Номер провадження: 22-ц/813/1204/24
Справа № 523/2407/22
Головуючий у першій інстанції Сувертак І.В.
Доповідач Карташов О. Ю.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.12.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Карташова О.Ю.

суддів: Коновалової В.А., Кострицького В.В.

за участю секретаря судового засідання - Рудуман А.О.

учасники справи:

позивач Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк»

відповідач ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Одеського апеляційного суду

апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Суворовського районного суду міста Одеси від 01 березня 2023 року

у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором

ВСТАНОВИВ:

ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст позовних вимог

У лютому 2022 року позивач звернувся з позовом до суду про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором. Свої вимоги мотивує тим, що 19 лютого 2013 року ОСОБА_1 уклала з позивачем кредитний договір № б/н, отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом. Відповідно до даного кредитного договору банк повністю та в строки виконав зобов`язання по даному договору перед відповідачем, видав йому платіжну картку із встановленим лімітом. Відповідно до умов договору погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати, позичальник повинен надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інших витрат згідно умов договору.

Однак ОСОБА_1 свої зобов`язання за умовами кредитного договору не виконує.

У зв`язку з зазначеними порушеннями станом на 14 грудня 2021 року заборгованість перед позивачем за кредитним договором № б/н від 19 лютого 2013 року становить 39138 грн 93 коп., у тому числі:

- заборгованість за тілом кредиту 33042 грн 91 коп.;

- заборгованість за простроченими відсотками 6096 грн 02 коп.

До теперішнього часу відповідач не виконує свої обов`язки щодо погашення боргу та продовжує користуватися отриманими кредитними коштами.

Позивач просить стягнути зазначену заборгованість перед банком з ОСОБА_1 та судові витрати, а саме: судовий збір у розмірі 2481 грн 00 коп.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 01 березня 2023 року ухвалено позовні вимоги Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт серії НОМЕР_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 , на користь Акціонерного товариства комерційний банк Приватбанк (м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, буд. 50, , рах. № НОМЕР_3 (для погашення заборгованості та судових витрат), МФО №305299) заборгованість за кредитним договором № б/н від 19 лютого 2013 року в розмірі 39138 грн 93 коп., яка складається з:

- заборгованість за тілом кредиту 33042 грн 91 коп.;

- заборгованість за простроченими відсотками 6096 грн 02 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт серії НОМЕР_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 , на користь Акціонерного товариства комерційний банк Приватбанк (м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, буд. 50, , рах. № НОМЕР_3 (для погашення заборгованості та судових витрат), МФО №305299) судові витрати - судовий збір у розмірі 2481,00 грн.

Рішення суду вмотивовано тим, що 19 лютого 2013 року ОСОБА_1 уклала з позивачем кредитний договір, отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом. Відповідно до даного кредитного договору банк повністю та в строки виконав зобов`язання по даному договору перед відповідачем, видав йому платіжну картку із встановленим лімітом. Відповідно до умов договору погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати, позичальник повинен надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інших витрат згідно умов договору. Однак ОСОБА_1 свої зобов`язання за умовами кредитного договору не виконала.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, на неповне з`ясування усіх фактичних обставин справи та не дослідження і не надання належної оцінки наявним в матеріалах справи доказам, просить скасувати оскаржуване рішення, ухвалити нове яким у задоволенні позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити повністю.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

В апеляційній скарзі зазначено, що суд першої інстанції не взяв до уваги, та не зазначив у рішенні суду жодного обґрунтування, щодо нарахованої заборгованості за кредитним договором.

Апелянтом акцентується увага на тому, що позивачем неправомірно здійснюється стягнення заборгованості за простроченим тілом кредиту та простроченими відсотками у розмірі 39138,93 грн, тоді як на час звернення з позовною заявою, сума кредитного ліміту, становила 0,00 грн. Крім того, в розрахунку заборгованості за кредитним договором № б/н від 19.02.2013 року зазначено, що погашено заборгованості у розмірі 112009,30 грн - за тілом кредиту, тоді, як максимальний розмір кредитного ліміту клієнта, за наданими документами банку становив 25000,00 грн. Також, позивачем не враховано у розрахунку заборгованості збільшення та зменшення кредитного ліміту відповідачки, що свідчить про наданий недостовірний розрахунок заборгованості, який містить неправдиві дані. Іншого належного розрахунку, який би узгоджувався із матеріалами справи, умовами кредитного договору, позивач не надав.

Також, в скарзі зазначено, що судом першої інстанції не було повністю розглянуто питання, щодо ознайомлення відповідачки з умовами та правилами надання банківських послуг. Наголошується, що позивачем не надано належних доказів, що на момент підписання анкети-заяви б/н від 06.10.2011 року та всієї дії кредитного договору діяли саме надані банком витяг з Тарифів та витяг з Умов та правил надання банківських послуг, у тій редакції, які надав позивач до суду, а не в будь-якій іншій редакції. Анкета-заява не містить відмітки, який саме вид картки було видано позичальнику, та який тариф застосовувався, не надано доказів, що відповідач розумів та ознайомився і погодився з умовами договору, підписуючи анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в АТ КБ «ПриватБанк», а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема, й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування. Наголошується, що відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Тарифами банку, які викладені на банківському сайті банку, складає між нити та банком договір. Але, згідно даних з офіційного сайту АТ КБ «ПриватБанк» Умови та правила надання банківських послуг постійно змінювались та затверджувались в новій редакції. Заява підписана відповідачем 19.02.2013 року, і у тексті самої заяви не вказано жодного посилання на те, що з якою редакцією Умов та правил надання банківських послуг ознайомився позичальник при підписанні анкети-заяви про приєднання до Умов та правил, як і не вказано яка кредитна картка та за яким тарифом оформлена. Крім цього, на офіційному сайті банку міститься перелік архівних Умов та правил надання банківських послуг, і найстарішою редакцією Умов та правил надання банківських послуг є редакція від 01.09.2013 року. Проте, Банк посилається на те, що клієнткою було підписано Анкету-заяву № б/н про приєднання до умов та правил надання банківських послуг 19.02.2013 року, тобто значно раніше, ніж перша редакція Умов та правил надання банківських послуг. Таким, чином на думку апелянта відсутні підстави вважати, що клієнт погодився з Умовами та правилами надання банківських послуг.

Стосовно достовірності розрахунку та виписки, наданої Банком апелянт зазначає, що виконаний банком розрахунок заборгованості не є і не може бути належним доказом, якій доводить обґрунтованість вимог банку. Оскільки, позивачем не надано суду первинних бухгалтерських документів відносно видачі кредиту та його часткового погашення, а саме платіжні доручення, меморіальні ордери, розписки, чеки та інше, тому не має підстав вважати, що розмір заборгованості відповідача перед позивачем, а також суми відсотків, зазначені в розрахунку та довідці є правильними. Позивачем не було надано суду доказів виконання умов договору та вимог закону про повідомлення відповідача про підвищення/зміну процентної ставки.

Підсумовуючи викладене в скарзі, апелянтом зазначено, що судом першої інстанції упереджено та неповно вивчено матеріали справи, та помилково застосовано норми матеріального права. Крім цього, у мотивувальній частині судового рішення не було вказано всіх обставин по справі, що необхідні для її вирішення, також, суд першої інстанції не взяв до уваги всі ствердження відповідача та проігнорував всі посилання на правові висновки Верховного Суду в аналогічних справах.

Щодо відзиву на апеляційну скаргу

АТ КБ «ПриватБанк» в інтересах яких діє адвокат Васильєва К.В. подано відзив на апеляційну скаргу, в якому представник вважав, що апеляційна скарга повинна бути залишена без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

У відзиві зазначено, що відповідачка підписавши заяву, яка є складовою частиною кредитного договору, добровільно погодилась на умови кредитного договору, взяв на себе відповідні зобов`язання. Звертається увага на те, що даний кредитний договір має певні особливості та відмінності від інших кредитних договорів. Безпосередньо в загально прийнятих договорах істотні умови мають чіткий строк виконання та точний щомісячний платіж визначений чітко в грошових одиницях ануїтет, тощо. Але відповідно по даному договору відкрито картковий рахунок, встановлено кредитний ліміт на картку, видано картку, а сума обов`язкового мінімального щомісячного платежу залежить від суми використаного кредитного ліміту. Згідно Умов та Правил картковий рахунок це поточний рахунок, на якому враховуються операції по платіжній картці. Наголошується, що кредитний ліміт є поновлювальною кредитною лінією, тобто відповідач може використовувати кредитні кошти, погашати заборгованість та знову користуватися кредитними коштами.

Звертається увага, що усього витрати по карті склади 160239,94 грн, а надходжень було усього 121101,01 грн, тобто витрачені кошти відповідачем не повернуті, а доводи апеляційної скарги не спростовують наявність невиконаних зобов`язань перед АТ КБ «ПриватБанк».

Узагальнені доводи та заперечення учасників справи

ОСОБА_1 в судове засідання апеляційного суду не з`явилася, про дату, час та місце розгляду була повідомлена належним, чином, що підтверджується довідкою про доставку електронної повістки до її електронного кабінету, причини неявки суду не повідомила.

Особі, яка зареєструвала електронний кабінет в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами, суд надсилає будь-які документи у справах, в яких така особа бере участь, виключно в електронній формі шляхом їх направлення до електронного кабінету такої особи, що не позбавляє її права отримати копію судового рішення у паперовій формі за окремою заявою (ч. 7 ст. 14 ЦПК України).

Особам, які зареєстрували Електронний кабінет в ЄСІТС, суд вручає будь-які документи у справах, у яких такі особи беруть участь, виключно в електронній формі шляхом їх надсилання до Електронного кабінету таких осіб, що не позбавляє їх права отримати копію судового рішення в паперовій формі за окремою заявою (п. 17 Положення про порядок функціонування окремих підсистем Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи).

У постанові Верховного Суду від 07 липня 2022 року в справі №120/4298/21-а вказано, що: «пунктом 5.8 розділу І Положення про порядок функціонування окремих підсистем (модулів) Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, затвердженого рішенням Вищої ради правосуддя від 17 серпня 2021 року №1845/0/15-21, встановлено, що офіційна електронна адреса - це сервіс Електронного кабінету ЄСІТС, адреса електронної пошти, вказана користувачем в Електронному кабінеті ЄСІТС, або адреса електронної пошти, вказана в одному з державних реєстрів. Таким чином, у розумінні Положення офіційною електронною адресою є адреса електронної пошти, вказана користувачем в Електронному кабінеті ЄСІТС, або адреса електронної пошти, вказана в одному з державних реєстрів.

Частиною 6, 7 статті 272 ЦПК України встановлено, що днем вручення судового рішення є день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення до електронного кабінету особи.

На підставі ст. 372 ЦПК України колегія суддів дійшла висновку про можливість розгляду справи за відсутності сторони, що не з`явилася, оскільки відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представника чи сторони, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 24 січня 2018 року у справі №907/425/16.

Представник АТ КБ «ПриватБанк» адвокат Пучкова Л.А. в судовому засіданні заперечувала проти задоволення апеляційної скарги, наголошувала, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

9 лютого 2013 року ОСОБА_1 уклала з позивачем кредитний договір № б/н, отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом. Відповідно до даного кредитного договору банк повністю та в строки виконав зобов`язання по даному договору перед відповідачем, видав йому платіжну картку із встановленим лімітом. Відповідно до умов договору погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати, позичальник повинен надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інших витрат згідно умов договору.

Банк за договором кредитування розрахував заборгованість ОСОБА_1 , яка станом на 14 грудня 2021 року, дорівнює 39138 грн 93 коп., у тому числі:

-заборгованість за тілом кредиту 33042 грн 91 коп.;

-заборгованість за простроченими відсотками 6096 грн 02 коп., (розрахунок а.с. 10-16).

Рух справи

20.03.2023 року на адресу Одеського апеляційного суду надійшла апеляційна скарга від ОСОБА_1 на рішення Суворовського районного суду міста Одеси від 01 березня 2023 року, у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями Одеського апеляційного суду від 20.03.2023 року, визначено склад суду, а саме: головуючий суддя: ОСОБА_2 , судді учасники колегії: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 .

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 27.03.2023 року за апеляційною скаргою ОСОБА_1 відкрито апеляційне провадження.

Рішенням Вищої ради правосуддя № 567/0/15-23 від 30.05.2023 року достроково припинено відрядження судді Херсонського апеляційного суду ОСОБА_2 , та відраховано її зі штату Одеського апеляційного суду.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 14.06.2023 року, головуючим суддею по справі визначено Карташова О.Ю.

Рішенням Вищої ради правосуддя № 567/0/15-23 від 30 травня 2023 року суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 відраховано зі штату Одеського апеляційного суду, у зв`язку з достроковим закінченням відрядження.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 21.06.2023 року, до складу учасників колегії по справі визначено суддів Стахову Н.В., Коновалову В.А.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 21.06.2023 року справу призначено до розгляду.

Рішенням Вищої ради правосуддя № 2518/0/15-24 від 20.08.2024 року суддю Стахову Н.В. звільнено, у зв`язку з поданням заяви про відставку.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05.12.2024 року суддю Стахову Н.В. замінено на суддю Кострицького В.В.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Позиція апеляційного суду

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду приходить до наступного.

Зі змісту статті 367 ЦПК України вбачається, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до положень ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частина четверта статті 12 ЦПК України).

Згідно з положенням частини третьої статті 13 ЦПК України учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, у тому числі у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи.

Дотримання принципу справедливості судового розгляду є надзвичайно важливим під час розгляду судових справ, оскільки його реалізація слугує гарантією того, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів.

Застосовані норми права та мотиви, з яких виходить апеляційний суд

Судом встановлено, що 19 лютого 2013 року ОСОБА_1 підписала анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у Приватбанку, за умовами якого отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом. Своїм підписом у заяві відповідачка підтвердила, що підписана нею заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами складає договір про надання банківських послуг. Однак ОСОБА_1 свої зобов`язання за умовами кредитного договору не виконувала, і відповідно до Умов та Правил, у випадку порушення позичальником своїх зобов`язань за кредитним договором, кредитор має право достроково стягувати заборгованість за кредитом, нараховувати проценти та штрафи.

Згідно розрахунку, наданого АТ КБ «ПриватБанк», заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором № б/н від 19.02.2013 року станом на 214.12.2021 року складає 39138 грн 93 коп., у тому числі заборгованість за тілом кредиту 33042 грн 91 коп., заборгованість за простроченими відсотками 6096 грн 02 коп.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції прийшов до висновку про обґрунтованість заявлених позовних вимог.

Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Звертаючись до суду з позовом, АТ КБ «ПриватБанк» зазначив, що відповідач отримав кредитні кошти на картковий рахунок.

На підтвердження вказаних обставин позивач надав анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг; розрахунок заборгованості за договором № б/н від 19.02.2013 року, укладеного між ПриватБанком та клієнтом ОСОБА_1 станом на 14.12.2021 року; довідку про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки оформленої ОСОБА_1 ; довідку про те, що за кредитним договором б/н ОСОБА_1 були надані кредитні картки; витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» загальні положення ПАТ КБ «ПриватБанк»; виписку за договором б/н за період з 13.09.2018 року по 17.12.2021 року; скан-копії паспорту ОСОБА_1 .

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

У відповідності до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених ст. 82 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідачкою, наданий стороною позивача розрахунок заборгованості не спростований, власних розрахунків останньою не подано, тому даний розрахунок судом приймається, як достовірний.

Враховуючи наведене, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про необхідність задоволення позовних вимог, оскільки вони є обґрунтованими і доведеними.

З приводу доводів апеляційної скарги, щодо того, що позивачем не надано належних доказів підтвердження позовних вимог, а розрахунок заборгованості не є і не може бути належним доказом.

Апеляційний суд вважає за необхідне вказати, що доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з указаними положеннями закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі.

Відповідно до пункту 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75 виписки з клієнтських рахунків є підтвердженням виконаних за операційний день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

При цьому, згідно пункту 3 вказаного Положення клієнтські рахунки - це рахунки, за якими обліковуються кошти, розпорядником яких є клієнти банку. До клієнтських рахунків належать кореспондентські, поточні, вкладні (депозитні) рахунки, рахунки умовного зберігання (ескроу), розрахункові рахунки.

Зазначені висновки містяться і у постанові Верховного Суду від 13 жовтня 2021 року у справі № 209/3046/20 в якій зазначено, що виписка по картковому рахунку, що міститься в матеріалах справи, є належним доказом щодо заборгованості відповідача за тілом кредиту, яка повинна досліджуватися судом у сукупності з іншими доказами.

Таким чином, наявна в матеріалах справи виписка по рахунку, за якою обліковуються кошти клієнта банку, в сукупності з іншими доказами, зокрема, відповідно до наданого розрахунку заборгованості, підтверджують заборгованість відповідача ОСОБА_1 за виданим кредитом.

Посилання відповідача на те, що в матеріалах справи відсутні докази, що вона дійсно ознайомлена та погоджувалася зі зміною Умов та правил надання банківських послуг, згідно яких відповідач зобов`язаний повернути кредитні кошти, та згідно яких нараховуються відсотки, пеня, тощо, а також на правові висновки, викладені у постановах Верховного Суду України, апеляційний суд відхиляє як безпідставні, оскільки відповідачка не заперечує отримання нею кредитної картки та користування нею, відтак, відповідач визнає факт користування нею кредитними коштами банку. Крім того, відповідачка не могла не знати, що у неї відсутні її кошти в обсязі, які вона використовує.

Доводи апеляційної скарги, що суд першої інстанції встановленим обставинам надав неправильну оцінку, та виніс рішення яке ґрунтується на неналежних та допустимих доказах, колегія суддів відхиляє, як такі, що не заслуговують на увагу. Оскільки допустимість доказів характеризується органічним зв`язком процесуальної форми засобів доказування та законності отримання інформації про той чи інший факт, який має значення для справи. Тому одержання доказів з дотриманням порядку, встановленого законом, слід розуміти як відсутність при одержанні доказів порушення норм матеріального права та норм процесуального права, як одночасне дотримання передбачених законом особистих немайнових і майнових прав та процесуальної форми.

Інші доводи апеляційної скарги зводяться до незгоди із судовим рішенням у справі та довільного трактування доказів на свою користь.

Таким чином, суд першої інстанції з дотриманням вимог статей 89, 263-264 ЦПК України повно та всебічно з`ясував обставини справи, надав належну правову оцінку доводам сторін і наданим ними доказам.

Висновки суду відповідають обставинам справи, які встановлені відповідно до вимог процесуального закону, а також узгоджуються з нормами матеріального права, які судом правильно застосовані.

Слід також зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

При цьому, колегією суддів ураховано усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Руїз Торія проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain, п. п. 29 - 30).

Право на обґрунтоване рішення дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32.) Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бюрг та інші проти Франції» (Burg and others v. France), (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гору проти Греції» №2) [ВП], § 41» (Gorou v. Greece no.2).

Висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ураховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а судове рішення без змін.

Керуючись ст. 367, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, ст. 384 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Суворовського районного суду міста Одеси від 01 березня 2023 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її проголошення.

Касаційна скарга може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Верховного Суду.

Головуючий О.Ю. Карташов

Судді В.А. Коновалова

В.В. Кострицький