ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/9149/24 Справа № 207/2830/24 Суддя у 1-й інстанції - Подобєд О. К. Суддя у 2-й інстанції - Гапонов А. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 листопада 2024 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі:

головуючого-судді Гапонова А.В.

суддів Новікової Г.В., Никифоряка Л.П.

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи у м. Дніпро цивільну справу за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Довіра та Гарантія» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

- за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Жежель Сергій Сергійович,

на рішення Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 25 липня 2024 року,-

ВСТАНОВИВ:

ІСТОРІЯ СПРАВИ

В травні 2024 року ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» звернулося до суду з позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

В обґрунтування пред`явлених позовних вимог позивачем вказано, що 12.12.2018 року між ТОВ «ФК «Дінеро» та ОСОБА_1 було укладено договір кредитної лінії №L3336971, згідно якого відповідачці були надані кошти в сумі 12500,00 грн., зі сплатою процентів в розмірі 178,80% річних. 01.07.2019 року між ТОВ «ФК «Дінеро» та ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» було укладено Договір відступлення права вимоги №01072019 у відповідності до умов якого ТОВ «ФК «Дінеро» передає (відступає) ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» за плату належні йому права Вимоги, а ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» приймає належні ТОВ «ФК «Дінеро» права Вимоги до Боржників, вказаних у Реєстрі боржників. Отже, ТОВ «Довіра та Гарантія» набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 26863,01 грн., з яких: 12500,00 грн. тіло кредиту; 14363,01 грн. заборгованість по відсоткам за користування кредитом. Таким чином, ОСОБА_1 має непогашену заборгованість перед позивачем за договором кредитної лінії №L3336971 від 12.12.2018 року в розмірі 40397,25 грн., з яких: 12500,00 грн. тіло кредиту; 14363,01 грн. заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 2421,36 грн. сума збитків з урахуванням 3% річних; 11112,88 грн. інфляційні втрати. Просив позовну заяву задовольнити.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ СУДОВОГО РІШЕННЯ

Рішенням Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 25 липня 2024 року позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Довіра та Гарантія» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Довіра та Гарантія» () заборгованість за кредитним договором №L3336971 від 12.12.2018 року у розмірі 40397 гривень 25 копійок, з яких: 12500,00 грн. тіло кредиту; 14363,01 грн. заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 2421,36 грн. 3% річних; 11112,88 грн. інфляційні втрати.

Стягнуто з ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Довіра та Гарантія» () понесені судові витрати за сплату судового збору у розмірі 2422 гривні 40 копійок.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ ВИМОГ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

18.08.2024 року ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Жежель С.С. подано апеляційну скаргу, в якій ставиться питання про скасування рішення Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 25 липня 2024 року та ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позову.

В обґрунтуванні апеляційної скарги зазначено, що позивачем не доведено що ОСОБА_1 підписувала з ТОВ «ФК «Дінеро» будь які документи за допомогою електронного ключа, а саме ані договір L3336971 ані AG5619011, що виключає ту обставину, що між сторонами виникли будь які договірні відносини щодо отримання в борг коштів.

Окрім цього, зазначає, що судом першої інстанції не було належним чином досліджено ту обставину, що позивачем було пропущено строк позовної давності та не було надано належних та допустимих доказів поважності причин такого пропуску строку.

АРГУМЕНТИ ІНШИХ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Відзиву на апеляційну скаргу в порядку ст.360 ЦПК України не надходило.

ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Частиною 4 статті 19 ЦПК України передбачено, що спрощене провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.

Відповідно до ч.1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи у порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Відповідно до ч. 3 цієї статті розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Зважаючи на те, що дана справа є малозначною, ціна позову складає 40 397,25 грн., що менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розгляд апеляційної скарги здійснюється без повідомлення сторін.

Відповідно до ч.1 ст.367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ч.4 ст.367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги в межах апеляційного оскарження, апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено.

12.12.2018 року між ТОВ «ФК «Дінеро» та ОСОБА_1 було укладено договір кредитної лінії №L3336971, згідно якого відповідачці були надані кошти в сумі 12500,00 грн., зі сплатою процентів в розмірі 178,80% річних.

01.07.2019 року між ТОВ «ФК «Дінеро» та ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» було укладено Договір відступлення права вимоги №01072019 у відповідності до умов якого ТОВ «ФК «Дінеро» передає (відступає) ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» за плату належні йому права Вимоги, а ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» приймає належні ТОВ «ФК «Дінеро» права Вимоги до Боржників, вказаних у Реєстрі боржників.

Отже, ТОВ «Довіра та Гарантія» набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 26863,01 грн., з яких: 12500,00 грн. тіло кредиту; 14363,01 грн. заборгованість по відсоткам за користування кредитом.

Також, позивачем було здійснено нарахування 3% річних у сумі 2421,36 грн. та інфляційні втрати за весь час прострочення у сумі 11112,88 грн.

Отже, ОСОБА_1 порушила строки повернення заборгованості за кредитом та строки сплати нарахованих відсотків, таким чином порушення строків повернення кредиту за договором та відсотків за його користування є істотним порушенням договору.

Щодо заявленої відповідачем вимоги про застосування до позовних вимог наслідків спливу строків позовної давності, суд зазначає наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, між ТОВ «ФК «Дінеро» та ОСОБА_1 були укладені додаткові угоди та строк договорів було продовжено до 24.02.2019 року.

Отже, трирічний строк позовної давності спливає 24.02.2022 року.

Враховуючи, що останнім днем звернення до суду з позовом було 24.02.2022 року, а Закон України №540-ІХ від 30.03.2020 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» щодо продовження строків позовної давності на час дії карантину набрав чинності 02.04.2020 року, то на дату звернення до суду 10.05.2024 року, позивачем не пропущено строк позовної давності.

Крім того, позивач просив стягнути з відповідача витрати на професійну правничу допомогу.

Так, для підтвердження витрат на правову допомогу позивачем було надано Договір №36 про надання правової допомоги від 25.04.2024 року, додаткову угоду до Договору №36 про надання правової допомоги від 25.04.2024 року та детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних АБ «Анастасії Міньковської», укладених між ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» та АО «Анастасії Міньковської». Однак, матеріали справи не містять доказів на підтвердження сплати послуг адвоката. А отже відшкодування витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги не підлягає задоволенню.

Враховуючи вищевикладене, суд першої інстанції дійшов висновку про часткове задоволення позову.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

В силу ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Істотними умовами договору відповідно до ч. 1 статті 638 ЦК України є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Статтею 639 ЦК України встановлено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлена письмова форма, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 та 2 ст.207 ЦК України правочин вважається вчиненим у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Частинами 1,2 ст.1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Відповідно до частини 1 статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Частиною 1 ст. 525 ЦК України встановлено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ч.1 ст. 526 ЦК України).

Якщо в зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін). При цьому, в законодавстві визначаються різні поняття: як «строк дії договору», так і «строк (термін) виконання зобов`язання» (статті 530, 631 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст.527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.

Відповідно до ч. 1 ст.530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

За правилом ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Частиною 1 ст.611 ЦК України встановлено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди.

Згідно зі ст. 514 Цивільного Кодексу України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 516 Цивільного Кодексу України, заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

Доводи апеляційної скарги спростовуються розрахунком заборгованості, з якого вбачається, що у відповідача перед кредитором наявна заборгованість в сумі 40 397 грн. 25 коп.

Щодо застосування до спірних правовідносин строку позовної давності.

Згідно ст.ст. 256, 257 ЦК України, позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Положеннями ч. ч.3, 4 ст.267 ЦК України встановлено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у статтях 252-255 ЦК України.

Статтею 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частини 1 та 5 статті 261 ЦК України).

Виходячи з вимог статті 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний закономи інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстави його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності за відсутності поважних причин її пропущення, наведених позивачем.

Проте, необхідно зазначити, що між ТОВ «ФК «Дінеро» та ОСОБА_1 були укладені додаткові угоди та строк договорів було продовжено до 24.02.2019 року.

Отже, трирічний строк позовної давності спливає 24.02.2022 року.

Враховуючи, що останнім днем звернення до суду з позовом було 24.02.2022 року, а Закон України №540-ІХ від 30.03.2020 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» щодо продовження строків позовної давності на час дії карантину набрав чинності 02.04.2020 року, то на дату звернення до суду 10.05.2024 року, позивачем не пропущено строк позовної давності.

Доводи, вказані в апеляційній скарзі про те, що суд неповно з`ясував обставини по справі, необґрунтовані та зводяться до переоцінки доказів по справі і незгоди з висновками суду по їх оцінці.

При таких обставинах, апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі "Проніна проти України", N 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

ВИСНОВКИ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

Судом першої інстанції на основі об`єктивної оцінки наданих сторонами доказів повно встановлено фактичні обставини справи та правильно застосовано норми матеріального права.

Недоліків, які призводять до порушення основних принципів цивільного процесуального судочинства та охоронюваних законом прав та інтересів осіб, які беруть участь у справі, та впливають на суть ухваленого рішення під час розгляду справи у суді апеляційної інстанції не встановлено.

Згідно з ч.1 ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ухвалене судом рішення відповідає вимогам ст. 263 ЦПК України, підстав для його скасування за доводами апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Жежель Сергій Сергійович залишити без задоволення.

Рішення Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 25 липня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 ст. 389 ЦПК України.

Судді: