє їх.

З огляду на результат розгляду справи та положення частини третьої статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» щодо звільнення споживачів від сплати судового збору суд відповідно до вимог статті 141 ЦПК України стягує з відповідача в дохід держави судовий збір за ставкою, встановленою Законом України про судовий збір» для вимог майнового характеру.

На підставі викладеного, керуючись статтями 4, 5, 7, 12, 13, 76, 77, 80, 81, 89, 141, 259, 263-265, 268, 354 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 задовольнити в повному обсязі.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «КБМ-С» на користь ОСОБА_1 основний борг в розмірі 326 374,20 грн, три проценти річних в розмірі 2 113,41 грн та пеню в розмірі 18 378,61 грн, а усього 346 866 (триста сорок шість тисяч вісімсот шістдесят шість) гривень 22 копійки.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «КБМ-С» в дохід держави судовий збір в розмірі 3 468 (три тисячі чотириста шістдесят вісім) гривень 22 копійки.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , рнокпп НОМЕР_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 .

Відповідач: товариство з обмеженою відповідальністю «КБМ-С», код юридичної особи: 43629830, місцезнаходження: м. Київ, вул. Санаторна, буд. 4.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя:

Повне рішення складене 20.03.2025.