КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 жовтня 2024 року м. Київ

Справа № 361/4551/23

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді-доповідача Ящук Т.І.,

суддів Кирилюк Г.М., Рейнарт І.М.,

за участю секретаря судового засідання Мех В.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Керуюча компанія «ЖК Скандія», яка подана представником Барським Костянтином Михайловичем, на ухвалу Броварського міськрайонного суду Київської області від 05 лютого 2024 року, постановлену у складі судді Радзівіл А.Г.,

у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Керуюча компанія «ЖК Скандія» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за надані послуги,

встановив:

В червні 2023 року до Броварського міськрайонного суду Київської області надійшла позовна заява ТОВ «Керуюча компанія «ЖК Скандія» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за надані послуги у розмірі 13 872 грн. 56 коп.

01 листопада 2023 року до Броварського міськрайонного суду Київської області від представника позивача Барського К.М. надійшла заява про відмову від позову, в якій просив прийняти відмову від позову у зв`язку з погашенням заборгованості в повному обсязі та покласти на відповідача судові витрати в розмірі 8052 грн., а саме: 2684 грн. - судового збору; 5368 грн. - витрати на професійну правничу допомогу.

Ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 05 лютого 2024 року закрито провадження у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Керуюча компанія «ЖК Скандія» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за надані послуги.

Повернуто позивачу Товариству з обмеженою відповідальністю «Керуюча компанія «ЖК Скандія» з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову до суду, що складає 1377 грн. 15 коп.

В іншій частині заяви відмовлено.

Не погоджуючись з ухвалою суду, представник позивача Барський К.М. звернувся з апеляційною скаргою, у якій просить скасувати ухвалу Броварського міськрайонного суду Київської області від 05 лютого 2024 року в частині повернення позивачу із державного бюджету 50% судового збору та ухвалити нове рішення, яким стягнути з відповідача судові витрати у розмірі 8052 грн.

Вважає, що суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні заявлених вимог в частині стягнення судових витрат, з підстав не надання до суду документів, що свідчать про оплату гонорару, не врахував умов договору, який укладено між позивачем та адвокатом Барським К.М., а саме п. 4 Додаткової угоди №3 від 07.03.2023 року, де зазначено, що послуги адвоката вважаються наданими з моменту ухвалення судом відповідного судового рішення.

Також суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні заяви в частині повернення 100% судового збору, проігнорував ч. 3 ст. 142 ЦПК України, де зазначено, що якщо позивач не підтримує своїх вимог унаслідок задоволення їх відповідачем після пред`явлення позову, суд за заявою позивача присуджує стягнення понесених ним у справі витрат з відповідача.

Також вважає, що суд першої інстанції безпідставно зменшив розмір витрат на правову допомогу до 0 (нуля) грн., тим самим порушив ч. 5 ст. 137 ЦПК України.

Учасники справи в судове засідання не з`явилися, будучи повідомленими про день та час розгляду справи у встановленому законом порядку, про причини своєї неявки суд не повідомили, а тому колегія суддів вважала можливим розглянути справу за їх відсутності відповідно до вимог ч.2 ст. 372 ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, з`ясувавши обставини справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного.

Згідно з ч.1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Ухвала суду в частині закриття провадження у справі у зв`язку з прийняттям відмови від позову не оскаржується, тому відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України судом апеляційної інстанції не переглядається.

Постановляючи оскаржувану ухвалу в частині відмови у стягненні витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 5368 грн., суд першої інстанції виходив з того, що представником позивача не надано суду документів, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлених у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

З таким висновком суду колегія суддів погоджується, виходячи з наступного.

Згідно з п. 4 ч.1 ст. 255 ЦПК України, суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо позивач відмовився від позову і відмова прийнята судом.

Відповідно до ч.2 ст. 255 ЦПК України, про закриття провадження у справі суд постановляє ухвалу, а також вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат, повернення судового збору з державного бюджету.

Статтею 142 ЦПК України визначений порядок розподілу витрат у разі закриття провадження у справі.

Так, згідно з ч.3 ст. 142 ЦПК України, у разі відмови позивача від позову понесені ним витрати відповідачем не відшкодовуються, а витрати відповідача за його заявою стягуються з позивача. Однак якщо позивач не підтримує своїх вимог унаслідок задоволення їх відповідачем після пред`явлення позову, суд за заявою позивача присуджує стягнення понесених ним у справі витрат з відповідача.

За змістом цієї статті, позивач, який не підтримує позовні вимоги, набуває право на відшкодування судових витрат в разі, коли він звернувся до суду з позовними вимогами до відповідача, а відповідач після пред`явлення до нього позову задовольнив ці вимоги, тобто виконав вимоги позивача.

Частинами 2-4 статті 137 ЦПК України визначено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Частиною 5 статті 137 ЦПК України визначено, що у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

За змістом п.1 ч.2 ст. 137 ЦПК України здійснені стороною у справі судові витрати на правничу допомогу визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Частиною 8 статті 141 ЦПК України визначено, що розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом установленого строку така заява залишається без розгляду.

Отже, розмір витрат на правничу допомогу визначається судом, виходячи з умов договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 зазначено, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

У постанові Верховного Суду від 22 травня 2023 року у справі № 187/1493/21 зазначено, що якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату цих послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, акту виконаних робіт, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

З матеріалів справи вбачається, що 12 червня 2023 року до Броварського міськрайонного суду Київської області звернулось ТОВ «Керуюча компанія «ЖК Скандія» з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за надані послуги у розмірі 13 872 грн. 56 коп.

12 жовтня 2023 року на підставі розпорядження про призначення повторного автоматизованого розподілу судової справи, справу передано на розгляд судді Радзівіл А.Г.

Ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 01 червня 2023 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження, призначено дату судового засідання.

01 листопада 2023 року представник позивача - Барський К.М. направив до суду заяву про стягнення в порядку ч.3 ст. 142 ЦПК України з відповідача на користь позивача витрат по сплаті судового збору у розмірі 2684 грн. та витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 5368 грн., посилаючись на те, що відповідач добровільно сплатив заборгованість за надані послуги у повному обсязі, у зв`язку з чим позивач не підтримує своїх позовних вимог внаслідок їх задоволення після пред`явлення позову.

Разом з тим, звертаючись до суду з даним позовом та із заявою порядку ч.3 ст. 142 ЦПК України представником позивача не додано до матеріалів справи документів, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлених у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

До заяви про відмову від позову представник позивача, як доказ таких витрат долучив акт № 23/4551 наданих послуг від 25.10.2023 року, договір від 04.04.2022 № ЖКС 2204 про надання правничої (правової) допомоги, додаткову угоду №3 від 07.03.2023 року додаток 1/3 до договору від 04.04.2022 року №ЖКС2204, розрахунок(детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом та здійснених ним витрат часу) від 30.10.2023 року на суму 5368 грн.

В п. 1 акту № 23/4551 наданих послуг за договором №ЖКС2204 від 25 жовтня 2023 року зазначено, що підписанням цього акту сторони підтверджують, що адвокат надав, а клієнт прийняв наступні послуги у справі, що розглядається № 361/4551/23 Броварським міськрайонним судом Київської області за позовом клієнта до боржника ОСОБА_1 «Комплексна послуга зі звернення до суду» (перша інстанція, провадження у цивільній справі) зі стягнення заборгованості за надані житлові та інші послуги, яка включає в себе: аналіз укладених клієнтом договорів та підписаних на їх виконання документів (актів, рахунків тощо; доведення до клієнта інформації про правову позицію за наслідками проаналізованих документів; погодження із клієнтом ключових положень правової позиції у справі; складання тексту позовної заяви; виготовлення пакетів документів у паперовій формі для подання до суду; відрядження до суду для подання позовної заяви (із додатками); моніторинг стану розгляду справи на порталі «Судова влада України»; контроль надходження судових рішень за даними порталу «Єдиний державний реєстр судових рішень» ; складання відповіді на відзив (у разі отримання на позовну заяву); періодичне оновлення інформації про стан заборгованості боржника - відповідача (згідно даних, наданих клієнтом); складання різних процесуальних документів (клопотань про доручення до матеріалів справи, заяв про часткове покладання судових витрат на відповідача та ін.); інформування клієнта про перебіг судового процесу; доведення до боржника - відповідача інформації щодо правової позиції позивача (за зверненням боржника).

Встановивши, що позивачем в установленому законом порядку не доведено фактичне понесення витрат на професійну правничу допомогу в суді першої інстанції, не надано документів, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлених у встановленому законом порядку, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову у стягненні судових витрат на професійну правничу допомогу.

Доводи апеляційної скарги про те, що висновок суду першої інстанції спростовується п.4 додаткової угоди №3 від 07.03.2023 року, додаток 1/3 до договору від 04.04.2022 року №ЖКС2204, в якому зазначено, що послуги зазначені у п.2.1 цієї угоди вважаються наданими з моменту ухвалення судового рішення, незалежно від його змісту, а також що суд першої інстанції не врахував висновки Верховного Суду про те, що витрати на професійну правничу допомогу в разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено, колегія суддів відхиляє, оскільки у даному випадку судом першої інстанції рішення суду по суті пред`явлених позовних вимог судом не ухвалювалось, а постановлена ухвала про закриття провадження у зв`язку з відмовою позивача від позову. У цьому випадку процесуальним законом передбачено можливість стягнення лише тих судових витрат, які уже фактично понесені.

Так, відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Таким чином, зазначена норма, що регулює порядок розподілу судових витрат за результатами розгляду справи по суті заявлених вимог, що закінчується ухваленням рішення суду, передбачає розподіл витрат, як тих, що сторона сплатила, так і тих, що має сплатити у зв`язку з розглядом справи.

Разом з тим, на відміну від вказаної норми, положення ч. 3 ст. 142 ЦПК України, якою визначено розподіл витрат у разі визнання позову, закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду, встановлюють порядок та підстави відшкодування витрат позивача, які ним уже фактично понесені.

Так, відповідно до ч. 3 ст. 142 ЦПК України, якщо позивач не підтримує своїх вимог унаслідок задоволення їх відповідачем після пред`явлення позову, суд за заявою позивача присуджує стягнення понесених ним у справі витрат з відповідача.

Оскільки витрати позивача ТОВ «Керуюча компанія «ЖК Скандія» на професійну правничу допомогу документально не підтверджені та не доведені, доказів протилежного заявником не надано, висновок суду першої інстанції про відмову у задоволенні вимог про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу є обґрунтованим.

Доводи представника позивача, викладені в апеляційній скарзі, апеляційним судом відхиляються, оскільки вони суперечать вищевказаним нормам процесуального закону.

Відповідно ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Разом з тим, колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції про повернення позивачу із державного бюджету 50 % судового збору у зв`язку із закриттям провадження у справі.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач звернувся до суду з вимогами майнового характеру. Відповідно до квитанції про сплату судового збору, позивачем було сплачено судовий збір на суму 2684 грн.

Як вбачається з ухвали суду, в судовому засіданні відповідач не заперечувала проти прийняття відмови від позову, заперечувала проти стягнення із неї витрат на правову допомогу.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв`язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях

Частиною 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» передбачено, що у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Відповідно до ч. 3 ст. 142 ЦПК України, якщо позивач не підтримує своїх вимог унаслідок задоволення їх відповідачем після пред`явлення позову, суд за заявою позивача присуджує стягнення понесених ним у справі витрат з відповідача.

Таким чином, здійснюючи розподіл судових витрат, судом першої інстанції не було враховано положення ч. 3 ст. 142 ЦПК України, що призвело до повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору сплаченого при поданні позову до суду, що складає 1377 грн. 15 коп.

Враховуючи, що позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Керуюча компанія «ЖК Скандія»не підтримав своїх вимог унаслідок задоволення їх відповідачем ОСОБА_1 після пред`явлення позову ( сплати заборгованості після відкриття провадження у справі), суд за заявою позивача повинен був присудити стягнення понесених ним у справі витрат з відповідача.

Виходячи з зазначеного, з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору у розмірі 2684 грн.

Враховуючи положення ч.3 ст.142 ЦПК України, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про часткову обґрунтованість доводів апеляційної скарги та про необхідність скасувати оскаржувану ухвалу в частині повернення позивачу із державного бюджету 50 % судового збору та ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Керуюча компанія «ЖК Скандія» витрати по сплаті судового збору в сумі 2684 грн.

Керуючись ст. ст. 268, 367, 368, 374 - 376, 381 - 383 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Керуюча компанія «ЖК Скандія», яка подана представником Барським Костянтином Михайловичем, - задовольнити частково.

Ухвалу Броварського міськрайонного суду Київської області від 05 лютого 2024 року - скасувати в частині повернення позивачу із державного бюджету 50 % судового збору та ухвалити в цій частині нове судове рішення:

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Керуюча компанія «ЖК Скандія» витрати по сплаті судового збору в сумі 2684 грн.

В іншій частині ухвалу Броварського міськрайонного суду Київської області від 05 лютого 2024 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, за винятком випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 21 квітня 2025 року.

Суддя - доповідач: Ящук Т.І.

Судді: Кирилюк Г.М.

Рейнарт І.М.