Справа № 308/1826/24
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
02 квітня 2024 року місто Ужгород
Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі: головуючого судді Фазикош О.В., за участю секретаря Авдєєвої К.Т., розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду, у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін, цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, яка продовжує навчання,-
Відповідно до ч. 6 ст. 268 ЦПК України 02.04.2024 року було проголошено вступну та резолютивну частини рішення. Повний текст рішення виготовлено та підписано 05.04.2024 року.
Позивач ОСОБА_1 звернулася до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області, із позовною заявою до відповідача ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, яка продовжує навчання.
Позов мотивує тим, що ОСОБА_1 є донькою ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження Серія НОМЕР_1 виданого міським відділом реєстрації актів цивільного стану Ужгородського міськрайонного управління юстиції Закарпатської області 06.02.2006 року (копія додається).
Мама позивача, ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебувала в зареєстрованому шлюбі з її батьком з 2005 року по 2011 рік. Шлюб між ними розірвано рішенням суду від 17.03.2011 року та призначено аліменти на утримання ОСОБА_1 , до досягнення нею повноліття. На сьогоднішній день вона є повнолітньою, однак продовжує навчатися в університеті ОСОБА_4 в ОСОБА_5 , що підтверджується довідкою від 06.09.2023р., офіційний переклад здійснено відділом іноперекладів Закарпатської торгово-промислової палати 15.12.2023 року (копія додається).
Позивач зазначає, що навчається за спеціальністю педагогічні та освітні науки на першому курсі на денній формі навчання та не має змоги влаштуватись на роботу, щоб самостійно отримувати заробіток. На даний час вона знаходиться повністю на маминому утриманні. При цьому позивач вказує на те, що її батько працює викладачем в ДВНЗ Ужгородському національному університеті, кандидат психологічних наук, доцент кафедри психології, а тому має фінансову можливість сплачувати аліменти на її утримання.
При обґрунтуванні позовних вимог позивач покликається на норми ст.ст. 182, 191,200 Сімейного кодексу України, п.20 роз`яснень Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року, ст. 53 Конституції України.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 199,200 СК України, ст.ст. 263, 265,274, 279, 430 ЦПК України, позивач просить суд: стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання повнолітньої доньки ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі 1/3 частини з усіх видів його заробітку (доходу), щомісячно, починаючи з моменту звернення до суду і до досягнення ОСОБА_1 двадцяти три річного віку або закінчення навчання (в залежності від того, яка подія настане раніше).
Ухвалою судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 07.02.2024, у справі відкрито провадження, постановлено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження із викликом сторін.
Позивач у судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином. Згідно п. 1 прохальної частини позовної заяви, та заяви що міститься в матеріалах справи, просила розгляд справи проводити без її участі, заперечення проти заочного розгляду справи не подавала.
У відповідності до п. 2 ч. 2 ст. 223 ЦПК України, суд відкладає розгляд справи з підстав першої неявки в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними.
Згідно з ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних та доказів (постановляє заочне рішення).
Відповідно до ч.1 ст.280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Так як, відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, повторно не з`явився в судове засідання без поважних причин та не подав відзив, а позивач не заперечує проти такого вирішення справи, на підставі наведеного суд керуючись ч.4 ст.223, 280-281 ЦПК України ухвалив провести заочний розгляд справи.
Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступного висновку.
Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч.1 ст. 15 ЦК України). Правом звернення до суду за захистом наділена особа, права якої порушені, невизнані або оспорені.
Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.
Відповідно до ст.55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом
Водночас, відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України судовому захисту підлягають лише порушені, невизнані або оспорювані права, свободи чи інтереси осіб, які виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин.
За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Відповідно до ст.199 Сімейного Кодексу України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення 23 років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.
У відповідності зі ст.200 Сімейного Кодексу України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у ст.182 СК України.
Згідно ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.
У п. 20 постанови Пленуму від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» Верховний Суд України роз`яснив, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.
За змістом ст. 199 СК України обов`язок утримувати повнолітнього доньку (сина), яка (який) продовжує навчання, покладено на обох батьків.
Судом встановлено, що згідно свідоцтва по народження серії НОМЕР_2 від 06 лютого 2006 року виданого міським відділом реєстрації актів цивільного стану Ужгородського міськрайонного управління юстиції Закарпатської області батьком ОСОБА_1 є ОСОБА_2 , матір`ю ОСОБА_3 (копія якого міститься в матеріалах справи).
Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 17 березня 2011 року (копія міститься в матеріалах справи), розірвано шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 .

Малолітню дитину ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 залишено проживати разом із матір`ю - ОСОБА_3 .

Також вказаним рішенням стягнуто з ОСОБА_2 , на користь ОСОБА_3 , аліменти на утримання їх доньки ОСОБА_1 , до досягнення нею повноліття.

На даний час, ОСОБА_1 , повнолітня. Разом із тим продовжує навчатися. Так, згідно матеріалів справи, а саме довідки про навчання від 06.09.2023 року, позивач по справі навчається в університеті ОСОБА_4 у ОСОБА_5 за спеціальністю педагогічні та освітні науки на першому курсі на денній формі навчання, вона є студенткою І курсу.

Вказане свідчить про те, що на даний час позивач продовжує навчання.

Слід вказати на те, що відповідач у жодне із призначених судом засідань не з`явився, відзиву на позовну заяву не подавав.

Приписами ст. 141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дітей і проживання батьків окремо від них не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дітей.

Відповідно до ст. 5 Протоколу №7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (зі змінами, внесеними Протоколом № 11) кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебуванні в шлюбі та у випадку його розірвання.

Позивач зазначає, що працювати не має змоги та повністю перебуває на утриманні матері.

Суд вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення виходячи з таких підстав.

Згідно зі ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу.

Право на утримання припиняється у разі припинення навчання, або до досягнення повнолітнім дочкою або сина 23 років.

Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

Відповідно до роз`яснень, що містяться в п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Відповідно до ст. 200 СК України, суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

Згідно з ч.1 ст.182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Аналіз статей 199, 200 СК України вказує на те, що законодавець пов`язує обов`язок батьків утримувати своїх повнолітніх сина чи дочку, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріального допомоги, до досягнення ними двадцяти трьох років, коли батьки можуть надавати таку матеріальну допомогу, а також з врахуванням можливостей самої повнолітньої дочки (сина) нести таке утримання.

Сімейним кодексом України передбачено принцип рівності прав та обов`язків батьків: брати участь у матеріальних витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким із них проживає дитина. Обов`язок утримувати свого повнолітньої дитини, яка продовжує навчатися після досягнення повноліття, незалежно від форми навчання, покладається на обох батьків.

При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим із батьків.

Вказане узгоджується з висновками Верховного Суду, наведеними у постанові від 13.04.2021 (справа № 308/4214/18 провадження № 61-16005св20).

Суд враховує, що навчання на денній формі позбавляє повнолітню доньку відповідача можливості працевлаштуватися та одержувати певний дохід, у зв`язку з чим вона потребує матеріальної допомоги.

Окрім того, судом враховано також, що відповідач є особою працездатного віку, відсутність джерел доходу позивача, наявність обов`язку обох батьків із надання відповідної матеріальної допомоги та їх спроможність на її надання.

Відомості про те, що відповідач підтримує матеріально дитину яка проводжує навчання, в матеріалах справи відсутні. Відповідачем по справі відзиву на позовну заяву не подано, заперечень щодо обставин справи, розміру аліментів відповідач не подавав.

Враховуючи зазначені вище обставини, суд вважає, що відповідач має можливість забезпечувати своїй повнолітній доньці фінансову підтримку у вигляді сплати аліментів що становить 1/3 частини усіх його видів заробітку (доходу) щомісячно.

Даючи оцінку викладеному, суд приймає до уваги, що відповідач є фізично здоровою особою працездатного віку, законом встановлено його обов`язок надавати матеріальну допомогу повнолітній доньці , оскільки вона продовжує навчання, у зв`язку з чим потребує матеріальної допомоги батька, обставин, які б свідчили про відсутність взагалі можливостей надавати таку допомогу, відповідачем не надано, тому, виходячи з принципу розумності та справедливості, враховуючи матеріальне становище сторін та обставини, визначені в ст. 182 СК України, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню та з відповідача на користь позивача слід стягнути аліменти у розмірі 1/3 частини з усіх видів його заробітку (доходу), щомісячно, починаючи з моменту звернення до суду і до досягнення ОСОБА_1 двадцяти три річного віку або закінчення навчання (в залежності від того, яка подія настане раніше).

Згідно вимог ч. 2 ст. 2 ЦПК України суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Конституція України у статті 129 визначає однією із основних засад судочинства змагальність сторін та свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Вказаний принцип закріплено також і в Цивільному процесуальному кодексі України. Так, згідно ч. 3 ст. 2 ЦПК України однією із основних засад (принципів) цивільного судочинства є змагальність сторін, що полягає в рівності прав учасників справи щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом (ч. 1 ст. 12 ЦПК України).

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 2 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України).

З урахуванням всіх обставин справи, враховуючи вимоги ст. 81 ЦПК України, виходячи із принципу процесуальної рівності сторін, та враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, виходячи із принципів розумності та справедливості, оцінюючи належність, допустимість, достовірність та достатність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивачки про стягнення з відповідача аліментів на її утримання, як повнолітньої дитини, яка продовжує навчання підлягають до задоволення з підстав та мотивів, викладених вище.

Відповідно до вимог ч.ч. 1, 2 ст. 79 СК України, аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви. Якщо позивач вживав заходів щодо одержання аліментів від відповідача, але не міг їх одержати внаслідок ухилення відповідача від їх сплати, суд, залежно від обставин справи, може постановити рішення про стягнення аліментів за минулий час, але не більше як за один рік.

Позивач звернувся до суду з позовною заявою 30.01.2024, а тому аліменти слід стягувати саме із вказаної дати та до закінчення позивачем навчання, але не більше ніж до досягнення нею двадцяти трьох років.

Відповідно до вимог ст. 430 ЦПК України, рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць слід допустити до негайного виконання.

Згідно ч.ч.1,6 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Оскільки позивач звільнена від сплати судового збору, то суд приходить до переконання, що з відповідача підлягає стягненню на користь держави сума судового збору в розмірі 1 211,20 грн.

На підставі зазначеного, керуючись ст.ст. 2,3,4,6,9,18,76,77,78,79,80,89,258,263,264 ЦПК України, ст.ст.182,199, 200,201 Сімейного кодексу України, суд:

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, яка продовжує навчання,- задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на користь повнолітньої ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка продовжує навчатись, аліменти у розмірі 1/3 частини з усіх видів його заробітку (доходу), щомісячно, починаючи з моменту звернення до суду із даним позовом, а саме із 30.01.2024 року і до досягнення нею двадцяти три річного віку або закінчення навчання (в залежності від того, яка подія настане раніше).

Допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів у межах платежу за один місяць.

Стягнути із ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на користь держави судовий збір у розмірі 1 211,20 грн.

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , АДРЕСА_1 .

Відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , АДРЕСА_2 ; зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 .

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду О.В.Фазикош