г Інгулецький районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області
Справа № 213/4377/23
Номер провадження 2/213/129/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 травня 2024 року Інгулецький районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі: головуючого судді Мазуренко В.В., при секретарі Гусаровій О.С., за участю представника позивача ОСОБА_1 , відповідача ОСОБА_2 , представника відповідача ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Кривому Розі за правилами загального позовного провадження цивільну справу за первісним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя, та зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про визнання нерухомого майна об`єктом права особистої приватної власності,,

ВСТАНОВИВ

До суду надійшов вказаний позов, відповідно до якого позивач зазначили, що перебувала у шлюбі з відповідачем, в період шлюбу вони за спільно набуті кошти придбали нерухоме майно, а саме житловий будинок по АДРЕСА_1 , з земельною ділянкою, яке було зареєстровано на позивача. Вважає вказане майно спільною сумісною власністю подружжя, та просить визнати за нею право власності на частку житлового будинку АДРЕСА_1 , з господарчими будівлями та спорудами, та на частку земельної ділянки, площею 0,0629 га, кадастровий номер :140:0002, за тією ж адресою.

Відповідачем подано зустрічний позов відповідно до якого відовідач вважає зазначене вище нерухоме майно особистою приватною власністю, оскільки це майно було придбано за особисті кошти відповідача, які особисто йому передала його матір. Просив визнати вказане нерухоме майно об`єктом права особистої приватної власності.

В судовому засіданні представник позивача за первісним позовом: адвокат Саліна М.О. позовні вимоги підтримала, посилалась на обставини викладені в позові. Зустрічний позов просила залишити без задоволення.

Позивач за первісним позовом в судове засідання не з`явилась.

Відповідач за первісним позовом (позивач за зустрічним) в судовому засіданні просив відмовити у первісному позові, задовольнити зустрічний позов.

Представник відповідача за первісним позовом (позивача за зустрічним) адвокат Губар А.Л. просив відмовити у первісному позові та задовольнити зустрічний позов, посилався на обставини викладені у позові.

06.11.2023р. відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження.

25.01.2024р. прийнято зустрічний позов, вирішено перейти в загальне позовне провадження, призначено підготовче судове засідання.

28.02.2024р. закрито підготовче судове засідання.

В судовому засіданні було допитано свідків.

Свідок ОСОБА_5 суду пояснила, що вона 21.12.2018р. продала житловий будинок з земельною ділянкою за адресою АДРЕСА_1 . Пояснила, що про продаж будинку домовлялась з ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та позивачем за зустрічним позовом. Домовились за 8000 продати. Спочатку передали свідку 3000, передавала свідок ОСОБА_6 (матір позивача за зустрічним позовом), 5000 передавав позивач за зустрічним позовом. При продажу спірного домоволодіння та земельної ділянки, при укладанні договору у нотаріуса, була присутня позивач за первісним позовом.

Свідки ОСОБА_6 та ОСОБА_7 пояснили, що коли відповідач завагітніла другою дитиною, вирішили, що сім`ї позивача за зустрічним позовом потрібне більше житло. Знайшли домоволодіння по АДРЕСА_1 , домовились та одразу передали продавцю - ОСОБА_5 завдаток 3000, та продавець дозволила позивачу з сім`єю одразу проживати в будинку до переоформлення. Коли завдаток передавали то їздили: ОСОБА_2 та свідки ОСОБА_6 та ОСОБА_7 . Гроші на купівлю були ОСОБА_6 оскільки вона отримала та продала спадщину. ОСОБА_6 на себе не оформила спірний будинок бо довірилась невістці (позивачу за первісним позовом), гроші давала особисто ОСОБА_2 , а не в бюджет сім`ї сторін. 1000 доларів з вказаної суми свідок давала у борг ОСОБА_2 , але розписки також не брала, договір не укладався. Свідки підтверджували, що позивач за зустрічним позовом працював неофіційно, робив ремонти, мав заробіток в період купівлі спірного домоволодіння.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши сторони, суд дійшов наступного.

01.10.2011р. ОСОБА_2 зареєстрував шлюб з ОСОБА_8 , та після реєстрації шлюбу Кобильській присвоєне прізвище ОСОБА_9 (а.с.7). Від шлюбу у сторін народились діти (а.с.8,9). 26.04.2023р. сторони розірвали шлюб (а.с.10)

21.12.2018р. ОСОБА_2 придбав у ОСОБА_5 житловий будинок в АДРЕСА_1 та земельну ділянку за цією ж адресою, кадастровий номер :140:0002 (а.с.12-18). В п. 5.4 вказаного договору зазначено, що покупець повідомляє продавця, що перебуває у шлюбі та дружиною ОСОБА_4 надано згоду на купівлю предметів договору.

Відповідно до ст. 57 СК України, особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. Особистою приватною власністю дружини, чоловіка є кошти, одержані як відшкодування за втрату (пошкодження) речі, яка їй, йому належала, а також як відшкодування завданої їй, йому моральної шкоди.

Відповідно до положень п.27 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06. 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» наявність правовідносин, що виникають з правочинів, для яких встановлено письмову форму, не можуть бути підтверджені показаннями свідків

Відповідно до положень ч.3 ст.208 ЦК України правочини фізичних осіб між собою на суму, яка перевищує у двадцять і більше разів неоподаткованого мінімуму доходів громадян слід вчиняти в письмові формі, крім правочинів, передбачених частиною першою ст. 206 цього Кодексу.

Доказів письмових правочинів про дарування свідком ОСОБА_10 грошових коштів ОСОБА_2 суду не надано, дані обставини не можуть бути доведені показами свідків, які окрім всього доводяться батьками позивачу за зустрічним позовом. Твердження свідка ОСОБА_6 що спірне домоволодіння належить їй - матеріалами справи спростовується. Сторони по справі та свідки підтверджували, що ОСОБА_2 працював неофіційно, мав заробіток в період купівлі спірного домоволодіння. Суду не доведено, що кошти за які було придбано спірне майно є особистою приватною власністю ОСОБА_2 .

Копії свідоцтв про право на спадщину та договори купівлі-продажу, що стосуються майна свідка ОСОБА_6 ,- не доводить що спірне домоволодіння та земельна ділянка по АДРЕСА_1 , є особистою власністю ОСОБА_2 (а.с.95-107).

Відповідно до ст. 60 СК України, вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до Рішення Конституційного суду України від 19 вересня 2012 року № 17-рп/2012, власність у сім`ї існує у двох правових режимах: спільна сумісна власність подружжя та особиста приватна власність кожного з подружжя. Підставами набуття права спільної сумісної власності подружжя є юридично визначений факт шлюбних відносин або проживання чоловіка і жінки однією сім`єю, а особистої приватної власності кожного з подружжя є, зокрема, поділ, виділ належної частки за законом та спадкування.

Відповідно до ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Таким чином, суд вважає встановленим, що земельна ділянка кадастровий номер :140:0002 та домоволодіння за адресою АДРЕСА_1 , є спільною сумісною власністю подружжя, та частки сторін складають по частині. Первісний позов підлягає задоволенню, зустрічний позов не підлягає задоволенню. З відповідача за первісним позовом підлягають стягненню понесені судові витрати.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 57,60,61,62 СК України, ст.ст. 208,325,355,380 ЦК України, ст.ст. 10, 88, 130, 213,215, 224-226 ЦПК України, суд , -

В И Р І Ш И В

Первісний позов ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя - задовольнити.

Поділити спільне сумісне майно подружжя та визнати за ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , право власності на частку житлового будинку АДРЕСА_1 , загальною площею 47,1 кв.м., житловою площею 32,0 кв.м., з господарчими будівлями та спорудами, та на частку земельної ділянки, площею 0,0629 га, кадастровий номер :140:0002, цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, за адресою: АДРЕСА_1 .

Зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про визнання нерухомого майна об`єктом права особистої приватної власності залишити без задоволення.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 понесені нею судові витрати в сумі 2323,44грн.

Рішення може бути оскаржено до Дніпровського апеляційного суду, шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрована: АДРЕСА_1 .

Відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрований: АДРЕСА_1 .

Представник позивача: адвокат Саліна Марина Олександрівна, свідоцтво 0947.

Представник відповідача: адвокат Губар Антон Леонідович, свідоцтво ДП 4034.

Дата складання повного тексту рішення 27.05.2024р.

Суддя: В.В. Мазуренко