П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 травня 2024 року м. Київ

Справа № 758/12151/18

Провадження № 22-ц/824/7922/2024

Резолютивна частина постанови оголошена 22 травня 2024 року

Повний текст постанови складено 24 травня 2024 року

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Стрижеуса А.М.,

суддів: Поливач Л.Д., Шкоріної О.І.

секретаря: Мандрики О.П.

сторони: позивач Головне управління Державної служби України з

надзвичайних ситуацій у м. Києві,

відповідачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 в особі законного представника ОСОБА_2 , ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , в особі законного представника ОСОБА_2 , подану адвокатом Гніденко Ольгою Миколаївною, на рішення Подільського районного суду міста Києва від 04 грудня 2023 року, ухваленого у складі судді Анохіна А.М. в приміщенні Подільського районного суду м. Києва,-

В С Т А Н О В И В:

До Подільського районного суду міста Києві звернувся представник Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у місті Києві з позовом, в якому просить визнати ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 такими, що втратили право користування житловим приміщенням АДРЕСА_1 .

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що будинок АДРЕСА_2 , розташований у комплексі державної пожежної рятувальної частини № 7 Головного управління, перебуває на його балансі і належить йому на праві оперативного управління, що підтверджується довідкою Головного управління ДСНС України у м. Києві 24.07.2018 № 65/6/4098.

Таким чином, житлове приміщення НОМЕР_4 гуртожитку сімейного типу при 7-ДПРЧ Подільського РУ ГУ ДСНС України у м. Києві по АДРЕСА_2 є у державній власності та знаходиться на балансі позивача. ОСОБА_1 , який проходив службу в ДПО ГУ МВС України, на підставі протоколу № 1 засідання культпобуткомісії УДПО ГУ МВС в м. Києві (правонаступник - ГУ ДСНС України у м. Києві) від 12.02.1998, у 1998 році було надано для проживання однокімнатне житлове приміщення № НОМЕР_1 , на сім'ю у складі 2 осіб у гуртожитку сімейного типу по АДРЕСА_2 .

Згідно довідки до форми № 16, на відповідачів у житловому приміщенні НОМЕР_4 гуртожитку сімейного типу при 7 - ДПРЧ Подільського РУ ГУ ДСНС України у м. Києві по АДРЕСА_2, зареєстровано 3 особи, зокрема: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 (дружина), ОСОБА_3 (донька), ОСОБА_4 . На день звернення до суду із позовом ОСОБА_1 не є працівником Головного управління. Інші відповідачі у трудових відносинах з Головним управлінням не перебували та не перебувають та не відносяться до категорії осіб, які не підлягають виселенню без надання іншого приміщення.

На підтвердження факту не проживання відповідачів у спірному приміщенні, позивачем складались акти щодо відсутності відповідачів у займаному приміщенні у період з 02 вересня 2017 року по 10 вересня 2018 року. Таким чином, позивач вважає, що відсутність фактичного проживання відповідачів в спірному приміщення, може бути підставою для визнання останніх такими, що втратили право користування спірним житловим приміщенням. На підставі вищевикладеного позивач звернувся з вказаним позовом до суду.

28 січня 2020 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 в особі законного представника ОСОБА_2 подано до суду зустрічну позовну заяву до Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у місті Києві, в якій просять визнати поважними причини тимчасової відсутності позивачів за зустрічним позовом в житловому приміщенні АДРЕСА_1 у період з 14 липня 2017 року по 31 грудня 2018 року, продовжити строк зберігання вказаного житлового приміщення за позивачами до 1,5 року у зв`язку з тимчасовою відсутністю з поважних причин.

В обґрунтування зустрічних позовних вимог зазначили, що позивачі були відсутні у спірному житловому приміщенні в робочий час у зв`язку з роботою та навчанням, а у вечірній та нічний час були змушені доглядати ОСОБА_5 , яка є матір`ю ОСОБА_2 та тещею ОСОБА_1 , оскільки потребувала сторонньої допомоги та постійного догляду після проведеної операції.

У зв`язку з тяжкістю після операційного періоду, самій ОСОБА_2 було фізично важко допомагати матері пересуватись, тому була необхідність у допомозі від ОСОБА_1 , а дітей самих залишатись у гуртожитку позивачі не наважувались. Тому всією родиною позивачі у період з 14 липня 2017 року по жовтень 2018 року змушені були постійно навідуватися та ночувати за місцем проживання ОСОБА_5 . Натомість всі особисті речі та меблі знаходились у спірному житловому приміщенні. Кожного дня позивачі приходили до гуртожитку за речами, підтримували належний стан приміщення, а також вчасно сплачували комунальні послуги. На день подання позову до суду вся родина проживає у спірному житловому приміщенні та продовжує ним користуватись. У зв`язку з викладеним позивачі за зустрічним позовом вимушені звернутись до суду із даним позовом.

20 січня 2021 року представником відповідача за зустрічним позовом подано відзив, в якому викладено заперечення проти позовних вимог, та зазначено, що позивачі жодного разу не звертались до Головного управління з заявою про виїзд зі спірного приміщення на довгостроковий період з поважних причин, не повідомляли про скрутне становище, що сталось в сім`ї, добровільно вивільнили службове житло без пояснень та причин. У зв`язку з чим, Головним управлінням складено акти щодо відсутності позивачів у займаному приміщенні впродовж року.

Крім того, з наданих позивачами доказів вбачається, що ОСОБА_5 не потребувала сторонньої допомоги, а тому вважає безпідставними причини посилання позивачів на це як на підставу поважності причин не проживання у спірному приміщенні. На підставі викладеного, посилаючись на порушення позивачами порядку користування житловим приміщенням та у відповідності до ст. ст. 71, 72 ЖК УРСР вважає, що є всі підстави для визнання останніх такими, що втратили право користування житловим приміщенням. На підставі викладеного просить у задоволенні зустрічного позову відмовити.

22 лютого 2021 року представником позивачів за зустрічним позовом подано відповідь на відзив, в якому зазначено, що позивачі не звертались до Головного управління з заявою про виїзд зі спірного приміщення, оскільки фактично не виїжджали з нього. Всі особисті речі, меблі, побутова техніка позивачів знаходиться у спірному приміщенні. Фактично позивачі лише не ночували у спірному приміщенні у період лікування та реабілітації ОСОБА_5 . Тому вважає, що підстав подавати таку заяву не було. Відтак, просить зустрічний позов задовольнити.

Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 04 грудня 2023 року позов Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у м. Києві до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , в особі законного представника ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , в особі законного представника ОСОБА_2 , за участю третьої особи - Служби у справах дітей Подільської районної у м. Києві державної адміністрації про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням - задовольнити.

Визнати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 таким, що втратив право користування житловим приміщенням № НОМЕР_1 гуртожитку сімейного типу, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 .

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 такою, що втратила право користування житловим приміщенням № НОМЕР_1 гуртожитку сімейного типу, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 .

Визнати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 такою, що втратила право користування житловим приміщенням № НОМЕР_1 гуртожитку сімейного типу, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 .

Визнати ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 таким, що втратив право користування житловим приміщенням № НОМЕР_1 гуртожитку сімейного типу, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 .

Зустрічний позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , в особі законного представника ОСОБА_2 до Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у м. Києві, за участю третьої особи - Служби у справах дітей Подільської районної у м. Києві державної адміністрації, про визнання причин тимчасової відсутності наймача у житловому приміщенні поважними та продовження строку зберігання за наймачем житлового приміщення - залишити без задоволення.

Стягнути солідарно з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (ІПН НОМЕР_2 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_3 ), ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (ІПН НОМЕР_3 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_3 ), ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (ІПН НОМЕР_4 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_3 ) на користь Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у м. Києві (, місцезнаходження за адресою: м. Київ, вул. Володимирська, 13) судовий збір у розмірі 1762,00 гривень.

Не погоджуючись з рішенням суду, представником відповідачів за первісним позовом адвокатом Гніденко О.М. подано апеляційну скаргу, в якій вона просить рішення суду в частині задоволених позовних вимог скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким в задоволенні позовних вимог Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у м. Києві - відмовити. Зазначає, що рішення суду є незаконним, таким, що ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального права, а висновки суду такими, що не відповідають обставинам справи.

У відзиві на апеляційну скаргу, Головне управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у м. Києві заперечувало проти доводів апеляційної скарги, вважає її необґрунтованою через ознаки перекручування фактичних обставин справи. З цих причин апеляційну скаргу не можна задовольнити, враховуючи вищевказані аспекти. Рішення суду першої інстанції вважають повністю відповідним законодавству України, об`єктивним, справедливим, законним, ухвалене із дотриманням норм матеріального та процесуального права. Суд правильно визначив обставини, які мають значення для справи та в своїх висновках об`єктивно та правильно їх врахував. Висновки суду першої інстанції, викладені в рішенні, відповідають реальним обставинам справи.

В судовому засіданні представник відповідачів за первісним позовом адвокат Гніденко О.М. підтримала доводи апеляційної скарги.

Представник Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у м. Києві Коцюба К.М. проти доводів апеляційної скарги заперечувала, посилаючись на законність та обґрунтиованість рішення суду.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, врахувавши аргументи, наведені у відзиві на апеляційну скаргу, колегія суддів дійшла таких висновків.

Частинами першою-третьою статті 367 ЦПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Рішення Подільського районного суду м. Києва від 04 грудня 2023 року оскаржується в частині в частині задоволених позовних Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у м. Києві про визнання осіб такими, що втратили право користуванняжитловим приміщенням.

В іншій частині рішення Подільського районного суду м. Києва від 04 грудня 2023 року не оскаржується, а тому відповідно до правил частини першої статті 367 ЦПК України справа в цій частині не переглядається.

Судом встановлено, що відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (ЄДРПОУ), Головне управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у м. Києві (далі - Головне управління) є органом державної влади.

7-ДПРЧ Подільського районного управління Головного управління ДСНС України у м. Києві є структурним підрозділом Головного управління і знаходиться в підпорядкуванні позивача без статусу юридичної особи.

Будівля АДРЕСА_2 відповідно до розпорядження Подільської районної у місті Києві державної адміністрації від 08.10.2007 № 1542 «Про затвердження дислокації житлових будинків, яка використовується під гуртожитки у Подільському районі м. Києва» є гуртожитком при 7 - ДПРЧ ГУ ДСНС України у м. Києві.

Будинок АДРЕСА_2 , розташований у комплексі державної пожежної рятувальної частини № 7 Головного управління, перебуває на його балансі і належить йому на праві оперативного управління, що підтверджується довідкою ГУ ДСНС України у м. Києві від 24.07.2018 № 65/6/4098.

Таким чином, житлове приміщення НОМЕР_4 гуртожитку сімейного типу при 7-ДПРЧ Подільського РУ ГУ ДСНС України у м. Києві по АДРЕСА_2 є у державній власності та знаходиться на балансі позивача.

Матеріалами справи доведено, що спірне помешкання входить до складу зареєстрованого в установленому законом порядку комплексу будівель та споруд частини технічної служби ГУ ДСНС України в м. Києві, який призначений для виконання функцій, пов'язаних з попередженням та ліквідацією наслідків надзвичайних ситуацій.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 , який проходив службу у державній пожежній охороні м. Києва, на підставі протоколу № 1 засідання культпобуткомісії УДПО ГУ МВС в м. Києві (правонаступник - ГУ ДСНС України у м. Києві) від 12.02.1998 було надано для проживання однокімнатне житлове приміщення № НОМЕР_1 у гуртожитку сімейного типу при 7-ДПРЧ на сім`ю з 2 осіб. Проте, позивачем ордер на вселення відповідачам не видавався.

Згідно довідки до форми № 16, на відповідачів у житловому приміщенні НОМЕР_4 гуртожитку сімейного типу при 7 - ДПРЧ Подільського РУ ГУ ДСНС України у м. Києві по АДРЕСА_2, зареєстровано 3 особи, зокрема: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 (дружина), ОСОБА_3 (донька), ОСОБА_4 .

Позивачем неодноразово здійснювалися перевірки цільового використання житлових приміщеннях в гуртожитках, які перебувають на балансі Головного управління, в тому числі і гуртожитку сімейного типу при 7-ДПРЧ по АДРЕСА_2 , проте жодного разу двері в квартиру АДРЕСА_4 ніхто не відчинив. Вказане підтвердження, зокрема, складеними у період з 02 вересня 2017 року по 10 вересня 2018 року Актами перевірки раціонального використання житлових приміщень у службовому гуртожитку 7-ДПРЧ (т.1 а.с.25-250; т.2 а.с.1-148), відповідно до яких вбачається, що двері не відчиняли, відсутні ознаки присутності мешканців.

Також позивач зазначає, що про не проживання відповідачів у спірному житловому приміщенні свідчать показники лічильників та відомості про оплату комунальних послуг з незначними рахунками.

Судом встановлено, що позивачем складалися акти щодо відсутності відповідачів у займаному приміщенні впродовж більше 1 року.

З довідки ГУ ДСНС України у м. Києві від 31 липня 2018 року № 465 вбачається, що ОСОБА_1 проходив службу в органах та підрозділах цивільного захисту з 07.08.1996 по 29.09.2017. Згідно наказу ГУ ДСНС України у м. Києві від 29.09.2017 № 700 о/с звільнений у відставку за станом здоров`я, із зняттям з військового обліку.

Встановлено, що дружина відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , в трудових відносинах з Головним управлінням не перебувала та не перебуває, що також підтверджується довідкою від 31 липня 2018 року № 466.

У частинах першій, другій та п`ятій статті 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване судове рішення відповідає.

Рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією Україниправ і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (частина перша статті 5 ЦПК України).

Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів.

Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування усіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язків, відносин і залежностей. Усебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин справи забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення.

Надаючи оцінку аргументам, наведеним в апеляційній скарзі, Київський апеляційний суд виходить із такого.

Відповідно до ч. 1 ст. 317 Цивільного кодексу України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Частиною 1 статті 319 Цивільного кодексу України встановлено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Стаття 326 Цивільного кодексу України визначає, що у державній власності є майно, у тому числі грошові кошти, яке належить державі Україна. Управління майном, що є у державній власності, здійснюється державними органами.

Статтею 386 Цивільного кодексу України, встановлено, що власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Згідно ст. 391 Цивільного кодексу України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Правовідносини, які виникають між Головним управлінням та наймачами житлових приміщень гуртожитку, регулюються главою 4 Житлового кодексу Української PCP «Користування гуртожитками».

Згідно зі ст. 127 Житлового кодексу Української PCP, для проживання робітників, службовців, студентів, учнів, а також інших громадян у період роботи або навчання можуть використовуватись гуртожитки. Для тимчасового проживання осіб, які відбували покарання у виді обмеження волі або позбавлення волі на певний строк і потребують поліпшення житлових умов або жила площа яких тимчасово заселена чи яким повернути колишнє жиле приміщення немає можливості, а також осіб, які потребують медичної допомоги у зв`язку із захворюванням на туберкульоз, використовуються спеціальні гуртожитки. Під гуртожитки надаються спеціально споруджені або переобладнані для цієї мети жилі будинки. Жилі будинки реєструються як гуртожитки у виконавчому комітеті районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів.

Відповідно до ст. 128 Житлового кодексу Української PCP жила площа в гуртожитку надається одиноким громадянам і сім`ям, які мають право проживати у гуртожитках, за рішенням адміністрації підприємства, установи, організації або органу місцевого самоврядування, у власності чи управлінні яких перебуває гуртожиток.

Жила площа у спеціальних гуртожитках для тимчасового проживання осіб, які відбували покарання у виді обмеження волі або позбавлення волі на певний строк і потребують поліпшення житлових умов або жила площа яких тимчасово заселена чи яким повернути колишнє жиле приміщення немає можливості, а також осіб, які потребують медичної допомоги у зв`язку із захворюванням на туберкульоз, надається в порядку, що визначається відповідними органами місцевого самоврядування.

Зі змісту зазначених норм вбачається, що житлове приміщення у відомчому гуртожитку підприємства для проживання, зокрема робітників і службовців надається тимчасово, допоки з роботодавцем, який надав це житло, особу пов`язують трудові правовідносини. Після їх припинення службове жиле приміщення повинно бути повернене роботодавцю для того, щоб у ньому мали можливість проживати інші працівники.

Статтею 129 Житлового кодексу Української PCP, встановлено, що на підставі рішення про надання жилої площі в гуртожитку адміністрація підприємства, установи, організації, орган місцевого самоврядування видає громадянинові спеціальний ордер, який є єдиною підставою для вселення на надану жилу площу в гуртожитку.

Таким чином, судом встановлено, що ОСОБА_1 було надано для проживання з сім'єю житлове приміщення № НОМЕР_1 в гуртожитку сімейного типу при 7-ДПРЧ ГУ ДСНС України у м. Києві.

Проте, вже тривалий період часу відповідачі в спірному приміщенні не проживають.

Відповідно до п.9 Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в Українській PCP, затверджені Постановою Ради Міністрів Української PCP і Укрпрофради від 11.12.1984 № 470 (далі- Правила), передбачено, що квартирний облік ведеться в цілому по підприємству, установі, організації.

Пунктом 41 Правил, передбачено, що підприємства, установи, організації, які не здійснюють квартирний облік, ведуть контрольні списки своїх працівників, що перебувають на обліку в виконавчому комітеті місцевої Ради даного населеного пункту.

ОСОБА_1 в контрольних списках працівників Головного управління, які потребують поліпшення житлових умов не значиться.

Таким чином встановлено, що відповідачі добровільно залишили жиле приміщення, тривалий час в ньому не мешкають, своєю реєстрацією в квартирі створюють для позивача, як для власника житла, перешкоди.

Вказане також не спростовано стороною відповідачів у справі за первісним позовом, оскільки судом першої інстанції обґрунтовано не взято до уваги доводи останніх щодо не користування спірним приміщенням з поважних причин. Вказані доводи спростовано наданими стороною позивача за первісним позовом доказами, дослідженими в судовому засіданні, сумніву щодо яких суд не має.

Згідно з п. 33 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, від 07.02.2014, № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», застосовуючи положення статті 391 ЦК, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов`язані із позбавленням права володіння, суд має виходити із того, що відповідно до положень статей 391, 396 ЦК позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння.

Верховний суд України у справі від 16.11.2016 № 6-709цс16, предметом розгляду якої було (визнання особи такою, що втратила право па користування житловим приміщенням та зняття з реєстрації), дійшов висновку, що положення статей 383. 391 ЦК України передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності на жилеприміщення, будинку, квартиру тощо, від будь яких осіб, у тому числі осіб, які не є і не були членами його сім`ї.

У разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник мас право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою, такий висновок міститься у рішенні Верховного суду України, від 01.03.2016 року у справі №825/1335/13-а.

Доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на доказах та законі, висновків суду першої інстанції не спростовують, містять посилання на обставини, що були предметом перевірки суду першої інстанції, яким була надана належна правова оцінка, зводяться до переоцінки доказів та незгоди із судовим рішенням і не спростовують правильних висновків суду першої інстанції.

Таким чином, суд першої інстанції правильно встановив правову природу заявленого позову, в достатньому обсязі визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку в силу вимог статей 12, 13, 81, 89 ЦПК України, правильно встановив обставини справи, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам статей 263, 264 ЦПК України, підстави для його скасування з мотивів, які викладені в апеляційній скарзі, відсутні.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів заявника та їх відображення в рішенні суду першої інстанції, питання вичерпності висновків суду першої інстанції, апеляційний суд виходить з того, що у справі, що розглядається, учасникам спору було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, а доводи, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують обґрунтованих та правильних по суті висновків суду.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції в частині, що оскаржується, відповідає обставинам справи, ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 369, 374, 375, 381, 382, 383, 390 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , в особі законного представника ОСОБА_2 , подану адвокатом Гніденко Ольгою Миколаївною - залишити без задоволення.

Рішення Подільського районного суду міста Києва від 04 грудня 2024 року в оскаржуваній частині - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Суддя-доповідач А. М. Стрижеус

Судді: Л. Д. Поливач

О. І. Шкоріна