Справа № 541/1526/24
Номер провадження 2/541/642/2024
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

(заочне)

23 травня 2024 року м.Миргород

Миргородський міськрайонний суд Полтавської області в складі:

головуючого судді Дністрян О.М.,

при секретарі Докуніній А.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Миргород цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів за договором позики,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представник - адвокат Жага Е.Г., звернулася до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 про стягнення коштів за договором позики. Свій позов мотивували тим, що 14 січня 2024 року відповідач ОСОБА_2 звернувся до позивача з проханням позичити йому 20 000 гри. для власних потреб, на що позивачка погодилася позичити вказану суму відповідачу, оскільки добре його знала. На підставі цього, 24.01.2024 року позивач за спільною добровільною домовленістю передала у борг відповідачу гроші готівкою у сумі 20 000 гривень, та при отриманні від ОСОБА_1 вказаної вище грошової суми в борг, ОСОБА_2 особисто власноручно, добровільно написав розписку від 24.01.2024 року та особисто підписав її. Відповідно до умов даної розписки, відповідач зобов`язався повернути позичені кошти до 26.01.2024 року, однак після спливу вказаного строку боргу не повернув, чим взяті на себе зобов`язання перед позивачем не виконав. Окрім того, відповідно до умов розписки від 24.01.2024 року, у разі недотримання свого обов`язку повернути кошти до 26.01.2024 року, ОСОБА_2 зобов`язується виплатити пеню в розмірі 1% від запозиченої суми за кожен тиждень прострочення виплати. Тоді як 1% від запозиченої суми становить 200 грн., а з моменту спливу вказаного строку боргу пройшло 13 тижнів, то станом на момент подання даної позовної заяви, сума виплати пені за даною розпискою становить 2 600 грн. Таким чином, загальна сума заборгованості ОСОБА_2 за договором позики від 24.01.2024 року становить 22 600 грн. Позивач неодноразово зверталася до ОСОБА_2 з вимогою повернути кошти, однак відповідач ухиляється від виконання взятих на себе зобов`язань та не бажає повертати борг, що змушує позивачку звернутися до суду. Просила стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики від 24.01.2024 року в розмірі 20 000 грн. та пеню в розмірі 1% від запозиченої суми за кожен тиждень прострочення виплати в розмірі 2 600 грн., а також витрати зі сплати судового збору.

Ухвалою суду від 26.04.2024р. відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з повідомленням сторін.

До початку судового засідання представник позивача - адвокат Жага Е.Г. подав заяву про розгляд справи за відсутності позивача та його представника, позовні вимоги підтримав та просив задовольнити, не заперечує проти заочного розгляду справи.

Відповідач, сповіщений належним чином про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилася, про причини неявки суду не повідомила, відзив на позов не надала. Тому суд у відповідності до ст.ст. 280, 281 ЦПК України, вважає можливим провести заочний розгляд справи.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст. 4 ЦПК України).

Згідно принципу диспозитивності суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч.1 ст.13 ЦПК України).

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України.

Судом встановлено, що 14 січня 2023 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був укладений договір позики, згідно якого ОСОБА_2 отримав від ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 20000 (двадцять тисяч) гривень та зобов`язався повернути зазначені кошти до 26 січня 2024 року, що підтверджується розпискою (а.с.15).

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно з ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18) викладено висновок про те, що за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона - позичальник зобов`язується до вчинення дії (до повернення позики), а інша сторона - позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів - робити відповідні правові висновки.

Зазначене також узгоджується із правовим висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 19 травня 2021 року у справі № 128/891/20-ц, провадження № 61-4560 св 21.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами, що закріплено в положеннях ст. 629 ЦК України.

Згідно із ч.1ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

У відповідності зі ст. 526 ЦК України зобов`язання повинне виконуватися належним чином згідно умов договору й вимог ЦК України.

Згідно зі ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно із ч.1 ст. 527 ЦК України, боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.

Згідно з ч.1 ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до вимог ст. 545 ЦК України кредитор, прийнявши виконання зобов`язання, повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі.

На час розгляду справи сума боргу по договору позики відповідачем повернута позивачу не була.

Крім того, як визначено зазначеним договором позики від 14.01.2023, укладеного між сторонами, у разі недотримання строку повернення позики, відповідач зобов`язався сплатити пеню в розмірі одного відсотка від зазначеної суми позики за кожен тиждень прострочення виплати.

За розрахунком позивача, пеня за несвоєчасне виконання зобов`язань за період з 27.01.2024 по 24.04.2024р. складає 2600 грн.

На підставі наданих доказів, суд дійшов до висновку про задоволення позовних вимог, оскільки відповідач не повернув кошти отриманні згідно договору позики, а тому на користь позивача підлягають стягненню з відповідача заборгованість за договором позики, з урахуванням пені, розмір якої визначений в договорі позики.

На підставі ч. 1ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1211,20 грн.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 10,76,141, 263-265, 280-281 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики від 24 січня 2024 року в розмірі 20000,00 грн., пеню в розмірі 2600,00 грн., а всього на загальну суму 22600 (двадцять дві тисячі шістсот) грн. 00 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) грн. 20 коп.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом України. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Учасники справи:

Позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідач - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 .

Повний текст рішення складено 28 травня 2024 року.

Суддя: О. М. Дністрян