Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
23 грудня 2024 року місто Ужгород
Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області у складі: головуючої судді Крегул М.М., за участю секретаря судового засідання Микуланинець О.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду, в м. Ужгород, у порядку спрощеного позовного провадження , цивільну справу за позовом адвоката Кузьми-Чепурнової Катерини Іванівни, яка діє в інтересах ОСОБА_1 , до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання дитини, -
Адвокат Кузьма-Чепурнова К.І., яка діє в інтересах ОСОБА_1 , звернулася до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області із даним позовом, який обґрунтовує тим, що 01.03.2003 року між ОСОБА_1 та відповідачем укладено шлюб. Від шлюбу у них є двоє дітей: дочка ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та дочка ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Як зазначено у позові, сімейне життя у ОСОБА_1 з відповідачем виявилося невдалим, спільне життя погіршилося, відсутні добрі сімейні відносини, взаєморозуміння, духовна близькість. ОСОБА_1 вважає, що подальшого сенсу підтримувати сімейні відносини з відповідачем немає. Погляди відповідача на сімейне життя на даний час стали відрізнятися від поглядів позивача. ОСОБА_1 останні шість місяців із молодшою донькою проживають окремо від відповідача, шлюбні відносини з ОСОБА_2 існують тільки формально.
Також позивач зазначає, що неповнолітня донька ОСОБА_4 , 2008 р.н. проживає разом з нею, отримує всі блага, які необхідні для нормального фізичного та духовного розвитку дитини, а тому вважає за доцільне після розірвання шлюбу, щоб дитина продовжувала проживати і надалі з нею та на неї відповідач повинен сплачувати аліменти. Зокрема зазначає, що відповідач є молодою, працездатною особою, його стан здоров`я дозволяє йому працювати, інших утриманців не має, а тому може сплачувати аліменти на дитину.
У зв`язку з цим позивач просить суд шлюб між нею та відповідачем розірвати; неповнолітню дитину ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 залишити проживати разом з матір`ю ОСОБА_5 ; стягнути з відповідача на корить позивача на утримання доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 аліменти у розмірі частки від усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з дня пред`явлення даного позову і до досягнення нею повноліття, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Ухвалою судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 04.10.2024 року позовну заяву залишено без руху та надано позивачеві строк на усунення недоліків.
Ухвалою судді від 25.10.2024 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження.
Позивач у судове засідання не з`явилася, будучи належним чином повідомленою про час та місце розгляду справи, однак від її представника адвоката Кузьми-Чепурнової К.І. до суду надійшла заява про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, не заперечує проти ухвалення заочного рішення.
Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з`явився повторно, хоча про час та місце розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином, а тому суд в порядку ст. 280 ЦПК України, суд вважає, що справу слід вирішити на підставі наявних у ній доказів.
Відзиву у визначений судом строк відповідач не надіслав. Згідно з ч.8 ст.178 ЦПК України - у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Враховуючи, що відповідачем у встановлений законом строк відзив на позов не подано, в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає за можливе вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та ухвалити заочне рішення.
Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.
Як встановлено по справі, 01 березня 2003 року сторони зареєстрували шлюб, що стверджується долученим до справи свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 , виданим 12 вересня 2024 року повторно виконавчим комітетом Ратовецької сільської ради Ужгородського району, Закарпатської області.
Від даного шлюбу у сторін народила дочка ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 .
Приписами ст.110 СК України визначено, що позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним з подружжя.
Згідно ст. 112 СК України при розгляді справи про розірвання шлюбу суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини й інших обставин життя чоловіка і жінки. Відповідно до ч.3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду.
Відповідно до ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання.
Оскільки , позивач ОСОБА_1 наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушуванням до шлюбу та шлюбних відносин, що є неприпустимим.
Як встановлено у судовому засіданні, подружнє життя у сторін не склалося. Про це свідчать ті обставини, що позивач та відповідач сімейних стосунків не підтримують, спільно не проживають, подальше збереження шлюбу позивач вважає неможливим.
Наведене дозволяє суду зробити висновок про те, що сторони втратили почуття поваги, любові та довіри один до одного і їх сім`я розпалася остаточно. Умови для їх примирення відсутні, а цей шлюб є формальним і подальше його збереження суперечить інтересам позивача.
Стаття 51 Конституції України передбачає, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Аналогічні приписи викладені у ст. 24 СК України, у якій, крім іншого передбачено, що примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.
Відповідно до ч.3 та ч.4 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом.
Спору щодо поділу спільного майна позивачем не заявлялося.
Враховуючи вищенаведені обставини справи та аналізуючи норми СК України, суд приходить до висновку, що подальше спільне проживання подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, а тому шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 слід розірвати.
Позивач стверджує, що донька ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . проживає разом з нею та перебуває на її утриманні, позивач займається її вихованням.
Будь-яких заперечень для спростування вказаних висновків суду відповідачем не надано.
Таким чином, у судовому засіданні встановлено, що після того, як сторони почали проживати окремо, їх спільна дочка ОСОБА_4 залишилась проживати та на даний час проживає з матір`ю, вона здійснює опіку над дитиною, доглядає за нею, та піклується про її здоров`я.
Суд, оцінюючи докази за своїм внутрішнім переконанням, приходить до висновку про те, що на даний час визначити місце проживання дитини необхідно, виходячи з її віку, фактичного місця знаходження на час розгляду справи та потреб у повсякденному житті. Зокрема, суд враховує те, що дитина після початку окремого проживання сторін проживає з матір`ю, яка має можливість забезпечити належні умови проживання, виховання та розвиток дитини.
Крім того, відповідно до вимог Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року, в якій міститься принцип 6, дитина може бути розлучена з матір`ю лише у винятковій ситуації.
Однак, даний принцип не можна тлумачити таким чином, що у матері малолітньої дитини є перевага перед батьком при вирішенні питання щодо визначення місця проживання дитини, приймаючи до уваги рівність прав обох батьків щодо дитини, що витікає як зі ст. 141 Сімейного кодексу України, так і зі змісту Конвенції про права дитини.
Суд вважає за необхідне звернути увагу сторін на те, що визначення місця проживання дитини з матір`ю, не позбавляє права позивача відвідувати дитину, спілкуватися з нею, здійснювати свої батьківські обов`язки та доглядати за дитиною за місцем проживання відповідача.
Згідно із ст. 18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини.
Відповідно до ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею.
Зважаючи на вищенаведене, а також з огляду на вік дитини, суд приходить до висновку, що доньку ОСОБА_4 слід залишити проживати з матір`ю.
Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.
Згідно зі ст.141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.
У відповідності до ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Відповідно до ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
Позивачем ставиться вимога про стягнення з відповідача аліментів на утримання доньки у розмірі 1/4 частки його заробітку (доходу) починаючи з дня подачі заяви до суду і до моменту досягнення дитиною повноліття.
Відповідно до ст.183 Сімейного кодексу України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.
Частиною п`ятою вказаної статті визначено, що той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину.
Отже, законодавцем визначено той мінімальний розмір частки, який повинен суд визначати у випадку присудження аліментів у частці від доходу платника аліментів.
Зі ст.182 СК України слідує, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Оцінюючи надані сторонами по справі докази, та зважаючи на те, що обов`язок утримувати дітей є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька, відсутність у відповідача інших дітей, непрацездатних дружини, батьків, дочки, сина, будь яких заперечень чи доказів на спростування цих обставин відповідач не надав, за таких обставин, суд дійшов до висновку, що відповідач зобов`язаний нести витрати на утримання своєї доньки у розмірі 1/4 частки від доходу щомісячно, до досягнення дитиною повноліття.
Відповідно до ч. 1 ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст.430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у справі про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.
На підставі наведеного, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог.
Обґрунтовуючи своє рішення, суд бере до уваги вимоги статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини.
В рішеннях у справах «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torijav. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958, Seryavin and others v. Ukraine, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року Європейський суд з прав людини наголошує, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.
Консультативна рада європейських суддів у Висновку № 11 (2008) до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень зазначила, що «якість судового рішення залежить головним чином від якості його вмотивування. Виклад підстав прийняття рішення не лише полегшує розуміння та сприяє визнанню сторонами суті рішення, але, насамперед, є гарантією проти свавілля. По-перше, це зобов`язує суддю дати відповідь на аргументи сторін та вказати на доводи, що лежать в основі рішення й забезпечують його правосудність; по-друге, це дає можливість суспільству зрозуміти, яким чином функціонує судова система» (пункти 34-35).
В контексті вказаної практики, суд вважає обґрунтування цього рішення достатнім.
Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.
Виходячи з наведеного, оскільки позивача було звільнено від сплати судового збору за позовною вимогою про стягнення аліментів, такий підлягає стягненню з відповідача на користь держави.
Інші витрати зі сплати судового збору підлягаю стягненню з відповідача на користь позивача.
Керуючись ст. ст.24,56,105,112,180,182,183, 184,185,191СК України, ст. ст.10,12,13,18,81,258,259,263-265,352,354,355 ЦПК України, суд,-
Позовну заяву адвоката Кузьми-Чепурнової Катерини Іванівни, яка діє в інтересах ОСОБА_1 , до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання дитини - задовольнити.
Шлюб, зареєстрований 01 березня 2003 року між ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , виконавчим комітетом Ратовецької сільської ради Ужгородського району Закарпатської області, про що складено відповідний актовий запис № 03 - розірвати.
Залишити проживати разом з матір`ю, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 - доньку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .
Стягнути із ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , аліменти на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , в розмірі 1/4 (однієї четвертої) частки усіх видів заробітку (доходу), але неменше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 26 вересня 2024 року і до досягнення дитиною повноліття.
Допустити негайне виконання рішення суду в межах суми платежу за один місяць.
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , судовий збір у розмірі 1211,20 грн. (одна тисяча двісті одинадцять грн. двадцять коп.).
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 на користь держави, судовий збір у розмірі 1211,20 грн. (одна тисяча двісті одинадцять грн. двадцять коп.).
Позивач: ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , ідентифікаційний номер НОМЕР_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ).
Відповідач: ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 ).
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому ЦПК України.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Апеляційна скарга подається безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду.
Суддя Ужгородського
міськрайонного суду М.М. Крегул