КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 грудня 2024 року м. Київ

Справа № 2-1070/11

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді-доповідача Ящук Т.І.,

суддів Кирилюк Г.М., Рейнарт І.М.,

за участю секретаря судового засідання Мех В.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Універсал Банк», яка подана представником Задорожним Антоном Геннадійовичем, на ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 02 липня 2024 року, постановлену у складі судді Гончарука В.П.,

у справі за поданням Приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Бережного Ярослава Вікторовича, заінтересовані особи: Акціонерне товариство «Універсал Банк», ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про звернення стягнення на нерухоме майно боржника, право власності на яке не зареєстровано у встановленому законом порядку,

встановив:

Приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Бережний Я. В. звернувся до Дніпровського районного суду міста Києва з поданням про звернення стягнення на нерухоме майно боржника, право власності на яке не зареєстровано у встановленому законом порядку, в якому просив звернути стягнення на майно боржника - ОСОБА_1 , яке не було зареєстроване в установленому законом порядку, а саме: квартиру, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Вказане подання подано в рамках виконавчого провадження НОМЕР_1 з примусового виконання виконавчого листа № 2-1070/11 від 03.08.2016 року, виданого Дніпровським районним судом м. Києва про стягнення з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Універсал Банк» заборгованості в розмірі 1 229 768,53 грн. по кредитному договору № 010-2008-2171 від 27.06.2008 року, суму сплаченого державного мита в розмірі 120 грн., всього на суму 1 231 711,73 гривень.

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 02 липня 2024 року у задоволенні подання приватного виконавця Бережного Я.В. про звернення стягнення на нерухоме майно боржника, право власності на яке зареєстровано у встановленому законом порядку - відмовлено.

Не погоджуючись з ухвалою суду, представник стягувача АТ «Універсал Банк» - Задорожний А.Г.звернувся з апеляційною скаргою, у якій просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та постановити нове судове рішення, яким задовольнити подання в повному обсязі.

Вважає, що суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку, постановляючи оскаржувану ухвалу та посилаючись на передчасне звернення стягнення на майно боржника, оскільки провадження у справі за позовом ОСОБА_3 поза розумним сумнівом носить штучний характер (ст. 44 ЦПК України), містить вимоги про оспорення договору купівлі-продажу квартири, укладеного з дотриманням вимог закону, в цілому, зокрема і в частині, на яку у ОСОБА_3 не виникало законних прав.

На підтвердження викладеного зазначає, що в жовтні 2010 року ОСОБА_2 , яка діяла в своїх інтересах та як законний представник в інтересах тоді ще малолітньої ОСОБА_3 , ініційовано по суті штучний спір (справа №2-320/11) з вимогами до ОСОБА_1 про визнання недійсним договору купівлі-продажу. У справі №2-320/11 досягнуто мирової угоди, необґрунтованим та нелогічним вбачається наявність дійсного спору про оспорення правочину, вирішення його мировою угодою з односторонньою реституцією, в якій ОСОБА_1 не повертається сплачена вартість квартири, а також не повертається у власність 1/2 частина житлового будинку АДРЕСА_2 , дарування якої на користь ОСОБА_3 було умовою для продажу ОСОБА_3 та ОСОБА_2 своїх часток у квартирі.

На теперішній час АТ «Універсал Банк» виконано постанову Київського апеляційного суду від 17 жовтня 2023 року, припинено право власності ОСОБА_3 та ОСОБА_2 на квартиру та вона повернулася у власність ОСОБА_1 .

Разом з тим, оскільки право власності на квартиру було набуто до 01 січня 2013 року, відповідно у державних реєстрах, що діють згідно Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», інформація про право власності ОСОБА_1 відсутня, що і обумовило необхідність звернення приватного виконавця до суду з відповідним поданням.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_2 - ОСОБА_7 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду - залишити без змін.

Вказує, що приватний виконавець не має права звертатися із поданням про звернення стягнення на частину квартири ОСОБА_2 на підставі ч.10 ст.440 ЦПК України, а має звернутись до суду із поданням про визначення частки ОСОБА_1 у спільній з ОСОБА_2 квартирі. Але спірна квартира перебуває в іпотеці за споживчим кредитом, а тому у зв`язку з мораторієм щодо звернення стягнення на такий вид майна, відповідно до п.5-2 Розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про іпотеку» на даний час унеможливлює звернення приватного виконавця до суду.

В судовому засіданні представник стягувача АТ «Універсал банк» - Задорожний А.Г. підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явилися, будучи повідомленими про день та час розгляду справи у встановленому законом порядку, представник ОСОБА_2 - ОСОБА_7 засобами електронного зв`язку подав клопотання про розгляд справи без їх участі, тому колегія суддів вважала можливим розглянути справу за відсутності інших учасників справи відповідно до вимог ч.2 ст. 372 ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вислухавши представника стягувача, з`ясувавши обставини справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відмовляючи у задоволенні подання приватного виконавця про звернення стягнення на нерухоме майно боржника, право власності на яке не зареєстроване в установленому законом порядку, суд першої інстанції виходив з того, що відповідно до автоматизованої системи документообігу Дніпровського районного суду м. Києва, в провадженні суду перебуває цивільна справа № 2-320/11 (провадження №: 2/755/687/24) за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , треті особи: Акціонерне товариство «Універсал Банк», Служба у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації, про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири та визнання права власності на квартиру.

Предметом даного спору є укладений 19 квітня 2008 року між боржником та фізичною особою ОСОБА_2 договір купівлі-продажу квартири за адресою: АДРЕСА_1 . А тому відповідно до ч. ч. 1, 5, 6, 7 ст. 81 ЦПК України звернення приватного виконавця до суду з поданням є передчасним, оскільки право власності на квартиру АДРЕСА_1 буде встановлюватись в рамках розгляду цивільної справи № 2-320/11 (провадження №: 2/755/687/24).

Як вбачається з матеріалів даної справи, рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 27 листопада 2013 року було стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь АТ «Універсал банк» заборгованість за кредитним договором у сумі 1 229 768 грн. 53 коп.

Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 18 лютого 2015 року рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 27 листопада 2013 року скасовано в частині стягнення заборгованості з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Універсал Банк» та ухвалено в цій частині нове судове рішення, яким у задоволенні позову ПАТ «Універсал банк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості - відмовлено.

Постановою приватного виконавцявиконавчого округу м. Києва Телявського А.М. від 19 лютого 2019 року відкрито виконавче провадження НОМЕР_2 про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ «Універсал банк» заборгованості по кредитному договору у сумі 1 229 768 грн. 53 коп., на підставі виконавчого листа №2-1070-11 виданого 03 серпня 2016 року Дніпровським районним судом м. Києва.

Відповідно до частини першої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Частиною 2 вказаної норми передбачено, що виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Частиною першою та п`ятою статті 48 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації. Про звернення стягнення на майно боржника виконавець виносить постанову. У разі відсутності у боржника коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення невідкладно звертається також на належне боржнику інше майно, крім майна, на яке згідно із законом не може бути накладено стягнення. Звернення стягнення на майно боржника не зупиняє звернення стягнення на кошти боржника. Боржник має право запропонувати види майна чи предмети, які необхідно реалізувати в першу чергу. Черговість стягнення на кошти та інше майно боржника остаточно визначається виконавцем.

Згідно із частиною першою статті 50 Закону звернення стягнення на об`єкти нерухомого майна здійснюється у разі відсутності в боржника достатніх коштів чи рухомого майна.

Положеннями частин третьої та четвертої статті 50 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що у разі звернення стягнення на об`єкт нерухомого майна виконавець здійснює в установленому законом порядку заходи щодо з`ясування належності майна боржнику на праві власності, а також перевірки, чи перебуває це майно під арештом.

Після документального підтвердження належності боржнику на праві власності об`єкта нерухомого майна виконавець накладає на нього арешт та вносить відомості про такий арешт до відповідного реєстру у встановленому законодавством порядку. Про накладення арешту на об`єкт нерухомого майна, заставлене третім особам, виконавець невідкладно повідомляє таким особам. У разі якщо право власності на нерухоме майно боржника не зареєстровано в установленому законом порядку, виконавець звертається до суду із заявою про вирішення питання про звернення стягнення на таке майно.

Відповідно до вимог частини десятої статті 440 ЦПК України, питання про звернення стягнення на нерухоме майно боржника, право власності на яке не зареєстровано в установленому законом порядку, під час виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішуються судом за поданням державного виконавця, приватного виконавця.

Відповідно до висновків Верховного Суду у постановах від 14 грудня 2021 року у справі № 369/3556/20 та від 24 лютого 2021 року у справі № 310/5140/14, питання про звернення стягнення на майно боржника, що не зареєстроване у встановленому законом порядку, вирішується судом в порядку передбаченому частиною четвертою статті 50 Закону України «Про виконавче провадження» та частиною десятою статті 440 ЦПК України, та стосується тих випадків, коли боржник фактично володіє та користується таким нерухомим майном, але право власності на таке майно за ним не зареєстровано у встановленому законом порядку.

Згідно зі ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження» та ст. 440 ЦПК України, умовами звернення стягнення на нерухоме майно боржника, право власності на яке не зареєстровано в установленому законом порядку, під час виконання судових рішень, є неможливість виконання рішення в інший спосіб, зокрема у разі відсутності в боржника достатніх коштів чи рухомого майна.

Як вбачається з матеріалів справи, 06 листопада 2019 року приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Телявський А.М. звертався до Дніпровського районного суду м. Києва з поданням про звернення стягнення на нерухоме майно ОСОБА_1 , право власності на яке не зареєстровано в установленому законом порядку.

Звертаючись до суду з поданням про звернення стягнення на нерухоме майно, що не зареєстроване за боржником ОСОБА_1 у встановленому законом порядку, приватний виконавець зазначав, що боржник ОСОБА_1 передав у іпотеку АТ «Універсал Банк» за договором іпотеки від 27 червня 2008 року квартиру за адресою АДРЕСА_1 , однак після укладення договору купівлі-продажу цієї квартири він не завершив державну реєстрацію та оформлення права власності на квартиру.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 18 листопада 2019 року подання приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Телявського А.М. про звернення стягнення на нерухоме майно ОСОБА_1 , право власності на яке не зареєстровано в установленому законом порядку - задоволено.

Звернуто стягнення на майно боржника ОСОБА_1 , яке не було зареєстроване в установленому порядку, а саме: квартиру, за адресою: АДРЕСА_1 , в межах виконавчого провадження НОМЕР_2 від 19 лютого 2019 року.

Не погоджуючись з ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 18 листопада 2019 року, ОСОБА_2 звернулась до Київського апеляційного суду з апеляційною скаргою, посилаючись на те, що на момент винесення оскаржуваної ухвали про звернення стягнення на майно боржника ОСОБА_1 , яке не було зареєстроване в установленому порядку, квартира за адресою: АДРЕСА_1 належала на праві власності ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

Постановою Київського апеляційного суду від 18 листопада 2020 року ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 18 листопада 2019 року скасовано та прийнято нову постанову, якою відмовлено у задоволенні подання приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Телявського А.М. про звернення стягнення на нерухоме майно, право власності на яке зареєстровано у встановленому законом порядку.

24 квітня 2024 року приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Бережний Я.В. звернувся до Дніпровського районного суду м. Києва з поданням про звернення стягнення на нерухоме майно, право власності на яке не зареєстровано в установленому законом порядку боржника ОСОБА_1 , а саме - квартиру АДРЕСА_1 .

Як вбачається з матеріалів справи, згідно з договором купівлі-продажу квартири від 19 квітня 2008 року ОСОБА_2 та малолітня ОСОБА_3 , від імені якої діяла ОСОБА_2 (за згодою батька ОСОБА_1 ) продали ОСОБА_1 квартиру АДРЕСА_1 (а.с.50-51, т. 2 ).

Згідно з договором іпотеки від 27 червня 2008 року, укладеним між ВАТ «Універсал банк» та ОСОБА_1 , останній передав в іпотеку нерухоме майно за кредитним договором № 010-2008-2171 від 27 червня 2008 року, квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Заставна вартість квартири складає 590 406 грн.(а.с.52-55).

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 27 січня 2011 року у справі № 2-320/11 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Служба у справах неповнолітніх Дніпровської районної у місті Києві державної адміністрації, про визнання недійсним договору купівлі-продажу та визнання права власності на квартиру, було затверджено мирову угоду, якою визнано, що квартира АДРЕСА_1 є власністю ОСОБА_2 , якій належить 52/300 частин квартири, та ОСОБА_3 , якій належить 248/300 частин квартири.

Згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, станом на 20 квітня 2019 року, квартира за адресою: АДРЕСА_1 належить ОСОБА_3 у частці 248/300 та ОСОБА_2 у частці 52/300 на підставі мирової угоди від 10 грудня 2010 року, затвердженої ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 27 січня 2011 року (а.с. 56, т. 2).

Постановою Київського апеляційного суду від 17 жовтня 2023 року у справі № 2-320/11 апеляційну скаргу АТ «Універсал банк» задоволено. Ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 27 січня 2011 року - скасовано, справу направлено для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Ухвалюючи постановувід 17 жовтня 2023 року, апеляційний суд виходив з того, що при постановленні ухвали про затвердження мирової угоди суд першої інстанції не перевірив правовий статус спірного майна як предмета іпотеки, не з`ясував коло учасників справи, які повинні брати участь у її розгляді та ухвалив судове рішення, яке стосується зміни власника іпотечного майна та впливає на права та обов`язки іпотекодержателя.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 23 листопада 2023 року справу прийнято до провадження, призначений розгляд справи за правилами загального позовного провадження до підготовчого засідання та залучено АТ «Універсал Банк» до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору.

Відмовляючи у задоволенні даного подання приватного виконавця Бережного Я.В., суд першої інстанції виходив з того, що предметом спору у вказаній справі № 2-320/11, що розглядається Дніпровським районним судом м. Києва, є укладений 19 квітня 2008 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 від свого імені та від імені малолітньої на той час ОСОБА_3 договір купівлі-продажу квартири за адресою: АДРЕСА_1 . Тому суд вважав звернення приватного виконавця до суду з поданням про звернення стягнення на нерухоме майно, право власності на яке не зареєстроване за боржником ОСОБА_1 , передчасним, оскільки право власності на квартиру АДРЕСА_1 буде встановлюватись в рамках розгляду цивільної справи № 2-320/11.

Зазначений висновок суду першої інстанції колегія суддів вважає законним та обґрунтованим.

Як вбачається з даних Єдиного державного реєстру судових рішень, в провадженні Дніпровського районного суду м. Києва перебуває цивільна справа № 2-320/11 (провадження №: 2/755/687/24) за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , треті особи: Акціонерне товариство «Універсал Банк», Служба у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації, про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири та визнання права власності на квартиру.

Предметом даного спору є укладений 19 квітня 2008 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 від свого імені та від імені малолітньої на той час ОСОБА_3 договір купівлі-продажу квартири за адресою: АДРЕСА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Новохатньою Н.С.

Позов ОСОБА_2 було мотивовано тим, що 19 квітня 2008 року між сторонами було укладено договір купівлі-продажу квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , відповідно до умов якого позивач ОСОБА_2 продала відповідачу 52/300 частин квартири, а її донька ОСОБА_3 - 248/300 частин квартири. Обов`язковою умовою укладення указаного договору було дарування відповідачем на користь доньки частини житлового будинку з належними будівлями і спорудами, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , та збереження житлових та майнових прав їх спільної дитини. Однак, у подальшому було виявлено, що будинок знаходиться в аварійному стані та є непридатним для проживання. Відчужуючи квартиру на користь відповідача, позивач була впевнена, що житлові права дитини не будуть порушені, а проживання у будинку буде безпечним, проте помилилась щодо обставин, які мають істотне значення.

Посилаючись на викладене, ОСОБА_2 просила суд:

- визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , укладений між сторонами, який посвідчено приватним нотаріусом КМНО Новохатньою Н. С. та зареєстровано в реєстрі за № 3344;

- визнати за нею право власності на 52/300 частин квартири та за донькою ОСОБА_3 на 248/300 частин указаної квартири.

Відповідно до відомостей Єдиного державного реєстру судових рішень, ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 22 серпня 2024 року встановлено, що ухвалою суду від 11.04.2024 року за заявою позивача ОСОБА_2 залишено без розгляду її позовні вимоги; 11.04.2024 року до суду надійшла заява представника позивача ОСОБА_3 про зміну підстав позову; протокольною ухвалою суду від 29.05.2024 року заяву про зміну підстав позову прийнято до розгляду; ухвалою суду від 29.05.2024 року за заявою представника позивача залучено до участі у справі в якості співвідповідача - ОСОБА_2 .

Вказаною ухвалою від 22 серпня 2024 року підготовче провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , треті особи: Акціонерне товариство «Універсал Банк», Служба у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації, про визнання договору недійсним - закрито та призначено справу до розгляду по суті.

З урахуванням викладеного, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що звернення приватного виконавця до суду з поданням про звернення стягнення на нерухоме майно боржника, право власності на яке не зареєстровано у встановленому законом порядку, у даному випадку є передчасним, оскільки з матеріалів справи встановлено, що правовстановлюючим документом на квартиру, яка була передана ОСОБА_1 в іпотеку ПАТ «Універсал Банк» за договором іпотеки від 27 червня 2008 року, та яка на даний період часу за ним не зареєстрована у встановленому законом порядку, був договір купівлі-продажу від 19 квітня 2008 року, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Новохатньою Н.С. за реєстровим № 3344.

Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (ст. 204 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недотримання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою, шостою статті 203 цього Кодексу.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована сторона заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин) (ч. 3 ст. 215 ЦК України).

Презумпція правомірності правочину означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що зумовлює набуття, зміну чи припинення, породжує, змінює або припиняє цивільних прав та обов`язків, доки ця презумпція не буде спростована. Таким чином, до спростування презумпції правомірності правочину всі права, набуті сторонами за ним, можуть безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню. Спростування презумпції правомірності правочину відбувається тоді, коли недійсність правочину прямо встановлена законом (тобто має місце його нікчемність); якщо він визнаний судом недійсним, існує рішення суду, яке набрало законної сили (тобто оспорюваний правочин визнаний судом недійсним).

Оскільки зазначений договір купівлі-продажу від 19 квітня 2008 року, на який посилається приватний виконавець як на підставу належності нерухомого майна боржнику, є предметом спору у справі № 2-320/11, провадження у якій триває з 2011 року, та в якій продавці заявили позовні вимоги про визнання договору купівлі-продажу недійсним, то до набуття законної сили рішенням суду у вказаній справі відсутні правові підстави для задоволення подання приватного виконавця в порядку ч. 10 ст. 440 ЦПК України.

Доводи апеляційної скарги представника АТ «Універсал банк» про те, що провадження у справі за позовом ОСОБА_3 поза розумним сумнівом носить штучний характер, містить вимоги про оспорення договору купівлі-продажу квартири, укладеного з дотриманням вимог закону, в цілому, зокрема і в частині, на яку у ОСОБА_3 не виникало законних прав, колегія суддів відхиляє, оскільки зазначені питання можуть бути вирішені лише судом, у провадженні якого перебуває вказана справа.

На підставі викладеного колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги про незаконність та необґрунтованість ухвали суду першої інстанції є безпідставними, спростовуються висновками суду, викладеними в судовому рішенні.

Згідно зі ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Отже, ухвала суду постановлена з дотриманням норм матеріального і процесуального права, тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а ухвалу суду - без змін.

Керуючись ст. ст. 268, 367, 368, 374 - 375, 381 - 383 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Універсал Банк», яка подана представником Задорожним Антоном Геннадійовичем,- залишити без задоволення.

Ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 02 липня 2024 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складено 27 червня 2025 року.

Суддя - доповідач: Ящук Т.І.

Судді: Кирилюк Г.М.

Рейнарт І.М.