ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 лютого 2024 року

м.Черкаси

Справа № 708/589/23
Провадження № 22-ц/821/437/24
Категорія: 310000000

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої Карпенко О.В.

суддів Новікова О.М., Василенко Л.І.

за участю секретаря: Ярошенка Б.М.

учасники справи:

позивач за первісним позовом (відповідач за зустрічним позовом): ОСОБА_1

представник позивача: адвокат Нестерко Ігор Олександрович

відповідач за первісним позовом (позивач за зустрічним позовом): ОСОБА_2

представник відповідача: адвокат Кушнір Анна Семенівна

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 адвоката Кушнір Анни Семенівни на рішення Чигиринського районного суду Черкаської області від 20 грудня 2023 року та додаткове рішення Чигиринського районного суду Черкаської області від 10 січня 2024 року (ухвалені під головуванням судді Івахненко О.Г. в приміщенні Чигиринського районного суду Черкаської області ) у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя,-

в с т а н о в и в :

30 травня 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 29.12.2011 року, який 28.03.2023 року було розірвано відповідно до рішення Соснівського районного суду м. Черкаси.

Під час шлюбу ними за спільні кошти було придбано:

-житловий будинок з надвірними господарськими спорудами за адресою: АДРЕСА_1 , який згідно з договором купівлі-продажу житлового будинку від 30.01.2019 року, посвідченим приватним нотаріусом Чигиринського районного нотаріального округу Кашицькою О.Г., було зареєстровано за відповідачем за первісним позовом ОСОБА_2 ;

-колісний транспортний засіб - автомобіль марки MERCEDES-BENS VITO 109 CDI, 2005 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 , тип: вантажний фургон, тип двигуна: дизельний, об`єм двигуна: 2148 см куб., зареєстрований за ОСОБА_2 12.01.2019 року.

Оскільки на даний час сторони не можуть дійти згоди щодо питання користування та розпорядження даним майном, вказує позивачка, вона змушена звернутися до суду з вказаним позовом в якому, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, просить:

- визнати житловий будинок з надвірними господарськими спорудами за адресою: АДРЕСА_1 та колісний транспортний засіб - автомобіль марки MERCEDES-BENS VITO 109 CDI, 2005 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 об`єктом права спільної сумісної власності подружжя;

-здійснити поділ майна, визнавши за ОСОБА_1 право власності на частку житлового будинку з відповідною частиною надвірних господарських споруд за адресою: АДРЕСА_1 ;

-стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію вартості автомобіля в сумі 148470,00 грн., а також витрати за проведення експертизи ринкової вартості транспортного засобу в розмірі 1500 грн. та витрати за проведення оцінки нерухомого майна (житлового будинку) в розмірі 1000 грн.

27 червня 2023 року ОСОБА_2 подав зустрічну позовну заяву про поділ спільного майна подружжя, в якій просить суд:

- позбавити його права власності на 1/2 частку у спільній сумісній власності на автомобіль MERCEDES-BENS VITO 109 CDI 2005 року випуску, тип: вантажний фургон, тип двигуна: дизельний, об`єм двигуна: 2148 см куб.;

- визнати право власності на вказаний автомобіль за позивачкою ОСОБА_1 та стягнути зі ОСОБА_1 на його користь грошову компенсацію в розмірі 1/2 вартості автомобіля, визначеної за результатами судової автотоварознавчої експертизи.

В обґрунтування поданої зустрічної позовної заяви зазначив, що спірний автомобіль було продано за згоди позивачки за первісним позовом, а кошти використано на потреби їх сім`ї, зокрема, на відпочинок в Єгипті.

28.12.2020 року ним було видано відповідну довіреність на ОСОБА_3 та ОСОБА_4 щодо продажу автомобіля, однак зазначені особи з невідомих йому причин не здійснили перереєстрацію транспортного засобу на себе. Проте, відчуження автомобіля відбулося шляхом продажу новим власникам та отримання від них коштів за вказаний автомобіль.

03 січня 2024 року представник ОСОБА_1 адвокат Нестерко І.О. звернувся до суду із заявою про ухвалення додаткового рішення, а саме щодо стягнення з відповідача на користь позивачки судових витрат на професійну правничу допомогу у сумі 20 000 грн.

На підтвердження понесених витрат надав суду договір про надання правової допомоги № 14/02-2023 від 14.02.2023 року, Додаток № 1 до нього, акт здачі-приймання наданих послуг від 22.12.2023 року на суму 20000 грн., з детальним описом робіт (наданих послуг), здійснений адвокатом Нестерком І.О. на виконання умов договору про надання правової допомоги № 14/02-2023 від 14.02.2023 року та квитанцію до прибуткового касового ордеру № 14 від 22.12.2023 року про оплату 20 000 грн. за договором про надання правової допомоги.

Ухвалою Чигиринського районного суду Черкаської області від 03 липня 2023 року зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя прийнято до спільного розгляду з первісним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя (том 1, а.с. 96)

Ухвалою Чигиринського районного суду Черкаської області від 12 липня 2023 року призначено судову автотоварознавчу експертизу, проведення якої доручено Черкаському відділенню Київського науково-дослідного інституту судових експертиз (18015, вул. Свято-Макаріївська, 135 А м. Черкаси).

На вирішення експертизи поставлено наступне питання:

- Яка ринкова вартість колісного транспортного засобу марки MERCEDES-BENS VITO 109 CDI, 2005 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 , тип: вантажний фургон, тип двигуна: дизельний, об`єм двигуна: 2148 см куб., станом на день проведення експертизи?

Листом від 07 серпня 2023 року №1163/1156-4-23/23 Черкаське відділення Київського науково-дослідного інституту судових експертиз повідомило, що в його штаті відсутні судові експерти з відповідної експертної спеціальності.

Ухвалою Чигиринського районного суду Черкаської області від 28 серпня 2023 року призначено судову автотоварознавчу експертизу, проведення якої доручено Черкаському науково-дослідному експертно-криміналістичному центру МВС України (вул. Пастерівська, 104, м. Черкаси, 18009).

На вирішення експертизи поставлено наступне питання:

- Яка ринкова вартість колісного транспортного засобу марки MERCEDES-BENS VITO 109 CDI, 2005 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 , тип: вантажний фургон, тип двигуна: дизельний, об`єм двигуна: 2148 см куб., станом на день проведення експертизи?

07 листопада 2023 року від Черкаського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України надійшло повідомлення про неможливість проведення судової експертизи у зв`язку з незадоволенням клопотання судового експерта.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Чигиринського районного суду Черкаської області від 20 грудня 2023 року первісний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя - задоволено повністю.

Визнано житловий будинок з відповідною частиною надвірних господарських споруд, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та колісний транспортний засіб - автомобіль марки MERCEDES-BENS VITO 109 CDI, 2005 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 , тип: вантажний фургон, тип двигуна: дизельний, об`єм двигуна: 2148 см куб. об`єктами права спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Здійснено поділ житлового будинку з відповідною частиною надвірних господарських споруд, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ,

Визнано за ОСОБА_1 в порядку поділу спільного майна подружжя, право власності на 1/2 частку житлового будинку з відповідною частиною надвірних споруд, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 .

У порядку поділу спільного майна подружжя колісного транспортного засобу, припинено право 1/2 частки ОСОБА_1 у спільному майні подружжя колісного транспортного засобу - автомобіля марки MERCEDES-BENS VITO 109 CDI, 2005 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 , тип: вантажний фургон, тип двигуна: дизельний, об`єм двигуна: 2148 см куб та стягнуто зі ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 компенсацію вартості 1/2 частки колісного транспортного засобу - автомобіля марки MERCEDES-BENS VITO 109 CDI, 2005 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 , тип: вантажний фургон, тип двигуна: дизельний, об`єм двигуна: 2148 см куб., в розмірі 148470,00 грн.

Стягнуто зі ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати за проведення експертних досліджень середньої ринкової вартості житлового будинку з надвірними спорудами і транспортного засобу в розмірі 2500,00 грн.

Стягнуто зі ОСОБА_2 на користь держави 4705,50 грн. судового збору.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя - відмовлено повністю.

Рішення суду першої інстанції, зокрема, мотивоване тим, що оскільки спірне майно було придбане сторонами під час перебування в зареєстрованому шлюбі, відповідачем не подано заперечень щодо оспорення поширення правового режиму спільного сумісного майна на вказані об`єкти, суд прийшов до висновку, що воно є спільною сумісною власністю подружжя, і їх частки у власності є рівними, а тому позивачка за первісним позовом обґрунтовано має право на 1/2 частину спільно нажитого майна подружжя, а саме на 1/2 частки житлового будинку та транспортного засобу.

Позивачка за первісним позовом бажає припинення свого права на частку у спільній сумісній власності на транспортний засіб шляхом стягнення 1/2 частки грошової компенсації з відповідача за первісним позовом, й того, що залишення неподільної речі у спільній власності без проведення реального поділу не позбавить відповідача його частки у праві на це спільне майно, натомість порушить баланс інтересів позивачки за первісним позовом як співвласника, суд вважав, що остання має право на одержання від відповідача за первісним позовом матеріальної компенсації вартості своєї частки.

Суд першої інстанції зауважив, що посилання відповідача на продаж спірного автомобіля в 2020 році та використання коштів від його продажу на спільну подорож та відпочинок є недоведеними, оскільки належні і допустимі докази на підтвердження цього факту в матеріалах справи відсутні. Суду не надано договору купівлі-продажу спірного автомобіля іншими особами, а видача довіреності на ім`я третіх осіб та заява свідка, про допит якого клопотань заявлено не було, не свідчать про його реальне відчуження на законних підставах.

Вирішуючи питання про визначення вартості частки автомобіля, місцевий суд взяв до уваги висновок експерта Березовського А.А. № 50 від 29.03.2023 року щодо середньої ринкової вартості автомобіля марки MERCEDES-BENS VITO 109 CDI, 2005 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 , тип: вантажний фургон, тип двигуна: дизельний, об`єм двигуна: 2148 см куб., згідно з яким середня ринкова вартість автомобіля на час дослідження становить 296 940,00 грн.

Оскільки ОСОБА_2 та його представником не надано достатніх доказів на підтвердження обставин, наведених у матеріалах зустрічного позову, суд вважав, що останній слід залишити без задоволення.

Додатковим рішенням Чигиринського районного суду Черкаської області від 10 січня 2024 року заяву представника ОСОБА_1 - адвоката Нестерка І.О. про ухвалення додаткового рішення задоволено.

Стягнуто зі ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати, пов`язані з оплатою правничої допомоги у сумі 20000, 00 грн.

Додаткове рішення мотивоване тим, що за результатами дослідження та оцінки наданих сторонами доказів у їх сукупності, беручи до уваги, що представником були обґрунтовані вимоги з приводу стягнення витрат на професійну правничу допомогу адвоката, надано докази, які підтверджують понесення позивачем витрат на правничу допомогу у зазначеному у заяві розмірі, дії адвоката відповідають умовам договору про надання правової допомоги, час, витрачений на складення та подання документів, є обґрунтованим, клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги від відповідача не надходило, а тому заява підлягає задоволенню.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі, поданій 19 січня 2024 року, представник ОСОБА_2 - адвокат Кушнір А.С., вважаючи оскаржуване рішення в частиніздійснення поділу колісного транспортного засобу - автомобіля марки MERCEDES-BENS VITO 109 CDI, 2005 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 , та стягнення компенсації вартості 1/2 частки колісного транспортного засобу - автомобіля марки MERCEDES-BENS VITO 109 CDI, 2005 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 , в розмірі 148470,00 грн. необґрунтованим, незаконним, таким, що не відповідає фактичним обставинам справи, постановленим з неповним з`ясуванням обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, просила скасувати рішення Чигиринського районного суду Черкаської області від 20 грудня 2023 року в частині здійснення поділу колісного транспортного засобу тастягнення компенсації вартості 1/2 його частки та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні даних позовних вимог відмовити.

Також, вважаючи додаткове рішення Чигиринського районного суду Черкаської області від 10 січня 2024 року необґрунтованим, просила його скасувати та ухвалити нове, яким розмір судових витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги адвокатом, зменшити.

Апеляційна скарга, зокрема, мотивована тим, що судом першої інстанції не взято до уваги ту обставину, що автомобіль марки MERCEDES-BENS VITO 109 CDI, 2005 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 було відчужено під час перебування сторін у шлюбі. На підтвердження даної обставини були надані відповідні докази, як довіреність від 28 грудня 2020 року та нотаріально засвідчена заява ОСОБА_4 від 13 листопада 2023 року, якою останній підтвердив, що дійсно ним та ОСОБА_3 було укладено договір купівлі-продажу вищезазначеного автомобіля, який був оформлений у вигляді довіреності. Після підписання довіреності ним було передано ОСОБА_2 грошові кошти у розмірі 5800 доларів США.

Скаржник вважає, що в даному випадку відбулось відчуження майна шляхом його продажу на підставі довіреності, який, на переконання скаржника, є удаваним правочином.

Апеляційна скарга в частині оскарження додаткового рішення Чигиринського районного суду Черкаської області від 10 січня 2024 року обґрунтована тим, що заявлені до стягнення судові витрати на правничу допомогу адвоката є завищеними. Зокрема, згідно протоколів судових засідань, останні тривали значно менший проміжок часу, аніж той, що заявлений представником позивачки в акті здачі-приймання наданих послуг від 22.12.2023 року.

Відзив на апеляційну скаргу

06 лютого 2024 року на адресу Черкаського апеляційного суду від представника ОСОБА_1 адвоката Нестерка І.О. надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останній, вважаючи доводи апеляційної скарги необґрунтованими та надуманими, просив суд апеляційної інстанції апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Чигиринського районного суду Черкаської області від 20 грудня 2023 року та додаткове рішення Чигиринського районного суду Черкаської області від 10 січня 2024 року залишити без змін.

Фактичні обставини справи

Як вбачається з наявних матеріалів справи, сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 29.12.2011 року, який розірвано відповідно до рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 28.03.2023 року, що набрало чинності.

Під час шлюбу сторонами за спільні кошти було придбано:

житловий будинок з надвірними господарськими спорудами за адресою: АДРЕСА_1 , який згідно з договором купівлі-продажу житлового будинку від 30.01.2019 року, посвідченим приватним нотаріусом Чигиринського районного нотаріального округу Кашицькою О.Г., було зареєстровано за відповідачем за первісним позовом ОСОБА_2 ;

колісний транспортний засіб - автомобіль марки MERCEDES-BENS VITO 109 CDI, 2005 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 , тип: вантажний фургон, тип двигуна: дизельний, об`єм двигуна: 2148 см куб., зареєстрований за ОСОБА_2 12.01.2019 року, що підтверджується даними Витягу з Єдиного державного реєстру Міністерства внутрішніх справ стосовно зареєстрованих транспортних засобів, вих. № 31/23/41 від березня 2023 року, складеного адміністратором ТСЦ № 7141 РСЦ ГСЦ МВС в Черкаській області (філія ТСЦ МВС) на адвокатський запит від 07.03.2023 року.

Згідно з висновком експерта Березовського А.А. № 50 від 29.03.2023 року середня ринкова вартість автомобіля марки MERCEDES-BENS VITO 109 CDI, 2005 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 , тип: вантажний фургон, тип двигуна: дизельний, об`єм двигуна: 2148 см куб., становить 296940,00 грн.

За проведення експертного товарознавчого дослідження по визначенню середньої ринкової вартості транспортного засобу № 50 від 29.03.2023 року ОСОБА_1 згідно квитанції до прибуткового касового ордеру № 50 від 29.03.2023 року сплачено 1500,00 грн., а за проведення оцінки ринкової вартості житлового будинку з надвірними спорудами від 24.02.2023 року ОСОБА_1 згідно квитанції до прибуткового касового ордеру № 0051 від 24.02.2023 року сплачено 1000,00 грн.

Позиція Черкаського апеляційного суду

Згідно зі ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог поданої апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов до наступних висновків.

Мотиви, з яких виходить Апеляційний суд, та застосовані норми права

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ч.1 та ч. 2 ст. 367 ЦПК України).

Рішення суду першої інстанції оскаржується лише в частині здійснення поділу колісного транспортного засобу - автомобіля марки MERCEDES-BENS VITO 109 CDI, 2005 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 , та стягнення компенсації вартості 1/2 частки колісного транспортного засобу - автомобіля марки MERCEDES-BENS VITO 109 CDI, 2005 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 , в розмірі 148470,00 грн., тому суд апеляційної інстанції переглядає справу лише в цій частині.

Статтею 212 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Статтею 60 СК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно зі статтею 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Відповідно до статті 69 СК України, дружина та чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності.

Згідно положень ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частина перша, друга статті 71 СК України).

У пунктах 2224 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» судам роз`яснено, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановити обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясувати джерело і час його придбання.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі з 29.12.2011 року.

Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 28.03.2023 року шлюб між сторонами розірвано.

Під час перебування у шлюбі сторонами крім іншого майна, було придбано автомобіль марки MERCEDES-BENS VITO 109 CDI, 2005 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 , тип: вантажний фургон, тип двигуна: дизельний, об`єм двигуна: 2148 см куб., зареєстрований за ОСОБА_2 12.01.2019 року.

Повно та всебічно дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, які оцінено на предмет належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємного зв`язку, суд першої інстанції, дійшов обґрунтованого висновку про те, що спірний транспортний засіб набутий сторонами в період шлюбу, є об`єктом їх права спільної сумісної власності, а тому позивач має право на грошову компенсацію вартості своєї частки у праві спільної сумісної власності і, як наслідок, припинення її права власності на спірне майно.

Вирішуючи питання в частині здійснення поділу та стягнення зі ОСОБА_2 компенсації частини вартості автомобіля, суд першої інстанції зауважив, що оскільки автомобіль є рухомим майном, яке є неподільним, тому стягнення 1/2 частки грошової компенсації з відповідача за дане майно є найбільш сприятливим для сторін, що в свою чергу, не позбавить відповідача його частки у праві на це спільне майно, при цьому, буде дотримано баланс інтересів ОСОБА_1 у спільній сумісній власності.

Водночас, доводи скаржника зводяться до того, що судом першої інстанції не взято до уваги ту обставину, що автомобіль марки MERCEDES-BENS VITO 109 CDI, 2005 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 було відчужено під час перебування сторін у шлюбі. На підтвердження даної обставини були надані відповідні докази: довіреність від 28 грудня 2020 року та нотаріально засвідчена заява ОСОБА_4 від 13 листопада 2023 року, якою останній підтвердив, що дійсно ним та ОСОБА_3 було укладено договір купівлі-продажу вищезазначеного автомобіля, який був оформлений у вигляді довіреності. Після підписання довіреності ним було передано ОСОБА_2 грошові кошти у розмірі 5800 доларів США.

Скаржник вважає, що в даному випадку відбулось відчуження майна шляхом його продажу на підставі довіреності, який, на переконання скаржника, є удаваним правочином.

З такими твердженнями апеляційний суд погодитись не може з огляду на наступне.

Так, відповідно до частини першої статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

У частинах першій, другій статті 207 ЦК України передбачено, що правочин вважається вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (стороною).

Згідно з пунктом 3 частини першої статті 208 ЦК України у письмовій формі належить вчиняти правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів неоподатковуваного мінімуму доходів громадян.

Відповідно до частини другої статті 218 ЦК України, якщо правочин, для якого законом встановлена його недійсність у разі недодержання вимог щодо письмової форми, укладений усно і одна із сторін вчинила дію, а друга сторона підтвердила її вчинення, зокрема шляхом прийняття виконання, такий право чин у разі спору може бути визнаний судом дійсним.

Згідно зі статтею 235 ЦК України удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили.

Якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили.

Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до частини першої статті 334 ЦК України право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передавання майна, якщо інше не встановлено договором або законом.

За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (стаття 655 ЦК України).

Стверджуючи про удаваність правочину довіреності від 28.12.2020 року, скаржник не надає належних та достатніх доказів на підтвердження даної обставини.

На переконання колегії суддів, сама лише видача довіреності на володіння, користування та розпорядження транспортним засобом без належного укладення договору купівлі-продажу не вважається укладеним відповідно до закону договором та не є підставою для набуття права власності на транспортний засіб особою, яка цю довіреність отримала.

Крім того, в матеріалах справи відсутні будь-які інші докази визнання правочину (довіреності) удаваним правочином.

Нотаріально посвідчена заява ОСОБА_4 від 13 листопада 2023 року, якою останній підтвердив, що ним та ОСОБА_3 було укладено договір купівлі-продажу вищезазначеного автомобіля, який був оформлений у вигляді довіреності, за яким передано ОСОБА_2 грошові кошти у розмірі 5800 доларів США, не може бути покладена в основу беззаперечності тверджень скаржника про укладення договору купівлі-продажу у вигляді довіреності, оскільки така заява була оформлена вже під час розгляду даної справи в суді першої інстанції, а інших доказів на підтвердження передачі ОСОБА_2 грошових коштів у розмірі 5800 доларів США сторонами надано не було.

Відтак, відсутні обґрунтовані та об`єктивні підстави беззаперечно стверджувати про те, що довіреність від 28.12.2020 року є удаваним правочином купівлі-продажу автомобіля.

Як вірно зазначив місцевий суд, відповідачем не доведено і того факту, що подружжя здійснило спільну подорож до Єгипту саме за кошти від продажу автомобіля, тобто використання їх на потреби сім`ї. Будь-які договори, авіаквитки тощо в матеріалах справи також відсутні.

Інші доводи апеляційної скарги представника ОСОБА_2 - адвоката Кушнір А.С. не спростовують правильних висновків суду першої інстанції, який розглянув позов ОСОБА_1 саме в межах заявлених нею вимог та на підставі поданих доказів і прийшов до аргументованого висновку про наявність підстав для його задоволення, з чим погоджується колегія суддів апеляційного суду.

Перевіряючи доводи скаржника в частині оскарження додаткового рішення Чигиринського районного суду Черкаської області від 10 січня 2024 року апеляційний суд зауважує наступне.

Частиною першою статті 270 ЦПК України передбачено, що суд, який ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати; 3) судом не вирішено питання про судові витрати; 4) суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу.

Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення (частина третя статті 270 ЦПК України).

Відповідно до пункту 12 частини третьої статті 2 ЦПК України однією із основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.

Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи (частина перша статті 133 ЦПК України).

Пунктом 1 частини третьої статті 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, віднесено витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до правової позиції Конституційного Суду України таке право є гарантованою Конституцією України можливістю фізичної особи одержати юридичні (правові) послуги (абзац другий пункту 4 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 16 листопада 2000 року № 13-рп/2000). Це право є одним із конституційних, невід`ємних прав людини і має загальний характер; реалізація права на правову допомогу не може залежати від статусу особи та характеру її правовідносин з іншими суб`єктами права; вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати; конституційне право кожного на правову допомогу за своєю суттю є гарантією реалізації, захисту та охорони інших прав і свобод людини і громадянина, і в цьому полягає його соціальна значимість (абзаци третій, четвертий, п`ятий підпункту 3.1, абзац перший підпункту 3.2 пункту 3 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009).

Кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, визначених законом, держава забезпечує надання професійної правничої допомоги безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав та особи, яка надає правничу допомогу. Для надання професійної правничої допомоги діє адвокатура. Забезпечення права на захист від кримінального обвинувачення та представництво в суді здійснюються адвокатом, за винятком випадків, установлених законом. Витрати учасників судового процесу на професійну правничу допомогу відшкодовуються в порядку, визначеному законом (стаття 10 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02 червня 2016 року).

Пунктом 2 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» визначено, що адвокатська діяльність - це незалежна професійна діяльність адвоката щодо здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

У відповідності до статті 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

Статтею 27 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» передбачено, що договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. До договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права. Зміст договору про надання правової допомоги не може суперечити Конституції України та законам України, інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, присязі адвоката України та правилам адвокатської етики.

Пунктом 9 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Згідно з частинами першою-шостою статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

При визначенні суми відшкодування витрат на професійну правничу допомогу суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності).

Отже, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 137 та частина восьма статті 141 ЦПК України).

Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постановах від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19, від 22 січня 2021 року у справі № 925/1137/19, Верховним Судом у постановах від 02 грудня 2020 року у справі № 317/1209/19 (провадження № 61-21442св19), від 03 лютого 2021 року у справі № 554/2586/16-ц (провадження № 61-21197св19), від 17 лютого 2021 року у справі № 753/1203/18 (провадження № 61-44217св18).

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, позивачці ОСОБА_1 правничу допомогу у вказаній справі надавав адвокат Нестерко І.О., що підтверджується ордером серії СА №1047783 від 19 травня 2023 року, договором про надання правової допомоги № 14/02-2023 від 14.02.2023 року, Додатком № 1 до нього, актом здачі-приймання наданих послуг від 22.12.2023 року на суму 20000 грн., з детальним описом робіт (наданих послуг), здійснених адвокатом Нестерком І.О. на виконання умов договору про надання правової допомоги № 14/02-2023 від 14.02.2023 року та квитанцією до прибуткового касового ордеру № 14 від 22.12.2023 року про оплату 20 000 грн. за договором про надання правової допомоги.

Надані заявником документи відповідно до положень ст. ст. 12, 81 ЦПК України є належними доказами понесення ОСОБА_1 витрат на професійну правничу допомогу у даній справі.

При визначенні суми відшкодування, суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі N 755/9215/15-ц).

Склад витрат, пов`язаних з оплатою за надання професійної правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі, що свідчить про те, що такі витрати повинні бути обґрунтовані належними та допустимими доказами.

При цьому, для суду не є обов`язковими зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема у випадку укладення ними договору у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність (див.: пункт 5.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18, провадження № 12-171гс19).

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» від 28 листопада 2002 року зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

З урахуванням конкретних обставин, зокрема, ціни позову, суд може обмежити даний розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для даної справи. Так, у визначенні розумно необхідного розміру сум, які підлягають сплаті за послуги адвоката, можуть братися до уваги, зокрема: встановлені нормативно-правовими актами норми видатків на службові відрядження (якщо їх установлено); вартість економних транспортних послуг; час, який міг би витратити на підготовку матеріалів кваліфікований фахівець; вартість оплати відповідних послуг адвокатів, яка склалася в країні або в регіоні; наявні відомості органів статистики або інших органів про ціни на ринку юридичних послуг; тривалість розгляду і складність справи тощо.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, який враховуючи фактичний обсяг наданої правничої допомоги, кількість судових засідань, з врахуванням виконаної адвокатом роботи, керуючись принципами співмірності та розумності судових витрат, критерієм реальності адвокатських витрат, дійшов правильного висновку про наявність підстав для стягнення на користь ОСОБА_1 витрат на оплату правничої допомоги адвоката в розмірі 20 000 грн, що є реальним, зважаючи на предмет спору та не суперечить принципу пропорційності розподілу судових витрат.

Колегія суддів відхиляє доводи скаржника про те, що розмір таких витрат є завищеним з огляду на те, що заявником надано детальний опис проведених робіт із зазначенням часу на їх виконання. До того ж, сторона відповідача не скористалась своїм правом на подання до суду першої інстанції клопотань, заяв щодо зменшення розміру витрат на правничу допомогу, що кореспондується з її обов`язком доведення неспівмірності таких витрат.

Посилання скаржника на те, що з протоколів судових засідань чітко вбачається, що останні тривали значно менший проміжок часу, аніж той, що заявлений представником позивачки в акті здачі-приймання наданих послуг від 22.12.2023 року, апеляційним судом відхиляються, оскільки Верховний Суд у постановах від 25.05.2021 у справі №910/7586/19, від 20.07.2021 у справі №922/2604/20, від 18.05.2022 у справі №910/4268/21, від 26.10.2022 у справі №910/4277/21, від 18.04.2023 у справі №903/378/22, від 23.03.2023 у справі №921/434/21, від 25.04.2023 у справі №910/21424/21 висловлював правову позицію про те, що такі стадії як прибуття до суду чи іншої установи та очікування є складовими правничої допомоги, які в комплексі з іншими видами правничої допомоги сприяють забезпеченню захисту прав та інтересів клієнта. З урахуванням наведеного, час, який адвокат витрачає на дорогу для участі у судовому засіданні, є складовою правничої допомоги і підлягає компенсації нарівні з іншими витратами. Зазначені висновки Верховного Суду є сталими та ґрунтуються на аналізі складових часу, необхідного для належного здійснення адвокатом представництва інтересів клієнта.

Інші наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують вірних висновків суду першої інстанції.

Згідно із ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржуване рішення залишенню без змін.

Оскільки апеляційна скарга залишається без задоволення, судові витрати слід залишити за особою, яка подала апеляційну скаргу.

Керуючись ст. ст. 258, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 адвоката Кушнір Анни Семенівни залишити без задоволення.

Рішення Чигиринського районного суду Черкаської області від 20 грудня 2023 року та додаткове рішення Чигиринського районного суду Черкаської області від 10 січня 2024 рокуу справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення, в порядку та за умов, визначених ЦПК України.

Головуюча О.В. Карпенко

Судді О.М. Новіков

Л.І. Василенко

/ повний текст постанови суду виготовлений 29 лютого 2024 року/