___________________________________________________________________________________________________________________
провадження № 2/947/45/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.12.2024 року м. Одеса

Київський районний суд м. Одеси у одноособовому складі:

головуючий - суддя Літвінова І.А.,

за участю:

секретарів судового засідання - Матвієвої А.В., Тіщенко О.І., Остапчук О.Є., Скоропуда С.О.,

представників позивача за первісним позовом/відповідача за зустрічним позовом ОСОБА_1 - адвокатів Боярського В.С., Крайнюкова М.М., Стетюри А.І.,

представника відповідача за первісним позовом/позивача за зустрічним позовом ОСОБА_2 - адвоката Богомазова П.С.,

спеціаліста Центру соціальних служб Одеської міської ради - Коваленко О.В.,

розглянувши в порядку загального позовного провадження в залі суду у місті Одеса цивільну справу № 520/13963/17 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , треті особи: Київська районна адміністрація Одеської міської ради, як орган опіки та піклування; служба у справах дітей Одеської міської ради, ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , про визначення місця проживання дитини з батьком і стягнення аліментів на дитину та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , треті особи: служба у справах дітей Печерської районної державної адміністрації в м. Києві, ОСОБА_7 , про визначення місця проживання дитини з матір`ю та стягнення аліментів на дитину,

ВСТАНОВИВ:

Провадження у цивільній справі № 520/13963/17 відкрито ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 15.11.2017 року за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_8 про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів. Підсудність справи визначено за реєстрацією місця проживання позивача, яке на час звернення до суду значилося в Київському районі міста Одеси за адресою: АДРЕСА_1 .

За заявленими позовними вимогами ОСОБА_1 просив позбавити ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , батьківських прав відносно малолітньої доньки ОСОБА_5 , яка народилась ІНФОРМАЦІЯ_2 , актовий запис про народження № 4236, зроблений 04 грудня 2016 року Солом`янським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві; стягувати з ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на його користь аліменти на утримання дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 50 % від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення ОСОБА_5 повноліття.

В подальшому позовні вимоги ОСОБА_1 було уточнено в частині стягнення аліментів. Позивач просив стягувати з ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на його користь аліменти на утримання дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 3 000 гривень щомісячно, але не менше ніж 50 % від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення ОСОБА_5 повноліття.

Представник ОСОБА_1 звернувся до суду з клопотанням про об`єднання в одне провадження цієї справи з цивільною справою № 520/13416/17, провадження у якій відкрито 06.11.2017 року ухвалою Київського районного суду м. Одеси за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_8 про стягнення аліментів на утримання дитини та визначення місця проживання дитини. Позивач просив ухвалити рішення, яким стягувати аліменти з ОСОБА_8 на утримання дитини ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/4 частки заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення ОСОБА_5 повноліття; визначити місце проживання ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом з батьком - ОСОБА_1 .

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 12.12.2017 року об`єднано в одне провадження цивільну справу № 520/13963/17 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_8 про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів, із цивільною справою № 520/13416/17 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_8 про стягнення аліментів на утримання дитини та визначення місця проживання дитини. Об`єднаній справі присвоєно єдиний номер - 520/13963/17 (головуючий - Куриленко О.М.).

Подальший процесуальний рух справи.

28.12.2017 року ухвалою суду за заявою представника позивача до участі у справі залучено орган опіки та піклування Київської районної адміністрації Одеської міської ради та Службу у справах дітей Одеської міської ради у якості третіх осіб, які не заявляють самостійні вимоги на предмет спору. Службі у справах дітей Одеської міської ради доручено підготувати висновок про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_8 відносно малолітньої доньки ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 , та надати висновок про визначення місця проживання малолітньої дитини, а Київській районній адміністрації Одеської міської ради - розглянути вказані висновки на засіданні органу опіки та піклування.

26.02.2018 року ухвалою суду відмовлено у задоволенні заяви представника відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_9 про відвід судді по справі. Задоволено заяву судді про самовідвід. Справу № 520/13963/17 передано до канцелярії суду на повторний авторозподіл між суддями Київського районного суду м. Одеси в порядку, передбаченому статтею 33 ЦПК України.

02.03.2018 року справу прийнято до розгляду іншим суддею Київського районного суду м. Одеси, про що постановлено відповідну ухвалу. Цією ж ухвалою призначено підготовче судове засідання; сторонам та третім особам - визначено строк на подання доказів, заяв по суті справи та з процесуальних питань.

06.06.2018 року ухвалою суду за клопотанням представника ОСОБА_1 об`єднано в одне провадження цивільну справу № 520/13963/17 та цивільну справу № 757/68575/17-ц за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа - служба у справах дітей Печерської районної державної адміністрації в м. Києві про стягнення аліментів, визначення місця проживання малолітньої дитини, відібрання дитини та повернення її за попереднім місцем проживання. Об`єднаній цивільній справі присвоєно номер № 520/13963/17.

18.06.2018 року ухвалою суду позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 щодо малолітньої дочки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за клопотанням позивача залишено без розгляду. Продовжено розгляд цивільної справи за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , треті особи: Орган опіки та піклування Київської районної адміністрації Одеської міської ради, Служба у справах дітей Одеської міської ради, про стягнення аліментів, та за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , треті особи: Орган опіки та піклування Київської районної адміністрації Одеської міської ради, Служба у справах дітей Одеської міської ради, про стягнення аліментів на утримання дитини та визначення місця проживання дитини, за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа служба у справах дітей Печерської районної державної адміністрації в м. Києві про стягнення аліментів, визначення місця проживання малолітньої дитини, відібрання дитини та повернення її за попереднім місцем проживання.

04.07.2018 року суд ухвалою закрив підготовче провадження, справу призначив до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні.

13.07.2018 року Київським районним судом м. Одеси ухвалено рішення, яким позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , треті особи: Орган опіки та піклування Київської районної адміністрації Одеської міської ради, Служба у справах дітей Одеської міської ради, про стягнення аліментів на утримання дитини та визначення місця проживання дитини - задоволено та визначено місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом з батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , за адресою: АДРЕСА_1 . Вирішено стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , ідентифікаційний податковий номер НОМЕР_1 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_2 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ідентифікаційний податковий номер НОМЕР_2 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , на малолітню дочку ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , аліменти у розмірі 1/4 частки заробітку (доходу) щомісячно, але не менш, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 14 листопада 2017 року до досягнення дитиною повноліття - ІНФОРМАЦІЯ_7 ; стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , ідентифікаційний податковий номер НОМЕР_1 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_2 , на користь держави судовий збір у розмірі 1409 (одна тисяча чотириста дев`ять) грн. 60 коп. У задоволенні позовної заяви ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа Служба у справах дітей Печерської районної державної адміністрації в м. Києві, про стягнення аліментів на малолітню дочку ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/4 частки заробітку (доходу) щомісячно, але не менш, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, визначення місця проживання дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за місцем проживання матері ОСОБА_2 , відібрання малолітньої дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , від батька ОСОБА_1 та повернення дитини матері - відмовлено.

25.07.2018 року судом постановлено ухвалу про виправлення описки в рішенні Київського районного суду міста Одеси від 13 липня 2018 року у цивільній справі № 520/13963/17, зазначивши вірно у резолютивній частині рішення - «Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , треті особи: Орган опіки та піклування Київської районної адміністрації Одеської міської ради, Служба у справах дітей Одеської міської ради, про стягнення аліментів, позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , треті особи: Орган опіки та піклування Київської районної адміністрації Одеської міської ради, Служба у справах дітей Одеської міської ради, про стягнення аліментів на утримання дитини та визначення місця проживання дитини - задовольнити частково. Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , ідентифікаційний податковий номер НОМЕР_1 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_2 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ідентифікаційний податковий номер НОМЕР_2 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , на малолітню дочку ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , аліменти у розмірі 3000 (три тисячі) грн. 00 коп. щомісячно, але не менш, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 14 листопада 2017 року до досягнення дитиною повноліття - ІНФОРМАЦІЯ_7 .».

Не погоджуючись з вказаним рішенням ОСОБА_3 оскаржила його до апеляційного суду Одеської області.

03.09.2018 року ухвалою апеляційного суду Одеської області було відкрито апеляційне провадження.

11.10.2018 року ухвалою апеляційного суду Одеської області постановлено - підготовку апеляційного розгляду справи закінчити, призначити розгляд справи з викликом учасників процесу.

08.11.2018 року постановою апеляційного суду Одеської області рішення Київського районного суду м. Одеси від 13 липня 2018 року змінено в частині мотивування.

07.12.2018 року ОСОБА_2 та її представник ОСОБА_11 звернулися до Верховного Суду з касаційною скаргою на рішення Київського районного суду м. Одеси від 13 липня 2018 року та постанову апеляційного суду Одеської області від 08 листопада 2018 року у вказаній справі.

17.12.2018 року ухвалою Верховного Суду у складі судді Касаційного цивільного суду Ступак О.В. відкрито касаційне провадження. У задоволенні клопотань про зупинення виконання та дії рішення Київського районного суду м. Одеси від 13 липня 2018 року і постанови апеляційного суду Одеської області від 08 листопада 2018 року ОСОБА_2 та її представнику ОСОБА_11 - відмовлено.

08.04.2019 року Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження ухвалив справу призначити до судового розгляду колегією у складі п`яти суддів у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

24.04.2019 року в постанові Верховний Суд, між іншим, зазначив, що у справах про визначення місця проживання дитини, суд повинен займати більш активну позицію і встановлювати ґрунтовно усі обставини, які мають значення та дають підстави визначитись із тим, що буде відповідати найкращим інтересам дитини, не обмежуючись лише обставинами, на які посилаються сторони у своїх вимогах чи запереченнях.

«Рішення суду першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, обґрунтовано тим, що на час розгляду справи дитина проживає разом із батьком, який належно нею опікується і утримує, тому суд вирішив задовольнити позовну заяву ОСОБА_1 про визначення місця проживання малолітньої дитини разом із ним, у зв`язку з чим відмовити у задоволенні позовної заяви ОСОБА_2 у цій частині.

Зазначивши в оскаржуваних рішеннях про врахування інтересів дитини, суди не в повному обсязі встановили обставини, які мають значення для визначення найкращих інтересів дітей, не встановили поведінку кожного з батьків по відношенню до дитини, не взяли до уваги, що ОСОБА_5 із моменту свого народження - ІНФОРМАЦІЯ_2 та до жовтня 2017 року проживала разом із матір`ю, що не заперечується сторонами у справі, відвідувала різного роду дитячі розвиваючі гуртки, проходила відповідні обстеження у лікарів та відповідно до свого віку отримувала щеплення, натомість, судами не встановлено, чи відвідує дитина дитячий садок чи інші розвиваючі гуртки за місцем її проживання разом із батьком у м. Одесі, в якій лікарні м. Одеси дитина перебуває на обліку та чи звертався батько протягом часу коли дитина проживає із ним до лікарів щодо стану здоров`я дитини, чи отримувала дитина щеплення відповідно до свого віку.

Рішення суду першої інстанції обґрунтовано тим, що сторона відповідача не надала доказів того, що батько не виявляє батьківської піклування чи ухиляється від виконання своїх обов`язків, проте для правильного вирішення справи про визначення місця проживання дитини, необхідним є встановлення: хто із батьків створює найкращі умови для розвитку та виховання дитини, а не те, з ким на час розгляду справи фактично проживає дитина. При цьому обставинами, які суд повинен врахувати є: конкретні умови виховання, а не тільки матеріальне забезпечення дитини; вік дитини, особливості її розвитку; характер взаємостосунків батьків або фактичних вихователів (між собою і кожного з них з дитиною); відношення дитини до батьків (фактичних вихователів); позитивний або негативний вплив батьків або фактичних вихователів на розвиток дитини, а також особистісних якостей батьків на особисту прихильність дитини. Майнові можливості кожного із батьків не є визначальними, більш вагомим критерієм, який є обов`язковим для врахування при постановленні рішення - є психологічний зв`язок між дитиною та батьками, тобто психологічні чинники, а не матеріальні.

При вирішенні таких спорів доцільно керуватися виключно інтересами дитини, судам передусім потрібно впевнитися, що саме той з батьків, на чию користь буде прийняте рішення, створить для дитини належні умови для її морального, духовного та фізичного розвитку.

При цьому захисту прав дитини та перевірки дотримання її прав та найкращих інтересів повинен сприяти не тільки той з батьків, із яким зараз знаходиться дитина, але й правоохоронні та інші державі органи, в компетенцію яких входить перевірка інформації щодо дитини, її стану, місцезнаходження тощо.

Ухвалюючи оскаржувані рішення, суди виходили із обставин встановлених у висновку органу опіки та піклування, в основу якого покладені матеріально-побутові умови проживання батьків та їх характеристика, при цьому, дійшовши висновку, що батько та матір можуть належним чином забезпечити малолітню дитину ОСОБА_5 , надати їй всі необхідні умови для розвитку та життєдіяльності, не встановили проживання з ким із батьків буде відповідати найкращим інтересам дитини, не надали оцінку доводам ОСОБА_2 про те, що під час проживання дитини разом із нею, вона самостійно займалася її вихованням та розвитком, разом з дитиною відвідувала розвиваючі гуртки, проте на час проживання дитини з її батьком вихованням дитини займається чужа людина, яка на підставі відповідного договору, укладеного з ОСОБА_1 , є нянею, особу якої суди належним чином не перевірили, а також не встановили які відносини у дитини з кожним із батьків та чи є у неї прихильність до одного з них та з урахування цих обставин не вирішили питання призначення альтернативного висновку органу опіки та піклування на предмет визначення місця проживання дитини з урахуванням її якнайкращих інтересів.

Крім того, судами не перевірено та не надано оцінку як відобразилася зміна місця проживання та розлучення з матір`ю на психологічному стані дитини, з огляду на те, що під складання відповідного висновку, працівники служби у справах дітей Одеської міської ради не спілкувалися з дитиною, відповідної бесіди з нею також не проводив і психолог на предмет того, яке у неї ставлення до кожного з батьків, чи є у неї прихильність до одного з них, а тому висновки Київської районної адміністрації Одеської міської ради про те, що під час вирішення спору щодо визначення місця проживання дитини бралася особиста прихильність дитини до кожного з батьків є такими, що не відповідають фактичним обставинам справи та доказам, які покладені в основу вказаного висновку.

Крім того, встановивши, що батько та матір мають рівні права, однаково можуть забезпечити малолітню ОСОБА_5 всім необхідним для розвитку та життєдіяльності, суди, визначаючи місце проживання малолітньої дитини з батьком, не встановили, чи буде визначення місця проживання дитини з матір`ю суперечити правам та інтересам самої дитини, якщо так, то яким чином.

Ухвалюючи оскаржувані рішення на підставі обставин, викладених у висновку органу опіки та піклування, суди не сприяли всебічному і повному з`ясуванню обставин справи та не встановили повно фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, зокрема, не звернули уваги на те, що висновок органу опіки та піклування не має для суду наперед встановленої сили, а повинен оцінюватися у взаємозв`язку з іншими доказами, не надали оцінки доводам ОСОБА_2 , та доказам, наданим останньою на їх підтвердження, не з`ясували через відповідні органи та за участю психолога думку дитини на предмет того, яке у неї ставлення до кожного з батьків та чи є у неї прихильність до одного з них.

Оскільки судом першої інстанції допущені порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, суд апеляційної інстанції в межах наданих йому повноважень не усунув зазначені порушення, а суд касаційної інстанції позбавлений процесуальної можливості встановлювати нові обставини, які не були встановлені судами попередніх інстанцій, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду ПОСТАНОВИВ: касаційні скарги ОСОБА_3 та її представника ОСОБА_11 задовольнити частково; рішення Київського районного суду м. Одеси від 13 липня 2018 року та постанову Апеляційного суду Одеської області від 08 листопада 2018 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції».

На виконання постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 24.04.2019 року цивільну справу № 520/13963/17 було направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Рух справи при новому розгляді в суді першої інстанції.

22.06.2019 року ухвалою судді Київського районного суду м. Одеси Літвінової І.А. справу було прийнято до провадження та після завершення вчинення підготовчий дій, 24.07.2019 року постановлено ухвалу про початок підготовчого провадження.

Зважаючи на факти та недоліки розгляду, встановлені постановою Верховного Суду цією ухвалою сторонам запропоновано: надати у підготовче судове засідання наявні докази, а у разі їх відсутності - підготувати клопотання, заяви та пропозиції щодо встановлення наступних обставин: рівень самостійного доходу кожного з батьків; підтвердження не зловживання спиртними напоями або наркотичними засобами кожного з батьків; підтвердження, що у відношенні кожного із батьків не зафіксовано фактів аморальної поведінки, яка може зашкодити розвиткові дитини; підтвердження умов проживання кожного з батьків; з`ясування хто із батьків створює найкращі умови для розвитку та виховання дитини; встановлення матеріального забезпечення дитини; встановлення конкретних умов виховання дитини; встановлення чи відвідує дитина дитячий садок чи інші розвиваючі гуртки за місцем її проживання разом із батьком; встановлення, в якій лікарні м. Одеси дитина перебуває на обліку та чи звертався батько протягом часу коли дитина проживає із ним до лікарів щодо стану здоров`я дитини, чи отримувала дитина щеплення відповідно до свого віку; визначення характеру взаємостосунків батьків або фактичних вихователів (між собою і кожного з них з дитиною); визначення відношення дитини до батьків (фактичних вихователів), позитивний або негативний вплив батьків або фактичних вихователів на розвиток дитини, а також особистісних якостей батьків на особисту прихильність дитини; одержання висновку спеціаліста (бажано експерта) щодо: психологічного зв`язку між дитиною та батьками, встановлення дійсного психоемоційного стану дитини, визначення інтересів дитини та отримання думки з приводу бажання проживати з одним із батьків, як відобразиться зміна місця проживання та розлучення з матір`ю на психологічному стані дитини; чи буде визначення місця проживання дитини з матір`ю суперечити правам та інтересам самої дитини, якщо так, то яким чином; чи буде визначення місця проживання дитини з батьком суперечити правам та інтересам самої дитини, якщо так, то яким чином; призначення альтернативного висновку органу опіки та піклування на предмет визначення місця проживання дитини з урахуванням її якнайкращих інтересів дитини і з визначенням хто з батьків створить для дитини більш належні умови для її морального, духовного та фізичного розвитку.

Підготовче судове засідання призначено на 30.08.2019 року.

До початку підготовчого судового засідання представник ОСОБА_2 подав на ім`я керівника апарату Київського районного суду м. Одеси заяву про зміну складу суду (т. 4 а.с. 48).

За результатами повторного автоматизованого розподілу справи за заявою представника ОСОБА_2 відповідно до частини сьомої статті 33 ЦПК України справу було передано судді Київського районного суду м. Одеси Луняченку В.О., ухвалою якого від 10.09.2019 року справу прийнято до провадження та призначено судове засідання.

15.10.2019 року представником ОСОБА_2 адвокатом Канікаєвим Ю.О. у судовому засіданні під головуванням судді Луняченка В.О. подано заяви про роз`єднання позовних вимог та передачу справи до іншого суду за підсудністю. Суд ухвалою від 15.10.2019 року відмовив у задоволенні цих клопотань.

05.11.2019 року ухвалою суду під головуванням судді Луняченка В.О. заявлено та задоволено самовідвід головуючого по цивільної справі № 520/13963/17. Самовідвід обґрунтовано тим, що «у підготовчому судовому засіданні суд, у відповідності до положення п. 2 ч. 5 Цивільного процесуального кодексу України, сприяючи врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами, та приймаючи до уваги предмет розгляду - вирішення спору щодо визначеності подальшого перебування малолітньої дитини з одним з батьків, враховуючи, що вирішення спору приведе у будь якому разі до впливу на долю і психічний стан дитини, запропонував сторонам пройти курс медіації у незалежного медіатора без участі судді. Під час судового засідання між стороною ОСОБА_2 та головуючим з приводу запропонованого шляху для можливості мирного врегулювання спору, виникли конфліктні сперечання, в ході яких головуючим була висловлена думка стосовно позиції сторони».

У зв`язку із самовідводом головуючого Луняченка В.О. проведено повторний перерозподіл цивільної справі № 520/13963/17, за результатами якого головуючим по справі визначено суддю Київського районного суду м. Одеси Куриленко О.М., ухвалою якої від 11.11.2019 року справу прийнято до провадження та призначено підготовче судове засідання.

16.12.2019 року ухвалою суду задоволено заяву судді Куриленко О.М. про самовідвід. Вказане судове рішення мотивовано тим, що 06.12.2019 року представник відповідача ОСОБА_2 - адвокат Канікаєв Ю.О. звернувся до суду з заявою про відвід судді, зазначаючи, що суддею Куриленко О.М. вже заявлявся самовідвід від розгляду даної справи. Вирішуючи питання щодо можливості задоволення вказаної заяви про відвід, суд прийняв до уваги той факт, що вказана справа вже перебувала в провадженні судді Куриленко О.М. та під час розгляду даної справи представник відповідача ОСОБА_2 - Доманський Андрій Олегович звернувся до суду з заявою про відвід головуючого. Ухвалою суду від 26 лютого 2018 року у задоволенні заяви представника відповідача було відмовлено, разом з тим, задоволено заяву про самовідвід.

За результатами повторного розподілу справи між суддями Київського районного суду м. Одеси цивільну справу № 520/13963/17 перерозподілено судді Літвіновій І.А., ухвалою якої від 20.12.2019 року справу прийнято до провадження та призначено підготовче судове засідання на 05.02.2020 року.

Підготовче судове засідання 05.02.2020 року було відкладено на 15.03.2020 року за заявою представника ОСОБА_1 у зв`язку з перебування представника у відпустці.

Подана 19.03.2020 року до канцелярії суду заява представника ОСОБА_2 адвоката Канікаєва Ю.О. про забезпечення зустрічного позову шляхом відібрання у батька ОСОБА_1 дитини ОСОБА_5 та встановлення місця проживання з її матір`ю ОСОБА_2 до вирішення спору (вхід. № 12600/20-ВХ, провадження № 2-з/947/496/20) ухвалою судді Літвінової І.А. від 19.03.2020 року призначена до розгляду без виклику учасників справи. За результатами розгляду цієї заяви суд відмовив у її задоволенні, про що 23.03.2020 року постановив відповідну ухвалу.

Призначене на 24.04.2020 року підготовче судове засідання відкладено до 19.05.2020 року у зв`язку із запровадження карантину з протидії поширенню коронавірусної інфекції COVID-19 (а.с. 271 том ІV).

З цих же підстав 19.05.2020 року судове засідання відкладено до 01.07.2020 року за заявою представника ОСОБА_2 адвоката Канікаєва Ю.О. (а.с. 277-278 том ІV).

01.07.2020 року у підготовчому судовому засіданні представником ОСОБА_2 адвокатом Канікаєвим Ю.О. подано заяви: про витребування доказів: висновку органів опіки та піклування Київської районної адміністрації Одеської міської ради на предмет визначення місця проживання дитини; про призначення судово-психіатричної експертизи щодо батьків (а.с. 231-236 том ІV). Вказані клопотання залишено відкритими до надання сторонами необхідних для розгляду доказів у відповідності до ухвали суду від 24.07.2019 року та висновків Верховного Суду по цій справі, викладених у постанові від 24.04.2019 (провадження № 61-47945св18). У цьому ж судовому засіданні, за клопотанням представника ОСОБА_2 адвоката Канікаєва Ю.О. суд задовольнив подану під час перебування справи під головуванням судді Ляняченка В.О. заяву ОСОБА_2 про залишення без розгляду позовних вимог до ОСОБА_1 про відібрання дитини та повернення її за попереднім місцем проживання та про закриття провадження з питання про відібрання дитини та повернення її за попереднім місцем проживання на підставі залишення цих позовних вимог без розгляду. (вхід. № 55879 від 05.11.2019 р.).

В судовому засіданні 20.07.2020 року стороною ОСОБА_1 , у відповідь на подану 01.07.2020 року заяву сторони ОСОБА_2 про призначення судово-психіатричної експертизи щодо батьків, також подано власне клопотання про призначення судово-психіатричної експертизи (а.с. 2-5 том V).

20.07.2020 року за результатами розгляду клопотання сторони позивача та заяви сторони відповідача про призначення експертизи Київським районним судом м. Одеси постановлено відповідну ухвалу. Вказану ухвалу за результатами апеляційного перегляду було змінено постановою Одеського апеляційного суду від 22.01.2021, якою ухвалено:

«…На вирішення експерта поставити наступні питання:

1. Яким чином сімейна ситуація, індивідуально-психологічні особливості обох батьків малолітньої ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , особливості їх виховної поведінки впливають на емоційний стан, психічний розвиток та відчуття благополуччя дитини?

2. Яким чином можуть вплинути умови виховання кожного із батьків на психологічний стан та розвиток дитини?

3. Чи має залежність оцінка сімейної ситуації дитиною від впливу з боку батьків та інших дорослих?

4. Чи спроможна малолітня ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з урахуванням її вікових особливостей, емоційного стану, індивідуально-психологічних властивостей, рівня розумового розвитку та умов мікросоціального середовища, та з урахуванням того, що вона з 27 жовтня 2017 року була розлучена з матір`ю, надавати оцінку відношенню кожного з батьків до неї?

5. Яке ставлення малолітньої ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , до кожного з батьків ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , чи є у неї прихильність до одного з них, з урахуванням того, що вона з 27 жовтня 2017 року проживає з батьком, та з цього часу була розлучена з матір`ю?

6. Як відобразилася зміна місця проживання та розлучення з матір`ю на психологічному стані дитини?

7. Чи вплине, а якщо «так», то яким чином, зміна умов проживання, виховання та оточення малолітньої дитини на її психологічний стан у випадку передачі дитини від батька до матері?

Проведення експертизи доручити Одеському науково-дослідницькому інституту судових експертиз Міністерства юстиції України (65011, м. Одеса, вул. Успенська, 83/85).

Передати матеріали справи № 520/13963/17 в розпорядження Одеського науково-дослідницького інституту судових експертиз Міністерства юстиції України.

Оплату за проведення експертизи покласти на ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в рівних частках.

Попередити учасників справи, що у разі ухилення учасника справи від подання експерту необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з`ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні…».

Провадження у справі № 520/13963/17 було зупинено до одержання висновку експерта.

04.08.2021 року до суду надійшло клопотання за підписом експерта Рудакової В. щодо можливості проведення експертизи 26.08.2021 або 27.08.2021.

21.09.2021 року до суду надійшов лист за підписом експерта ОСОБА_12 , у якому повідомлено, що 26.08.2021 ОНДІСЕ одержано лист ОСОБА_2 про неможливість бути присутньою на обстеженні через виявлення позитивного результату під час молекулярно-генетичного дослідження щодо РНК вірусу Сovid-19, й визначення дати проведення психологічного обстеження ОСОБА_1 з малолітньою ОСОБА_5 - ІНФОРМАЦІЯ_8 , ОСОБА_2 - ІНФОРМАЦІЯ_15.

29.10.2021 року до суду надійшло повідомлення експерта ОНДІСЕ Рудакової В.Ю. про проведення 28.09.2021 року дослідження дитини ОСОБА_5 ; проведення у період з 28.09.2021 по 08.10.2021 дослідження батька дитини - ОСОБА_1 . Експертом повідомлено про встановлення необхідності провести дослідження дружини ОСОБА_1 , як члена сім`ї, в якій проживає дитина. Також повторно доведено про неявку на дослідження ОСОБА_2 , у зв`язку із чим заявлено повторне клопотання про забезпечення можливості психологічного обстеження матері дитини ОСОБА_2 . Надано засоби зв`язку для погодження з експертом місця, дати та часу проведення дослідження (а.с. 31 том VI).

Копії вищевказаного клопотання експерта вручено представнику ОСОБА_1 адвокату Боярському В.С. 03.11.2021 та представнику ОСОБА_2 - 05.11.2021 року.

01.12.2021 року судді Літвіновій І.А. передано клопотання (вхід. № ЕП-15645 від 30.11.2021 р.) за підписом представника ОСОБА_2 адвоката Богомазова П.С. про відвід судового експерта Рудакової В.Ю. від участі у розгляді справи № 520/13663/17 та про доручення керівнику вказаної експертної установи призначити іншого експерта для проведення судової психологічної експертизи, яка призначена ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 20 липня 2020 року (а.с. 32-57 том VI) .

Ухвалою від 03.12.2021 року суд витребував з Одеського науково-дослідницького інституту судових експертиз Міністерства юстиції України матеріали цивільної справи № 520/13663/17.

04.02.2022 року цивільну справу № 520/13663/17 з ОНДІСЕ повернуто на адресу Київського районного суду м. Одеси разом з Висновком експертів від 28.01.2022 року щодо дослідження ОСОБА_1 (з 28.09.2021 по 08.10.2021), малолітньої ОСОБА_5 (28.09.2021) та ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_9 ), як члена родини (дружини) ОСОБА_1 . Висновків щодо ОСОБА_2 не надано у зв`язку із неявкою на дослідження у визначені експертом дні - до 26/27.08.2021 через хворобу, та ІНФОРМАЦІЯ_15 через неявку. Як встановлено, адвокат Богомазов В.О. після ІНФОРМАЦІЯ_15 року неодноразово звертався до експертів з приводу порядку проведення експертного дослідження (запит від 25.11.2021) та з вимогою провести експерте дослідження ОСОБА_7 , як члена родини ОСОБА_2 (клопотання від 24.11.2021). 01.12.2021 на адресу адвоката Багомазова П.С. експертом направлено відповідь з пропозицією погодити дату проведення дослідження ОСОБА_2 (а.с. 73 том VI).

09.02.2022 року до суду надійшло клопотання сторони ОСОБА_2 про відвід експерта Рудакової В.Ю. ОНДСІЕ (повторно) з вимогою провести психологічне дослідження чоловіка ОСОБА_2 - ОСОБА_7 .

17.02.2022 року представником ОСОБА_2 адвокатом Богомазовим П.С. подано заяву про забезпечення зустрічного позову ОСОБА_2 шляхом зобов`язання ОСОБА_1 забезпечувати побачення та спілкування матері з дитиною та шляхом зобов`язання ОСОБА_1 забезпечувати контакт з матір`ю шляхом відеозв`язку (провадження № 2-з/947/456/22; том І та ІІ).

21.02.2022 року, після передачі справи з канцелярії суду судді Літвіновій І.А. провадження у цивільній справі № 520/13663/17 поновлено, продовжено підготовче провадження, судове засідання призначено на 18.03.2022 року, про що постановлено відповідну ухвалу.

23.02.2022 року суддею постановлено ухвалу про прийняття та призначення до розгляду заяви сторони ОСОБА_2 про забезпечення позову (провадження № 2-з/947/456/22) складом суду без повідомлення учасників справи. В ході розгляду судом постановлено ухвалу про продовження розгляду заяви про забезпечення позову з викликом особи, яка подала заяву. 25.03.2022 до суду надійшли заяви та клопотання зі сторони ОСОБА_2 по суті поданої заяви про забезпечення позову. 28.03.2023 року судом постановлено ухвалу про проведення судового засідання в режимі відеоконференції за клопотанням представника ОСОБА_2 адвоката Богомазова П.С. За клопотанням представника ОСОБА_1 в засіданні оголошено перерву до 05.04.2022 року.

05.04.2022 року за результатами розгляду заяви про забезпечення позову (провадження № 2-з/947/456/22) судом постановлено відмовну ухвалу.

14.04.2022 року до канцелярії суду надійшли клопотання сторони ОСОБА_2 : про призначення повторної судово-психологічної експертизи (а.с. 122-152 том VI); про застосування заходів процесуального примусу (а.с. 153-154 том VI).

26.04.2022 року до канцелярії суду надійшло клопотання сторони ОСОБА_1 про визнання зловживання процесуальними правами стороною ОСОБА_2 (а.с. 157-159 том VI).

06.05.2022 року адвокат Богомазов П.С. від імені ОСОБА_2 звернувся до суду з клопотанням про врегулювання спору за участю судді, додавши проект мирової угоди (а.с. 163-179 том VI).

30.06.2022 року - представником ОСОБА_2 подано клопотання про долучення доказів щодо вивезення малолітньої ОСОБА_13 за межі України без дозволу матері (а.с. 183-193 том VI).

02.09.2022 року сторона ОСОБА_2 звернулася до суду з клопотанням про забезпечення позову (вхід. № ЕП-9018/22, провадження № 2-з/947/737/22) шляхом зобов`язання ОСОБА_1 надавати інформацію щодо місця перебування дитини та зобов`язання служби у справах дітей вчинити певні дії.

Ухвалою судді від 02.09.2022 року вказану заяву прийнято та призначено до розгляду без повідомлення учасників справи.

05.09.2022 року за результатами розгляду судом постановлено ухвалу про відібрання пояснень від особи, яка подала заяву.

07.09.2022 року в судовому засіданні після відібрання відповідних пояснень суд дійшов висновку про обов`язкову участь при розгляді заяви органу опіки та піклування та сторони ОСОБА_1

27.09.2022 року Службою у справах дітей Одеської міської ради надані письмові докази.

Дата наступного судового засідання на 10.10.2022 року була узгоджена як з адвокатом Богомазовим П.С. так і з адвокатом Боярським В.С., проте в судове засідання як ОСОБА_1 так і його представник не з`явилися без пояснення причин неявки. Суд перейшов до розгляду заяви про забезпечення позову в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами з урахуванням наданих учасниками розгляду пояснень, про що постановив відповідну ухвалу.

14.10.2022 року ухвалою Київського районного суду м. Одеси суд частково задовольнив заяву ОСОБА_2 , застосувавши заходи забезпечення позову в частині покладення зобов`язань на ОСОБА_1 надавати інформацію до Київського районного суду м. Одеси у справі № 520/13963/17 про місце перебування його доньки ОСОБА_5 , починаючи з 07.03.2022 року. В частині вимог щодо служби у справах дітей Одеської міської ради було відмовлено (провадження № 2-з/947/737/22 у відокремленому томі).

Стороною ОСОБА_1 на вищевказану ухвалу було подано апеляційну скаргу до Одеського апеляційного суду, ухвалою якого від 16.12.2022 року апеляційне провадження було відкрито, а ухвалою від 06.11.2023 року - закрито (провадження № 22-ц/813/4042/23).

Ухвалою Верховного Суду від 27.10.2022 року цивільну справу № 520/13963/17 витребувано до провадження суду касаційної інстанції.

Разом з тим, до повернення матеріалів справи з суду касаційної інстанції до Київського районного суду м. Одеси 22.05.2023 року - зі сторони ОСОБА_2 надійшла заява про відвід судді Літвінової І.А., за підписом адвоката Приймак А.О., яка не приймала участь у справі в суді першої інстанції та особа якої судом не встановлювалася (а.с. 56-68 том VIІІ).

Оскільки суд був позбавлений можливості перейти до розгляду інших невирішених процесуальних питань до вирішення питання щодо відводу, заяву адвоката Приймак А.О. про відвід ухвалою судді від 05.06.2023 року (після одержання справи з суду касаційної інстанції) було винесено на розгляд першочергово у судове засідання на 13.06.2023 року з повідомленням учасників справи.

09.06.2023 року ухвалою суду було задоволено заяву адвоката Приймак А.О. про участь у засіданні в режимі відеоконференції.

13.06.2023 року в судовому засіданні оголошено перерву за клопотанням представника ОСОБА_1 адвоката Крайнюкова М.М. для ознайомлення з заявою, на узгоджену із представниками сторін дату - 16.06.2023 року.

15.06.2023 року до суду надійшли письмові пояснення адвоката Крайнюкова М.М. з приводу заявленого відводу (а.с. 92-95 том VIІІ).

16.06.2023 року в судовому засіданні представник ОСОБА_2 адвокат Приймак А.О. відвід підтримав. Представник ОСОБА_1 адвокат Крайнюков М.М. - підтримав обставини, викладені в письмових поясненнях щодо відводу.

19.06.2023 року в судовому засіданні Київський районний суд м. Одеси у присутності представників сторін адвокатів Приймак А.О. та Крайнюкова М.М. проголосив ухвалу про визнання відводу судді Літвінової І.А. необґрунтованим та про передачу справи судді, який не входить до складу суду.

Цивільну справу № 520/13963/17 розподілено судді Київського районного суду м. Одеси Петренку В.С., ухвалою якого від 20.06.2023 року у задоволенні відводу судді Літвінової І.А. було відмовлено.

30.06.2023 року постановлено ухвалу про продовження підготовчого провадження у цивільній справі № 520/13963/17 із визначенням дати судового засідання на 12.07.2023 року.

24.07.2023 року до суду надійшло клопотання представника ОСОБА_2 адвоката Богомазова П.С. про вирішення судом раніше поданих заяв з процесуальних питань щодо: призначення повторної експертизи; врегулювання спору за участю судді; накладення штрафу на експертів; накладення штрафу на ОСОБА_1 (вхід. № 39351).

03.08.2023 року в судовому засіданні, враховуючи обставини, які стали відомі суду за наслідками проведеної експертизи та повідомлені учасниками справи, суд, за узгодженням із присутніми представниками сторін - адвокатами Боярським В.С. зі сторони ОСОБА_1 та адвокатом Богомазовим П.С. зі сторони ОСОБА_2 , залучив до участі у справі третіми особами ОСОБА_4 , ОСОБА_7 , ОСОБА_5 ; визначивши третім особам, у відповідності до положень ЦПК України, строк для подання пояснень, та продовживши підготовче провадження до 01.09.2023 року.

01.09.2023 року до суду надійшли пояснення третьої особи ОСОБА_7 з додатками.

02.11.2023 року до суду надійшли письмові пояснення експерта з додатками (вхід. № 59333 від 02.11.2023).

14.12.2023 року до суду надійшли письмові пояснення третьої особи ОСОБА_4 (вхід. № 68598).

15.12.2023 року в судовому засіданні представниками ОСОБА_1 адвокатами Боярським В.С., Крайнюковим М.М. та Стецюрою А.І. було заявлено про недовіру головуючому у справі.

18.12.2023 року до суду надійшла заява про відвід (вхід. № 68981) та заява представника ОСОБА_2 адвоката Богомазова П.С. про відкладення судового засідання (вхід. № ЕП-17646).

19.12.2023 року в судовому засіданні за участю представників сторін заяву про відвід ухвалою суду залишено без розгляду.

31.01.2024 року до суду надійшла чергова заява про забезпечення зустрічного позову ОСОБА_2 (провадження № 2-з/947/221/24), яка у відповідності до ухвали судді від 12.02.2024 року та ухвали суду від 13.02.2024 року призначена до розгляду на 14.02.2024 року.

07.03.2024 року судом постановлено ухвалу про участь особисто позивача ОСОБА_1 в судовому засіданні в режимі відеоконференції.

19.03.2024 року стороною ОСОБА_2 подано уточнену заяву про забезпечення зустрічного позову.

19.03.2024 року судом, у відповідь на заяву сторони ОСОБА_2 , постановлено ухвалу щодо зобов`язання ОСОБА_1 забезпечувати особисті побачення ОСОБА_2 з дитиною.

05.04.2024 року до суду надійшло клопотання сторони ОСОБА_2 про перенесення судового засідання, призначеного на цю ж дату, для надання доказів (вхід. № 22134).

18.04.2024 року адвокатом Приймак А.О., яка діє від імені ОСОБА_2 подано клопотання «про долучення додатків» до матеріалів справи (вхід. № 25045).

19.04.2024 року сторона ОСОБА_2 звернулася до суду з клопотанням про перенесення судового засідання, призначеного на цю ж дату, для надання доказів (вхід. № 25384).

25.04.2024 року адвокатом Приймак А.О., яка діє від імені ОСОБА_2 , подано клопотання про долучення доказів до матеріалів справи (вхід. № 26635).

26.04.2024 року в судовому засіданні за участю представника ОСОБА_2 та представників ОСОБА_1 приєднано письмові докази, надані стороною ОСОБА_2 та встановлено строк на ознайомлення з доказами стороною позивача, у зв`язку із чим, за узгодженням з представниками сторін, оголошено перерву до 17.05.2024 року.

01.05.2024 року адвокатом Приймак А.О., яка діє від імені ОСОБА_2 , подано клопотання про долучення доказів до матеріалів справи (вхід. № 27837).

17.05.2024 року адвокатом Приймак А.О., яка діє від імені ОСОБА_2 , подано клопотання про долучення доказів до матеріалів справи (вхід. № 31336).

17.05.2024 року представником ОСОБА_1 подано клопотання про відкладення судового засідання для ознайомлення з поданими стороною ОСОБА_2 новими доказами та у зв`язку з оголошенням повітряної тривоги (вхід. 31516).

Засідання відкладено до 31.05.2024 року.

29.05.2024 року представником ОСОБА_2 адвокатом Приймак А.О. подано клопотання про долучення письмових доказів до матеріалів справи (вхід. № 33796).

31.05.2024 року у підготовчому судовому засіданні сторони заявили про відсутність нових заяв і клопотань, та просилили суд вирішити раніше подані заяви та клопотання. Ухвалою суду підготовче провадження у справі було закрито, справу призначено до розгляду по суті.

Також у цій ухвалі вирішені раніше подані заяви та клопотання сторін.

Так, за клопотанням представника ОСОБА_1 (вхід. № 14433; а.с. 158-159 том VI) перед судом було поставлено питання щодо застосування заходів процесуального примусу у виді штрафу до ОСОБА_2 та її представника ОСОБА_14 за недобросовісне виконання процесуальних прав, з метою запобігти зловживанню такими правами.

Посилаючись на неодноразові подання стороною ОСОБА_15 заяв про забезпечення позову, проведення експертизи, про апеляційне оскарження повністю задоволеної заяви про призначення експертизи, поданою стороною ОСОБА_2 ; подання експерту непередбачених законом повідомлень, з метою, на думку заявника, ініціювання питання щодо відводу експерта; неприбуття ОСОБА_2 на експертизу, яка проводилася більше року, представником ОСОБА_1 зроблено висновок про те, що саме дії сторони ОСОБА_15 унеможливили розгляд місцевим судом справи по суті у розумні строки, розцінюючи такі дії як зловживання правом на оскарження судового рішення та вважаючи їх такими, що суперечать засадам цивільного судочинства, передбаченими статтями 2, 44 ЦПК України, зокрема, унеможливлюють своєчасне вирішення спору судом.

В ході розгляду цього клопотання суд не встановив достатніх підстав для його задоволення.

Щодо строків підготовчого провадження.

Як вбачається з вище встановлених обставин, саме стороною ОСОБА_2 надавалися докази у підготовчому судовому засіданні до 29.05.2024 року (вхід. № 33796).

Після того, як у судовому засіданні 31.05.2024 року представники сторін заявили про відсутність нових доказів, заяв та клопотань суд закрив підготовче провадження та призначив справу до розгляду по суті.

Щодо тривалості підготовчих дій, - приймаючи докази за клопотаннями сторін без формального обмеження їх процесуальними строками, та узгоджуючи зі сторонами питання щодо продовження підготовчого провадження, суд виходив з наступного.

Згідно з ч.ч. 1 - 3 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Про це ж свідчать і положення ч. 1, ч. 2 ст. 228 та ч.1 ст. 229 ЦПК України, якими чітко регламентовано порядок дослідження доказів та встановлено наступне:

суд, заслухавши вступне слово учасників справи, з`ясовує обставини, на які учасники справи посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, та досліджує в порядку, визначеному в підготовчому засіданні у справі, докази, якими вони обґрунтовуються; з урахуванням змісту спірних правовідносин, обставин справи та зібраних у справі доказів суд під час розгляду справи по суті може змінити порядок з`ясування обставин справи та порядок дослідження доказів.

Всі письмові докази, подані сторонами на стадії підготовчого провадження у цивільній справі № 520/13963/17 суд приєднав до матеріалів справи з метою наступного дослідження та надання оцінки на стадії розгляду справи по суті. При цьому жодна із сторін не заперечувала проти приєднання доказів іншої сторони на всій стадії підготовчого провадження, тобто питання є узгоджене із учасниками справи.

Така позиція корелює з тим, що суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ст. 2 ЦПК).

Однією із основних засад (принципів) цивільного судочинства є верховенство права.

Згідно з частиною першою статті 3 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України «Про міжнародне приватне право», законів України, що визначають особливості розгляду окремих категорій справ, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Статтею 8 Конституції України встановлено, що Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй.

У статті 19 Конституції України закріплено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Не допущення звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів задеклароване статтею 22 Конституції.

Частиною п`ятою статті 4 ЦПК України встановлено, що жодна особа не може бути позбавлена права на участь у розгляді своєї справи у визначеному цим Кодексом порядку.

Учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору і в разі необхідності додають докази.

Засада змагальності опосередковано, через її контролюючу функцію, є гарантом законності, об`єктивності, неупередженості та повноти судового розгляду справи.

Захищене статтею 6 Європейської конвенції з прав людини право на справедливий судовий розгляд також передбачає право на змагальність провадження. Кожна сторона провадження має бути поінформована про подання та аргументи іншої сторони та має отримувати нагоду коментувати чи спростовувати їх.

Принцип змагальності процесу означає, що кожній стороні повинна бути надана можливість ознайомитися з усіма доказами та зауваженнями, наданими іншою стороною, і відповісти на них (Рішення у справі «Ruiz-Mateos проти Іспанії», від 23 червня 1993 року, заява № 12952/87, п. 63).

Дія принципу змагальності ґрунтується на переконанні - протилежність інтересів сторін найкраще забезпечить повноту матеріалів справи через активне виконання сторонами процесу тільки їм притаманних функцій. Принцип змагальності припускає поєднання активності сторін у забезпеченні виконання ними своїх процесуальних обов`язків із забезпеченням судом умов для здійснення наданих їм прав. При цьому, важливим є встановлення оптимального співвідношення активності сторін та активності суду.

В рішеннях де Європейський суд з прав людини дійшов висновку про порушення статті 6 Конвенції, зазначено: Суд відзначає, що одним із складників справедливого судового розгляду в розумінні п. 1 статті 6 є право на змагальне провадження; кожна сторона, в принципі, має отримати нагоду не лише бути поінформованою про будь-які докази, які потрібні для того, щоб виграти справу, але також має знати про всі докази чи подання, які представлені або зроблені в цілях впливу на думку суду, і коментувати їх (див., mutatis mutandis, рішення у справах «Лобо Мачадо проти Португалії» (Lobo Machado v. Portugal) і «Фермьойлєн проти Бєльгії» (Vermeulen v. Belgium) від 20 лютого 1996 р., ReportsofJudg mentsand Decisions 1996-I, сс. 206-07, п. 31 і п. 23, п. 33, відповідно, та рішення у справі «Нідерост-Губер проти Швейцарії» (Niderost Huberv. Switzerland) від 18 лютого 1997 р., Reports 1997-I, с. 108, п. 24).

Суд має пересвідчитися, чи провадження в цілому, включаючи спосіб збирання доказів, було справедливим, як того вимагає п. 1 статті 6 (див., mutatis mutandis, рішення у справі «Шенк проти Швейцарії» (Schenk v. Switzerland) від 12 липня 1988 р., серія A № 140, с. 29, п. 46).

Так, у справі № 520/13963/17 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , треті особи: Київська районна адміністрація Одеської міської ради, як орган опіки та піклування; служба у справах дітей Одеської міської ради, ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , про визначення місця проживання дитини з батьком і стягнення аліментів на дитину та за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , треті особи: служба у справах дітей Печерської районної державної адмініс,трації в м. Києві, ОСОБА_7 , про визначення місця проживання дитини з матір`ю та стягнення аліментів на дитину, суд, за узгодженням із учасниками справи, встановив такий порядок судового провадження, який максимально забезпечив реалізацію права сторін на змагальність.

Жодна сторона до 31.05.2024 року не ставила питання про закриття підготовчого провадження, - ні представники ОСОБА_1 , ні представник ОСОБА_2 адвокат Павло Богомазов. Висновки щодо порушення процесуальних строків у цій справі вперше викладені у заяві про відвід головуючому і в скарзі до ВРП адвокатом Приймак А.О. (скарга до ВРП на дії судді Літвінової І.А. додана адвокатом Приймак А.О. до матеріалів справи а.с. 62-65 том 8), яка до цього участь у справі не приймала і з матеріалами справи в суді не ознайомлювалася, що пізніше особисто підтвердила суду у засіданні.

Суд констатував порушення у цивільній справі № 520/13963/17 формальних процесуальних строків, визначених статтею 279 ЦПК України, але визначив пріоритетним встановлення судової процедури, яка має на меті сприяти реалізації права сторін на змагальність, рівність перед законом та справедливий суд протягом розумного строку.

В поняття «розумний строк» розгляду справи Європейський суд з прав людини включає: складність справи; поведінку заявника; поведінку органів державної влади; важливість справи для заявника.

Як вбачається з матеріалів справи № 520/13963/17 обидві сторони демонстрували процесуальну активність у підготовчому провадженні. Датою останнього подання доказів сторонами на процесуальній стадії підготовчого провадження є 29.05.2024 року. Датою закриття підготовчого провадження судом є 31.05.2024 року.

Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції право на справедливий судовий розгляд включає в себе право на доступ до суду та право на доступ до правосуддя в широкому розумінні.

Чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України згідно зі статтею 9 Конституції України. Пріоритетність застосування норм таких міжнародних договорів у цивільному процесі встановлена законом.

Відповідно до Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основних свобод» від 17.07.1997 р. дана Конвенція та Протоколи до неї № 2,4,7,11 є частиною національного законодавства України.

Згідно з статтею 17 Закону «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ як джерело права Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини.

Конвенція на відміну від національного законодавства України не запроваджує чітких строків розгляду справи, проте посилання на строк містить стаття 6 Конвенції, яка постулює дефініцію розумного строку розгляду справи.

Аналізуючи практику Європейського суду з прав людини, можна дійти висновку, що критерії оцінки розумності строку розгляду справи має формувати суд, який розглядає справу. Саме суддя має визначати тривалість вирішення спору, спираючись на здійснену ним оцінку розумності строку розгляду в кожній конкретній справі, враховуючи її складність, поведінку учасників процесу, можливість надання доказів тощо.

Судове рішення приймається суддею зважаючи на усі обставин справи.

За правилами частини першої статті 11 ЦПК України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Щодо сприяння судом у примиренні сторін у підготовчому провадженні.

Крім вищенаведеного слід зазначити, що суд всіляко сприяв примиренню ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в спірних питаннях, які є предметом позову у цій справі. Конфлікт між сторонами є довготривалим, й таким, що не йде на користь ні одній із сторін, й в першу чергу шкодить інтересам їх спільної дитини.

Як визначено у ч. 7 ст. 49 ЦПК України сторони можуть примиритися, у тому числі шляхом медіації, на будь-якій стадії судового процесу.

Одним із способів примирення у відповідності до статті 207 ЦПК України є укладення мирової угоди, яка, згідно з частиною 1 цієї статті укладається сторонами з метою врегулювання спору на підставі взаємних поступок і має стосуватися лише прав та обов`язків сторін. У мировій угоді сторони можуть вийти за межі предмета спору за умови, що мирова угода не порушує прав чи охоронюваних законом інтересів третіх осіб.

Частиною другою статті 207 ЦПК України встановлено право сторін укласти мирову угоду і повідомити про це суд, зробивши спільну письмову заяву, на будь-якій стадії судового процесу.

Згідно з ч. 4 ст. 200 ЦПК України ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу.

Виконуючи завдання підготовчого засідання у цивільній справі № 520/13963/17, у відповідності до п. 2 ч. 2 ст. 197 ЦПК України, у судовому засіданні 01.07.2020 року, тобто з дати фактичного початку підготовчого судового засідання у цивільній справі № 520/13963/17 під головуванням судді Літвінової І.А., судом винесено на обговорення питання щодо бажання сторін укласти мирову угоду, провести позасудове врегулювання спору шляхом медіації, або звернутися до суду для проведення врегулювання спору за участю судді (а.с. 238 том IV).

Клопотання про проведення врегулювання спору за участі судді було подано стороною ОСОБА_2 06.05.2022 року разом з запропонованим цією стороною проектом «мирового договору щодо визначення місця проживання дитини, умов щодо її утримання та участі батьків у її вихованні». (вхід. № ЕП-4362; а.с. 163-179 том IV).

Також, 29.11.2023 року у клопотанні представника ОСОБА_1 Стецюри А.І. було заявлено про намір розглянути з довірителем ОСОБА_1 альтернативний порядок вирішення спору (вхід. № ЕП-16677).

Суд, в межах встановлених повноважень, на протязі всього часу підготовчого провадження, всіляко сприяв примиренню сторін у цій справі, вважаючи, що саме мирне вирішення питання між батьками може забезпечити якнайкращі інтереси їх дитини. Представники ОСОБА_1 , як і сам ОСОБА_1 при відібрані від нього особистих пояснень в судовому засіданні, не виключали можливості вирішення спору мирним шляхом.

Між тим, у судовому засіданні 31.05.2024 року представники ОСОБА_1 ОСОБА_18 та ОСОБА_19 заявили про відмову, як від застосування процедури врегулювання спору за участю судді, так і від будь-якого іншого варіанту вирішення справи у безспірному порядку.

Отже, всі можливості щодо примирення сторін під час підготовчого провадження у цивільній справі № 520/13963/17 на той час суд вважав вичерпаними, спір між сторонами на стадії підготовчого провадження вирішено не було, у зв`язку із чим, зокрема, 31 травня 2024 року підготовче провадження було закрито, а справу призначено до розгляду по суті.

Щодо інших невирішених питань, які ставилися у підготовчому судовому засіданні стороною ОСОБА_2 , про витребування від органу опіки та піклування - Київської районної адміністрації Одеської міської ради висновку на предмет визначення місця проживання дитини (а.с. 231-232 том ІV) та клопотання сторони ОСОБА_1 про зобов`язання Служби у справах дітей Одеської міської ради розробити та надати суду проект щодо доцільності визначення місця проживання дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2., разом з батьком та зобов`язання Київської районної адміністрації Одеської міської ради розглянути та затвердити вказаний проект, надавши суду відповідний висновок (вхід. № 67299 від 07.12.2023) суд в ухвалі від 31.05.2024 року дійшов висновку про відмову у їх задоволенні у зв`язку із суттєвою зміною обставин у справі (перебування дитини та позивача ОСОБА_1 за межами України). Крім того, суд встановив порушення порядку звернення при вирішенні питань, щодо виготовлення висновку, як письмового доказу.

Також, 13.04.2022 року представником ОСОБА_2 було подано клопотання про призначення повторної судово-психологічної експертизи та письмові пояснення з цього приводу, які надійшли до суду 10.11.2023 року (вхід. № ЕП-15728; том ІХ).

Матеріали справи містять пояснення з приводу порядку проведення експертного дослідження та призначення повторної експертизи, викладені в листі за підписом ОСОБА_21 як заступника директора ОНДІСЕ з експертної роботи судового експерта та ОСОБА_22 як судового експерта лабораторії психологічних, мистецтвознавчих та інших видів досліджень (супровідний лист № 155-0-11.38-23 вих, за підписом Директора ОНДІСЕ Міністерства Юстиції України Дмитра Кішко) (том ІХ).

Право суду призначити у разі необхідності повторну експертизу встановлено частиною другою статті 103 ЦПК України.

Підставами призначення повторної експертизи у відповідності до ч. 2 ст. 113 ЦПК України є визнання висновку експерта необґрунтованим або таким, що суперечить іншим матеріалам справи або викликає сумніви в його правильності.

На стадії підготовчого провадження у цивільній справі № 520/13963/17 судом не встановлено підстав для призначення повторної експертизи, оскільки не встановлено, що висновок Одеського науково-дослідницького інституту судових експертиз Міністерства юстиції України є необґрунтованим. Щодо надання оцінки правильності експертного висновку, чи того суперечить чи ні він матеріалам справи, суд мав можливість встановити такі факти тільки після дослідження наявних у справі доказів.

Встановлення порядку дослідження доказів, якими обґрунтовуються обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, пунктом 16 частини другої статті 197 ЦПК України віднесено до одного із завдань підготовчого засідання. У відповідності до цієї ж норми процесуального права дослідження доказів проводиться на стадії розгляду справи по суті.

Щодо наданих сторонами доказів .

Всі письмові доказі, подані сторонами на стадії підготовчого провадження, суд долучив до матеріалів справи з метою надання оцінки доказам на стадії, яка встановлена для цього діючими нормами Цивільного процесуального кодексу України.

Жодна із сторін не заперечувала проти приєднання доказів іншої сторони на всій стадії підготовчого провадження.

Така позиція узгоджується з тим, що суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Суд, зважаючи на заяви представників сторін про відсутність нових доказів, заяв та клопотань та констатуючи, що всі можливості на стадії підготовчого провадження щодо примирення сторін у цивільній справі № 520/13963/17 є вичерпаними, спір між сторонами не вирішено, закрив підготовчого провадження, призначивши справу до розгляду по суті, задовольнивши при цьому клопотання сторін про долучення всіх письмових доказів наданих сторонами до матеріалів цивільної справи № 520/13663/17, про що 31.05.2024 року постановив відповідну ухвалу. Цією ж ухвалою було закрито провадження за клопотаннями представника ОСОБА_2 адвоката Богомазова П.С. про відвід судового експерта Рудакової В.Ю. від участі у розгляді справи № 520/13663/17 та про доручення керівнику експертної установи призначити іншого експерта для проведення судової психологічної експертизи, яка призначена ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 20 липня 2020 року; у задоволенні клопотання сторони ОСОБА_2 «про застосування заходів процесуального примусу» до завідувача відділу психологічних та інших досліджень ОСОБА_23 та до судового експерта відділу психологічних експертиз та інших досліджень Рудакової В.Ю. за невиконання ухвали Київського районного суду м. Одеси від 03.12.2021 року у справі № 520/13963/17 - відмовлено; у задоволенні клопотанням представника ОСОБА_1 ОСОБА_18 про застосування заходів процесуального примусу у виді штрафу до ОСОБА_2 та її представника ОСОБА_14 за недобросовісне виконання процесуальних прав, з метою запобігти зловживанню такими правами - відмовлено; у задоволенні клопотання сторони ОСОБА_2 про застосування заходів процесуального примусу до ОСОБА_1 шляхом стягнення штрафу за невиконання ухвали Київського районного суду м. Одеси суду від 14.10.2022 року, якою на ОСОБА_1 покладено зобов`язання інформувати суд про зміну місця проживання дитини ОСОБА_5 та постанови Одеського апеляційного суду від 21.09.2022 року щодо зобов`язання ОСОБА_1 забезпечувати контакт ОСОБА_2 з донькою ОСОБА_5 шляхом відеозв`язку - відмовлено; у задоволені заяви сторони ОСОБА_2 про витребування від органу опіки та піклування - Київської районної адміністрації Одеської міської ради висновку на предмет визначення місця проживання дитини - відмовлено; у задоволенні клопотання сторони ОСОБА_1 про зобов`язання Служби у справах дітей Одеської міської ради розробити та надати суду проект щодо доцільності визначення місця проживання дитини ОСОБА_5 разом з батьком та зобов`язання Київської районної адміністрації Одеської міської ради розглянути та затвердити вказаний проект, надавши суду відповідний висновок - відмовлено; клопотання сторони ОСОБА_2 про призначення повторної судово-психологічної експертизи - залишено відкритим, з відкладенням його вирішення до процесуальної стадії розгляду справи по суті; клопотання сторони ОСОБА_2 про проведення врегулювання спору за участі судді - залишено відкритим, з відкладенням його вирішення до процесуальної стадії розгляду справи по суті.

Вказана ухвала набрала законної сили в день її постановлення. Суд роз`яснив учасникам справи право на оскарження цієї ухвали в апеляційному порядку повністю або частково. Жодна із сторін вказаним правом не скористалася.

Щодо процесуального руху справи на стадії розгляду справи по суті.

Після початку розгляду справи по суті суд виніс на обговорення питання щодо особистої участі в судовому засіданні ОСОБА_1 (в режимі відеоконференції у зв`язку із перебуванням у Німеччині) та ОСОБА_2 (в режимі відеоконференції у зв`язку із перебуванням у м. Київ). Представники погодилися із доцільністю відібрання особистих пояснень безпосередньо від сторін та з вирішенням інших питань, в тому числі і в частині мирного врегулювання спору, за особистою участю батьків дитини.

Наступне судове засідання проведено за особистою участю ОСОБА_1 (в режимі відеоконференції), представника ОСОБА_1 адвоката Боярського В.С., та представника ОСОБА_2 - адвоката Богомазова П.С. (в режимі відеоконференції). ОСОБА_2 участь у засіданні не приймала.

Після відібрання пояснень у ОСОБА_1 і його відповідей на питання представника ОСОБА_2 адвоката Богомазова П.С., враховуючи технічні перебої у зв`язку, в судовому засіданні було оголошено перерву на узгоджену із учасниками засідання дату.

Наступні судові засідання проведено за особистою участю сторін: ОСОБА_1 (в режимі відеоконференції), ОСОБА_2 (в режимі відеоконференції) та їх представників: адвокатів Крайнюкова М.М., Боярського В.С., Стетюри А.І. - зі сторони ОСОБА_1 , адвоката Богомазова П.С. (в режимі відео конференції) - зі сторони ОСОБА_2 .

Після відібрання пояснень безпосередньо у сторін і відповідей сторін на питання один до одного та їх представників, обговорено питання щодо процедури знайомства, спілкування та відібрання пояснень у дитини - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2., та залучення до участі у справі психолога-спеціаліста.

В судовому засіданні оголошено перерву до узгодженої з учасниками засідання дати. На ОСОБА_1 , як батька дитини, покладено обов`язок забезпечити технічну можливість для спілкування судді з дитиною. Обидва батьки та їх представники дали згоду суду на те, що знайомство судді з дитиною та спілкування з нею буде проведено за їх відсутності з метою забезпечення психологічного комфорту для дитини.

08.11.2024 року суд вийшов на відеозв`язок з ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2. Перше знайомство і спілкування було нетривалим. Брак якості звуку та віддалене зображення на екрані завадили спілкуванню, у зв`язку із чим з дитиною та її батьком було узгоджено проведення спілкування, як окремої процесуальної дії, за допомогою власних пристроїв, в комфортній для сприйняття дитиною обстановці. Знайомство та спілкування з дитиною продовжено 16.11.2024 року, що відображено в протоколі про вчинення окремої процесуальної дії та у відеофіксації. З незалежних від суду обставин відбулась втрата звукового ряду, про що в наступному суду було повідомлено секретарем судового засідання і складено відповідну довідку. Між тим, за наслідками спілкування, суд констатував встановлення гарного контакту з дитиною, її готовність продовжити спілкування за участю психолога.

В наступному судовому засіданні, з огляду на обставини справи та встановлений суддею контакт з дитиною, представник ОСОБА_2 . ОСОБА_14 усно заявив пропозицію провести виїзне судове засідання, а 27.11.2024 року представником ОСОБА_2 ОСОБА_26 надано письмове клопотання з цього приводу (вхід. № 73964 від 27.11.2024). У клопотанні зазначено, що таке засідання сприятиме кращому та ефективному судовому розгляду, оскільки сторони та суд жодного разу не перебували спільно в залі судового засідання, а розгляд сімейних спорів та досягнення врегулювання спору потребують безпосереднього спілкування. Стороною ОСОБА_2 пропонувалось проведення виїзного судового засідання в декілька днів в Німеччині - країні перебування ОСОБА_1 з дитиною, з метою забезпечення суду умов для особистої спілкування з кожним учасником справи та з дитиною в тому числі, як окремо так і разом в цілому. Метою цього клопотання та проведення виїзного судового засідання вказано сприяння врегулюванню спору шляхом досягнення взаєморозуміння між сторонами, проведення медіації, адже справа стосується інтересів спільної дитини. У клопотанні поставлено питання щодо участі у виїзному судовому засіданні крім батьків дитини також третьої особи - ОСОБА_4 , як дружини ОСОБА_1 , в родині яких на цей час проживає ОСОБА_5 ; третьої особи - ОСОБА_7 , як чоловіка ОСОБА_2 , родина яких бажає узгодити мирним шляхом спірні питання щодо визначення місця проживання ОСОБА_5 . Також в клопотанні поставлено питання щодо участі у виїзному судовому засіданні психолога (т. 10 а.с. 220-221).

В судовому засіданні вказане клопотання було підтримано представником ОСОБА_2 адвокатом Богомазовим Павлом Сергійовичем та винесено судом на обговорення. Представники ОСОБА_1 адвокати Боярський В.С. та Крайнюков М.М. погодилися з необхідністю вирішувати організаційні питання для забезпечення можливості проведення такого засідання. За наслідками засідання було узгоджено питання щодо підготовки звернення до Державної прикордонної служби, визначення остаточного кола учасників засідання, формування необхідного для виїзду пакету документів, залучення спеціаліста-психолога.

06.12.2024 року в судовому засіданні представникам сторін передано проекти звернення до Державної прикордонної служби на ознайомлення та зазначення своїх пропозицій. Оголошено перерву до 10.12.2024 року.

09.12.2024 року представником ОСОБА_2 адвокатом Богомазовим Павлом Сергійовичем подано клопотання про долучення до справи документів, необхідних для виїзду як власно представника ОСОБА_14 так і третьої особи ОСОБА_7 (вхід. № 77083).

13.12.2024 року в судовому засіданні представники сторін узгодили проект звернення до Державної прикордонної служби. Представник ОСОБА_1 . Боярський В.С. повідомив, що з їх сторони особисті документи поки що не надаються, оскільки питання хто саме з трьох представників буде приймати участь у виїзному судовому засіданні знаходиться на стадії вирішення, зважаючи на недоцільність одночасної участі у виїзному судовому засіданні всіх трьох представників ОСОБА_1 та для запобігання небажаному емоційному навантаженню на дитину присутністю великою кількістю незнайомих для неї сторонніх людей. Суд довів до відома присутніх про вчинення дій спрямованих на визначення психолога для участі у справі та у виїзному судовому засіданні.

18.12.2024 року судом постановлено ухвалу про винесення на розгляд Центру соціальних служб Одеської міської ради питання щодо залучення спеціаліста (дитячого психолога) до участі у цивільній справі № 520/13963/17.

23.12.2024 року на адресу суду надійшло повідомлення директора Центру соціальних служб Одеської міської ради про направлення до участі у справі психолога ОСОБА_28 .

Дати наступних судових засідань узгоджувалися зі сторонами та психологом ОСОБА_28 , з огляду на завантаження психолога та пропозиції останньої щодо дат та порядку проведення засідань.

25.12.2024 року в судовому засіданні встановлено особу та повноваження спеціаліста. Спеціаліст відповів на питання присутніх представників сторін та перейшов до знайомства з дитиною за допомогою відеозв`язку. Надавши позитивну оцінку першому спілкуванню з дитиною, спеціаліст ОСОБА_28 винесла на обговорення питання щодо проведення наступного судового засідання за участю (в режимі відеоконференції) батьків дитини ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Узгоджена зі сторонами дата наступного судового засідання - 27.12.2024 року.

27.12.2024 року після спілкування сторін та їх представників з спеціалістом, суд перейшов до дослідження матеріалів справи з можливістю одночасного надання сторонами пояснень та відповідей на питання психолога. З огляду на великий об`єм матеріалів справи, а також враховуючи те, що всі докази суду та учасникам засідання відомі (факт чого ними особисто було підтверджено), погоджено допуск спеціаліста ОСОБА_28 до самостійного вивчення матеріалів справи. Оголошено перерву до 30.12.2024 року. За пропозицією психолога вирішено питання щодо участі в судовому засіданні 30.12.2024 року як батьків дитини - ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , так і їх дитини - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2.

Слід зауважити, що в судовому засіданні 27.30.2024 року сторона ОСОБА_2 продовжувала наголошувати на доцільності виїзного судового засідання, необхідність і важливість проведення якого повністю співпадали з думкою суду. Проте, за спостереженнями суду, продемонстрована сторонами в засіданні поведінка вже тоді почала викликати сумніви у дійсній готовності сторін дійти згоди по спірним питанням, й відповідно - доцільності проведення виїзного судового засідання, враховуючи складність в організації цієї окремої процесуальної дії і внаслідок якої могло бути не досягнуто поставленої мети.

30.12.2024 року батько дитини ОСОБА_1 повідомив про відмову дитини спілкуватися будь з ким. Позиція сторін та насамперед висловлені висновки спеціаліста-психолога ОСОБА_29 вказували на неможливість приведення сторін до розумного компромісу у вирішенні їх сімейного спору при вирішенні цього спору в суді. Кожна із сторін наполягала на задоволенні свого позову. За таких обставин, суд повідомив сторонам про готовність на цій стадії судового розгляду вийти до нарадчої кімнати зокрема для ухвалення судового рішення. Сторони висловили своє погодження з думкою суду, в тому числі і сторона ОСОБА_2 , що підтверджується відеозаписом цієї дії (технічний запис засідання від 30.12.2024, том 11).

Так, ухвалою з процесуальних питань від 30.12.2024 року було відмовлено у задоволенні клопотань сторони ОСОБА_2 про призначення повторної судово-психологічної експертизи; про проведення врегулювання спору за участі судді; про проведення виїзного судового засідання в країні проживання дитини.

Щодо фактичного розгляду справи по суті.

Із пояснень учасників справи та досліджених судом доказів були встановлені наступні обставини, виклад яких може носити ознаки зайвої деталізації, між тим суд вважає такий формат їх викладення необхідним у цій судовій справі для оцінки дій сторін і факторів, що призвели до певних наслідків, як для сторін так і для їх малолітньої дитини - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2.

В рішенні у справі «Бендерський проти України» (пункт 42) Суд нагадує, що відповідно до практики, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, судові рішення мають достатньою мірою висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватися в світлі обставин кожної справи. Конвенція не гарантує захист теоретичних та ілюзорних прав, а гарантує захист прав конкретних та ефективних. Право може вважатися ефективним, тільки якщо зауваження сторін насправді «заслухані», тобто належним чином вивчені судом.

Згідно з пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, чи здійснюються вони державними, приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними або законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Зокрема, має бути наданий такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя (ураховуючи при цьому права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, що відповідають за неї за законом), і для цього використовують всі відповідні законодавчі й адміністративні заходи.

Розкриваючи зміст принципу найкращих інтересів дитини і підходи по його реалізації Комітет ООН з прав дитини в своїх Зауваженнях загального порядку № 14 (2013) про право дитини на приділення першочергової уваги якнайкращому забезпеченню її інтересів (пункт 1 статті 3) сформулював такі підходи: «Найкраще забезпечення інтересів дитини» - це право, принцип і правило процедури, які засновані на оцінці всіх елементів, що відображають інтереси дитини або дітей, в конкретних обставинах.

У справах зі спорів щодо участі батьків у вихованні та спілкуванні з дитиною узагальнений та формальний підхід є неприпустимим, оскільки сама наявність спору з цього приводу є суттєвим інструментом впливу, особливо у відносинах між колишнім (фактичним) подружжям, який може використовуватися не в інтересах дитини. Кожна справа потребує детального вивчення ситуації, врахування різноманітних чинників, які можуть вплинути на інтереси дитини, у тому числі її думки, якщо вона відповідно до віку здатна сформулювати власні погляди.

Представник ОСОБА_2 адвокат Богомазов Павло Сергійович в ході розгляду справи неодноразово акцентував увагу на характеристиках ОСОБА_2 , на що просив звернути увагу і суд.

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженка м. Київ; паспорт громадянки України НОМЕР_3 , виданий Голосіївським РВ ГУМВС України в місті Києві; РНОКПП - НОМЕР_1 (т. 1 а.с. 80-81), 28.08.2007 року отримала кваліфікацію менеджеру РR та прес-секретар (т. 3 а.с. 111).

Стороною ОСОБА_2 до матеріалів справи долучено письмові докази, в яких зазначено, що з осені 2013 року ОСОБА_2 була знайома з ОСОБА_30 , як політичним діячем, лідером партії «Рух Нових Сил», екс-заступником генерального прокурора України, екс-прокурором Одеської області. ОСОБА_30 характеризував ОСОБА_2 виключно з позитивної сторони (т. 2 а.с. 134).

01.11.2013 року ОСОБА_2 одержала диплом магістра НОМЕР_4 рішенням ДЕК Приватного товариства «Вищий навчальний заклад «Міжрегіональна академія управління персоналом» (т. 3 а.с. 108).

На весні 2014 року ОСОБА_2 познайомилася з волонтером, заслуженим журналістом України Боєчком А.Р. (т. 2 а.с. 153).

В липні 2014 року ОСОБА_2 за призовом ОСОБА_32 приєдналася до групи волонтерів, які надавали допомогу пораненим у військових госпіталях Києва та Ірпені.

З осені 2014 року ОСОБА_2 займалася волонтерською діяльністю на фоні подій АТО, мала активну громадянську позицію, бажання допомагати пораненим бійцям АТО, високий рівень соціальної відповідальності та організаційні здібності, про що засвідчено підписом особи з даними ОСОБА_33 . У цих же письмових свідченнях, вказано, що з січня 2015 року ОСОБА_2 неодноразово було запрошено та залучено до співпраці з Міністерством інфраструктури України (т. 2 а.с. 133, т. 4 а.с. 64).

07.12.2014 року ОСОБА_2 , як слухач курсу лекцій та майстер-класів по політичним та виборчим технологіям, інформаційним війнам, державному будівництву отримала Сертифікат за успішне завершення навчання по програмі «Master of Political Management School» (т. 3 а.с. 107).

В лютому 2015 року ОСОБА_2 було нагороджено радою Ордена народний Герой України срібною підвіскою «Тризуб» (т. 2 а.с. 153).

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_10 , уродженець м. Хмельницький (паспорт громадянина України НОМЕР_5 , виданий Приморським РВОМ у УМВС України в Одеській області 16.10.2006 р.).

З 03.11.2006 року працював у ТОВ «КАРАТ» начальником юридичного відділу (т. І а.с. 108). Був засновником (учасником) цього товариства із часткою у Статутному капіталі підприємства 5 100 000 грн (33,5%) (т. І а.с. 223).

З лютого 2015 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 вже проживали спільно, що підтверджується їх домашньою помічницею ОСОБА_34 у письмових свідченнях (т. 2 а.с. 149).

З пояснень сторін в судовому засіданні встановлено, що сторони познайомилися 23 лютого 2015 року за допомогою соціальних мереж. Зустрілися в місті Київ через два дні - 25 лютого. ОСОБА_1 вказував, що після знайомства в нього виникло довірливе відношення до ОСОБА_2 й вони продовжили спілкування. Відносини складалися добре.

8 березня 2015 року ОСОБА_2 завагітніла, що за її твердженнями для неї було неочікуваним (т. 11, звукозапис засідання від 27.12.2024).

В квітні 2015 року ОСОБА_2 за свідченнями ОСОБА_32 завершила волонтерську місію по догляду за пораненими у військових шпиталях Києва та Ірпені (т. 2 а.с. 153).

18.04.2015 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Оболонського районного управління юстиції у м. Києві зареєстровано шлюб між громадянами України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_10 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про що в день реєстрації шлюбу складено відповідний актовий запис № 496. Прізвище дружини змінено на ОСОБА_5 (Свідоцтво про шлюб (повторно) серії НОМЕР_6 , видане 27.01.2016 р.).

ОСОБА_1 у поясненнях в судовому засіданні зазначав, що ще до реєстрації шлюбу, дізнавшись про вагітність, ОСОБА_2 пропонувала зробити аборт (лат. abortus (викидень) - переривання вагітності шляхом видалення чи вигнання ембріона або плоду медикаментозним чи хірургічним втручанням у разі небажаної вагітності чи медичних показань). ОСОБА_1 причинами цього вважає неготовність ОСОБА_2 до вагітності та материнства. Між тим, вагітність було збережено (т. 11, звукозапис засідання від 27.12.2024).

Із змісту листа датованого 22.06.2018 за підписом ОСОБА_2 на ім`я Народного депутата Верховної Ради України ОСОБА_36 , ОСОБА_2 вказує, що всю її вагітність з ОСОБА_5 ОСОБА_2 супроводжували всі неприємні процеси, якими могли бути: ранній токсикоз, пізній токсикоз, тонус матки, гормональний зрив, багатоводдя і т.д. Відповідно на збереження вагітності ОСОБА_2 перебувала не мало днів у лікарні під капельницями. ОСОБА_1 весь час казав, що ОСОБА_2 якась не така, що у всіх нормально триває вагітність, що раз так все погано, то навіщо, щоб дитина народжувалася хворою… Тема аборту вітала у повітрі та його словах постійно (т. 4 а.с. 197-198: т. 5 а.с. 75-77).

В матеріалах справи наявна відмітка невролога щодо перебігу вагітності ОСОБА_2 станом на 25.04.2015 року (т. 2 а.с. 147 зворотн.). Тобто через тиждень після реєстрації шлюбу підтверджено перебування ОСОБА_2 під час вагітності під медичним наглядом.

В судовому засіданні ОСОБА_2 особисто підтвердила суду, що рішення зареєструвати шлюб між ними було прийнято тільки у зв`язку з її вагітністю, а не через те, що вони добре один одного знали, чи «обрали друг друга для особистого подружнього життя». Вирішили з ОСОБА_1 проживати разом лише після весілля, коли був місяць вагітності (т. 11, звукозапис засідання від 27.12.2024).

Суд звертає увагу, що вже на цьому етапі формування взаємовідносин між сторонами останні продемонстрували різне власне ставлення до інституту сім`ї, яким зазвичай зумовлюється потреба суспільства у фізичному та духовному відтворенні населення.

З духовної точки зору - це союз, укладений між чоловіком і жінкою, добровільний і нерозривний, на підставі якого утворюють взаємну спільність у житті. Союз, який повинен бути заснований на любові і призначений для добра обох та для народження і виховання дітей.

Як вбачається з пояснень ОСОБА_1 , на час укладення шлюбу відносини між ним та ОСОБА_2 він оцінював, як добрі. Суд при розгляді справи не встановив з боку ОСОБА_1 відсутність дійсних намірів створити з ОСОБА_2 родину.

На підтвердження складнощів у взаємовідношеннях подружжя, ОСОБА_2 було надано письмовий доказ, яким ОСОБА_37 , як політичний діяч, лідер партії «Рух Нових Сил», екс-заступник генерального прокурора України, екс-прокурор Одеської області за власним підписом підтвердив, що був свідком проблем у родині ОСОБА_2 з ОСОБА_1 відразу після їх одруження. Підтверджував , що ОСОБА_41 дитину не хотів та «третіровал» ОСОБА_2 ще під час вагітності (т. 2 а.с. 134).

Суд зазначає, що небажання зі сторони ОСОБА_1 народження дитини ані поясненнями сторін в судовому засіданні, ані будь-якими іншими наявними в матеріалах справи доказами не підтверджено.

Зі свого боку ОСОБА_2 суду пояснювала, що подружжя часто сварилося і вона не оцінює їх спільне життя як дуже щасливе (т. 11, звукозапис засідання від 27.12.2024).

Крім того, в ході розгляду справи ОСОБА_2 особисто підтвердила суду, що ОСОБА_1 перебував з нею під час пологів при народженні дочки (т. 11, звукозапис засідання від 27.12.2024).

Таке ставлення чоловіка до події народження його дитини суд оцінює, як додатковий доказ його турботи про дружину під час пологів і чутливе ставлення до події народження очікуваної дитини.

ІНФОРМАЦІЯ_2 відбулися пологи. В родині подружжя ОСОБА_43 народилася дочка ОСОБА_5 .

У письмовому зверненні, датованому 22.06.2018 на ім`я Народного депутата Верховної Ради України ОСОБА_44 зазначає (виклад, додержуючись стилістики та висловлень автора звернення, тобто ОСОБА_2 - прим. суду), - ОСОБА_5 народилася на 37 тижні шляхом позапланового кесарева з подвійним обвиттям… і дуже крихітна до 2 кг. Зі всіма похідними діагнозами. МРТ головного мозку, кардіограма серденька і огляд оченят - обов`язкова щорічна програма, крім звичайних відвідувань педіатра. Так як квартиру, яку вони придбали відразу після укладення шлюбу ОСОБА_1 продав, пообіцявши купити будинок (а потім зізнався, що віддав квартиру за борги перед кимось), то перед пологами ОСОБА_2 зняла квартиру у центра Києва, обладнала дитячу кімнату, придбала все необхідне для пологів і малишки. ОСОБА_1 ні в чому не приймав участь, вилетів до Америки, повернувшись перед самими пологами. ОСОБА_5 була дуже неспокійною, багато плакала, капризувала, в неї часто болів животик. Коли їй було 10-ть днів, в телефоні ОСОБА_1 . ОСОБА_2 побачила його переписку з його товаришем ОСОБА_46 , в якій він писав, що йому все це набридло, він так довго не витримає і краще б ця дитина була не його. ОСОБА_1 з ОСОБА_2 посварилися, після чого ОСОБА_1 зібрав речі, але чомусь не пішов…в цей раз. ОСОБА_2 не розуміла чому ОСОБА_1 залишився - оскільки малишка його зовсім не тримала: він всіляко ухилявся від всіх справ, пов`язаних з дитиною. Гуляти на вулиці з нею він відмовлявся, казав: «пацани з колисками не гуляють». З дому завжди уходив, тільки б не допомагати ОСОБА_2 , коли ОСОБА_5 плакала ввечері перед сном (її часто мучив животик), міг часами сидіти вечорами в машині і розмовляти з друзями по телефону, тільки б не бути з ОСОБА_2 та Емі вдома. ОСОБА_2 допомагала домробітниця та її мама. Батьки ОСОБА_1 приїхали в гості першого разу, коли дитині був один місяць і повідомили, що їм поки що з нею не цікаво, неможливо навіть погратися. При цьому, при кожній сварці ОСОБА_1 принижував, ображав і всіляко знущався. То повідомляючи, що його батьки вважають, що ОСОБА_2 ледарка, оскільки не працює, то погрожуючи, що якщо вона буде від нього вимагати приділяти їй та дитині більше уваги - він її оголосить психічно неврівноваженою, то раптом, казав, що у Емі дуже овальна голова і її потрібно м`яти та робити правильної округлої форми (так його мама з бабою передали). Грошей ОСОБА_2 на придбання будь-яких речей для дитини не надавав, взагалі, кажучи, що його мати буде одягати ОСОБА_5 . Далі ОСОБА_2 у письмовому зверненні на ім`я Народного депутата Верховної Ради України ОСОБА_36 вказує, що сварилися вони з ОСОБА_1 не тільки із-за цього (він неодноразово підіймав руку та намагався душити) - він фотографувався у ванній оголеним часами, висилаючи комусь ці фото, сидів в сайтах по наданню послуг «госпожи», постійно одержував фото дівчини… Першого листопада ОСОБА_5, як доросла дівчинка (їй було на той час без трьох тижнів два роки), була готова піти у приватний садок на пів дня. Психолог та педіатр дали позитивні висновки для цього, та і ОСОБА_5 «млела» від відвідування садочка. Її оченята світилися від спілкування з дітьми. Вона легко знаходила зі всіма контакт і дуже полюбляла всі спільні заняття, особливо малювання, фізкультуру та музику. Не дивлячись на те, що дитина дуже прив`язана до матері і крім матері не дуже сприймає інших дорослих, ОСОБА_5 допитливо й легко влилася до колективу, уважно слухаючи педагогів. (т. 4 а.с. 197-198: т. 5 а.с. 75-77).

Приводячи до прикладу та аналізуючи зміст цього звернення, яке засвідчено особистим підписом ОСОБА_2 та надано до матеріалів справи як письмовий доказ, суд звертає увагу на посилки з листування у телефоні, які належить ОСОБА_1 з його товаришем ОСОБА_46 , які як вказує ОСОБА_2 вона «побачила». Так, том 2 (а.с. 180-181) містить скрінкопії повідомлень, якими обмінювалися ОСОБА_1 з « ОСОБА_46 ». Слід зазначити, що відсутність доказів санкціонованого доступу до особистого листування, тобто даних, що охороняються законом, може свідчити про їх отримання у незаконний спосіб. Суд не приймає ці докази до уваги як не допустимі, між тим вважає, що спосіб одержання даних особистого листування у спосіб «побачила» є певною характеризуючою ознакою, яка додатково підтверджує ненормальні стосунки у родині, між чоловіком та жінкою, пов`язаними шлюбом та спільною дитиною.

У відповідності до ч. 1 ст. 78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом.

Щодо змісту обставин, які стосуються особистого життя, - передбачаючи те, що їх аналіз, висвітлення і дослідження може бути чутливим для сторін, суд у судовому засіданні 01.07.2020 на вирішення сторін виніс питання щодо проведення повного закритого розгляду справи. Сторона ОСОБА_2 заперечила проти цього, посилаючись на те, що це звичайна сімейна справа, яка не має ніякого резонансу.

Державну реєстрацію народження спільної дитини сторін ОСОБА_5 було проведено 04.12.2015 року Солом`янським районним у місті Києві відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві, що підтверджується Свідоцтвом про народження (повторно) Серії НОМЕР_7 , виданим 19.09.2017 р.

Надалі ОСОБА_2 зазначала, що після святкування нового 2016 року, ОСОБА_1 покинув її з дитиною на декілька місяців на орендованій квартирі без коштів, поїхавши до Америки. Батьки ОСОБА_1 приїздили до міста Київ з проханням до ОСОБА_2 налагодити відносини в родині. Після повернення ОСОБА_1 з Америки подружжя прийняло рішення, щодо надання ще одного шансу влаштувати сімейне життя. ОСОБА_1 погодився купити квартиру на ім`я дитини для спільного проживання родини.

Матеріалами справи підтверджено, що станом на той час ОСОБА_1 з 03 листопада 2008 року працював в ТОВ «КАРАТ», був засновником (учасником) цього товариства із часткою у Статутному капіталі підприємства 5 100 000 грн (33,5%). За період з 01.01.2015 по 31.12.2016 року отримав 565 371 грн дивідендів у ТОВ з балансовою вартістю 314 800 721 (триста чотирнадцять мільйонів вісімсот тисяч сімсот двадцять одна) гривні (т. 1 а.с. 223).

Після придбання квартири, подружжя прожило разом рік, але на Пасху 2017 року вони дуже сильно посварилися з ОСОБА_1 , після чого ОСОБА_2 переїхала з дитиною до своєї мами і лише після цього ОСОБА_2 вирішила подавати документи на розлучення і дізналася, що їх шлюб вже розірвано заочним рішенням суду (т. 11, звукозапис засідання від 27.12.2024).

Шлюб між сторонами було розірвано рішенням Київського районного суду м. Одеси від 18.08.2015 року по справі № 520/10236/15-ц.

Суд в цій частині звертає увагу на те, що у висновку Київської районної адміністрації від 24.04.18 № 312/01-11 відображені пояснення, надані особисто ОСОБА_1 на засіданнях ради опіки та піклування. ОСОБА_1 засвідчив, що квартира ним була придбана у місті Києві для потреб родини вже після розірвання шлюбу. В квартирі він зареєстрував, як малолітню ОСОБА_5 , так і її мати, колишню дружину ОСОБА_2 .

За письмовими свідченнями знайомого родини, станом на кінець серпня 2015 року ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , перебували в місті Одесі, зустрічалися за спільними вечерями з сімейними парами знайомих (т. 2 а.с. 133).

Суд зазначає, що неможливо визначити абсолютно всі види поведінки фізичної особи у сферах особистого та сімейного життя, оскільки особисті та сімейні права є частиною природних прав людини, які не є вичерпними‚ і реалізуються в різноманітних і динамічних відносинах майнового та немайнового характеру, стосунках, явищах, подіях тощо.

Основний компонент сімейного життя - право жити разом, з тим, щоб сімейні відносини могли нормально розвиватися» (рішення ЄСПЛ у справі Marckx v. Belgium, 1979 р.).

Між тим, як вбачається з вище встановлених у цій справі обставин, сімейні відносини між подружжям ОСОБА_43 розвивалися ненормально.

ОСОБА_49 , як волонтер, заслужений журналіст України у письмовій заяві від 20.02.2018 р., за власним підписом вказував, що після народження дитини ОСОБА_2 змінилася, часто нервувала, змарніла, почувала себе ображеною та замученою. Скаржилася, що сімейне життя не виправдало її сподівань, що чоловік морально пригнічував її. Інші негативні характеристики ОСОБА_1 . ОСОБА_51 викладені також зі слів ОСОБА_2 (т. 2 а.с. 154).

Наведене свідчить, що вже на той час складнощі, які виникли в міжособистих стосунках між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 вирішували не за допомогою фахових профільних спеціалістів (психологів, психотерапевтів, сексопатологів, тощо), а виносилися на обговорення з друзями, знайомими, товаришами, колегами та в публічну площину.

За оцінкою ОСОБА_52 , як політичного діяча, лідера партії «Рух Нових Сил», екс-заступника генерального прокурора України, екс-прокурора Одеської області ОСОБА_1. та ОСОБА_2 мали абсолютно різні погляди на життя, на сімейні цінності та виховання дочки (т. 2 а.с. 134). Також різне відношення до життєвих обставин, різні цінності між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 відмітив й волонтер, заслужений журналіст України ОСОБА_49 , який надав письмову характеристику цій родині (т. 2 а.с. 153).

Вказані письмові докази долученні до матеріалів справи стороною ОСОБА_2 .

Щодо передумов для припинення спільного проживання, ОСОБА_1 вказує, що приблизно через три місяці після народження дитини, ОСОБА_2 ( ОСОБА_2 ) набридло сидіти вдома й вона поїхала до свого друга. Сказала, що вона обідає з ним в ресторані. Однак, ОСОБА_1 дізнався, що ОСОБА_2 була з цим товаришем у нього в квартирі. Даний випадок став приводом для сварки між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , внаслідок чого останній виїхав до Одеси. В наступному, при обговоренні умов примирення між подружжям, за вимогою ОСОБА_2 . ОСОБА_1 придбав у місті Київ квартиру, яку оформив на дитину і подружні стосунки відновилися. Приблизно через рік, зі слів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ( ОСОБА_2 ) почала демонструвати певні дивини в поведінці, і подружжя прийняло рішення жити окремо, й в той же період ОСОБА_2 дізналася, що укладений між ними шлюб вже є розірваним за рішенням суду, про яке вона не знала. Первісне звернення до суду ОСОБА_1 після вказаних обставин саме з позовом про позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав представник ОСОБА_1 пояснив поганим доглядом за дитиною з боку матері, її негативним впливом на психічний стан дитини та самоусунення ОСОБА_2 від виховання дитини шляхом передання малолітньої на проживання з матір`ю ОСОБА_2 (т. 11, звукозапис засідання від 27.12.2024).

Матеріалами справи підтверджена наявність станом на 18.12.2015 відмітки невролога щодо групи ризику дитини (т. 2 а.с. 147 звор.).

На початку січня 2016 року було звільнено домашню робітницю ОСОБА_2 з ОСОБА_1 ОСОБА_34 , з підстав того, як вказує ОСОБА_34 , що ОСОБА_1 покинув родину, залишивши ОСОБА_2 з дочкою одну на орендованій квартирі. Після чого ОСОБА_34 вказує, що ОСОБА_2 переїхала жити до своєї мами (т. 2 а.с. 149).

Як встановлено, після припинення проживання з ОСОБА_1 . ОСОБА_2 продовжувала активну громадську діяльність: з 2016 року - виконувала функції радника ОСОБА_55 на громадських засадах (т. 2 а.с. 133); в січні 2016 року ОСОБА_2 разом з ОСОБА_56 та ОСОБА_57 організовувала святкові заходи для Народних Героїв та їх дітей (т. 2 а.с. 153).

З 25.03.2016 по 19.10.2016 року ОСОБА_2 навчалася на курсах «Дизайн інтер`єру» ТОВ «Європейська школа дизайну» (т. 2 а.с 144, т. 3 а.с. 101).

29.09.2016 року за ОСОБА_1 зареєстровано право приватної власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_3 . Також ОСОБА_1 з 2013 року значився власником нежитлового приміщення по АДРЕСА_4 (т. 1 а.с. 209-210).

Станом на листопад-грудень 2016 року ОСОБА_1 продовжував працювати у ТОВ «КАРАТ» начальником юридичного відділу, із загальною сумою доходів за період з листопада 2016 по жовтень 2016 - 88244.44 грн. (т. 1 а.с. 106); за період з травня 2017 по жовтень 2017 - 47444.44 грн. За місцем роботи характеризувався позитивно (т. 1 а.с. 107). Праця у ТОВ «КАРАТ» значилася основною формою працевлаштування ОСОБА_1 з 03.11.2006 року (т. 1 а.с. 108).

14.11.2016 року місце проживання ОСОБА_2 та малолітньої ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , було зареєстровано за адресою: АДРЕСА_3 , тобто у квартирі, належній на праві власності ОСОБА_1 (т. 1 а.с. 83, т. 2 а.с. 43).

Як вказує домашня помічниця родини ОСОБА_58 , після того, як її наприкінці січня 2016 року звільнили з родини ОСОБА_43 , вона знову була запрошена на роботу ОСОБА_2 та ОСОБА_60 в листопаді 2016 року в нову спільну квартиру за адресою: АДРЕСА_3 (т. 2 а.с. 149).

30.11.2016 року - у ПП «Клініка Медіком» прийнято замовлення ОСОБА_2 на пацієнта ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2. за програмами «Стеження за дитиною 1-2 років в Києві» (748), єхокардіографія (191), що підтверджено актом про надання медичних послуг № 366835 (т. 2 а.с. 146).

Восени 2017 року ОСОБА_2 було подано запит до дошкільного педагога ОСОБА_61 на індивідуальне навчання ОСОБА_5 , з якою за свідченнями педагога, з початку літа вони проводили по два-три зайняття на місяць, а з вересня 2017 року - по 2 рази на тиждень (т. 2 а.с. 135).

В квітні 2017 року звільняється домашня помічниця ОСОБА_34 (т. 2 а.с. 149).

Так, в ході розгляду справи ОСОБА_2 неодноразово зазначала, що між нею та ОСОБА_1 на свято Пасхи сталася сварка, ОСОБА_1 її вдарив, після чого вона переїхала з дитиною до своїх батьків, а потім - в орендовану квартиру.

ОСОБА_1 факт вчинення домашнього насилля не визнав. Ніяких доказів цього факту матеріали справи також не містять.

Факт укладення 13.05.2017 року ОСОБА_62 договору оренди квартири АДРЕСА_5 (місто у договорі не вказано) строком на рік підтверджено відповідним договором (т. 2 а.с. 34). В матеріалах справи наявне повідомлення про зміну місця проживання підписане представником ОСОБА_63 ОСОБА_64 , й спрямоване на ім`я ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_6 (т. 2 а.с. 23-24), тобто на адресу, за якою ОСОБА_1 значився зареєстрованим з 2003 року (т. 2 а.с. 95).

Через місяць після припинення спільного проживання з ОСОБА_1 , 15.05.2017 року, за наслідками відвідування ОСОБА_2 з малолітньою дочкою ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2., медичного закладу, ОСОБА_5 проконсультовано лікарем-неврологом та взято на диспансерний облік в Амбулаторно-поліклінічному закладі «Київський міський дитячий діагностичний центр». Дитині рекомендовано курс заспокійливих процедур, консультація лікаря-психолога, лікаря-алерголога (т. 3 а.с. 86-87).

25.05.2017 року ОСОБА_2 за посередництвом знайомого з 2014 року ОСОБА_66 , на архітектурній виставці знайомиться з ОСОБА_24 (т. 2 а.с. 145).

01.06.2017 року ОСОБА_2 закінчує навчання в ТОВ «Європрейська школа дизайну», керівництвом якої відмічені крім позитивних характеристик ОСОБА_2 також те, що остання успішно поєднувала навчання з вихованням дочки (т. 2 а.с. 144). У доданому до матеріалів справи Сертифікаті, датою видачі вказано - « ІНФОРМАЦІЯ_12 », період навчання «дизайн інтер`єру-інтенсив» - «з 25.03.2016р. по 19.10.2016р.» (т. 3 а.с. 101).

Яким шляхом і на яких підставах керівництвом курсів дизайну встановлювалася якість виховання дочки ОСОБА_2 під час її навчання суду не зрозуміло.

Між тим, як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 дійсно відвідувала з дитиною лікарів, за наслідками обстеження і консультування з якими встановлено наступне:

15.06.2017 року лікарем-алергологом у малолітньої ОСОБА_5 діагностовано стадію загострення атопічного дерматиту. Надано рекомендації лікаря (т. 3 а.с. 86).

19.06.2017 року лікарем-психологом у дитини ОСОБА_5 встановлено неврозоподібний стан з підвищеною збудженістю, затримка психомовленого розвитку. Лікарем-психологом рекомендовано: заняття з логопедом, з корекційним педагогом, покращення клімату в родині (т. 3 а.с. 86).

23.06.2017 року логопедом діагностовано затримку мовленого розвитку. Серед рекомендацій: покращення клімату в родині (т. 3 а.с. 86).

10.07.2017 року ЛКК № 8 підтверджено попередні діагнози. Серед рекомендацій: до покращення психоемоційного стану та здоров`я дитини рекомендовано догляд дитини матір`ю (т. 3 а.с. 86).

Як вказувала ОСОБА_2 на всьому протязі розгляду справи саме вона, як матір дитину і доглядала, приділяючи їй належну увагу і створюючи гармонійні умови для розвитку.

Крім того, в медичній виписці від 14.02.2018 року зазначено, що за час перебування на обліку у місті Києві дитина відвідувала лікарів у супроводі мами та бабки (т. 2 а.с. 147). Свідоцтвом про народження ОСОБА_2 підтверджено, що її матір`ю вказана особа з даним ОСОБА_68 (т. 1 а.с. 76). Також домашня помічниця родини ОСОБА_58 засвідчувала, що під час відсутності ОСОБА_1 у період з листопада 2015 року по квітень 2017 року, на час навчань ОСОБА_2 з дитиною залишалися чи її мати, чи домашня помічниця ОСОБА_34 (т. 2 а.с. 150). Як встановлено вище, графік навчань та ділової активності ОСОБА_2 був достатньо насиченим, з чого припускається, що дитина немалий час знаходилася під наглядом матері ОСОБА_2 чи домашньої помічниці ОСОБА_69 . Тут є доречним звернути увагу на зауваження зі сторони ОСОБА_2 щодо укладення ОСОБА_1 договору з нянею після того, як дитина почала проживати з ним. Так, стороною ОСОБА_2 і в засіданнях, і в скаргах наголошувалося на відсутності доказів того, що найнята ОСОБА_1 особа для допомоги у догляді за дитиною має необхідні навички. При цьому навички домашньої помічниці ОСОБА_34 в догляді за малолітніми дітьми також не чим не підтверджені.

Зважаючи на рекомендації лікарів щодо покращення клімату в родині можна зробити висновки, що саме з неналежним кліматом, відносинами між дорослими в оточені дитини лікарі пов`язували виявленні патологічні відхилення в розвитку, стані здоров`я дитини, її психоемоційному стані.

Як встановлено судом, на той час шлюбні стосунки ОСОБА_3 з ОСОБА_1 вже було розірвано. 25.05.2017 року ОСОБА_2 познайомилася з ОСОБА_24 , ІНФОРМАЦІЯ_13 , з яким 08.08.2017 року уклала другий шлюб, тобто через два з половиною місяці від дати знайомства, що підтверджується свідченням ОСОБА_66 (т. 1 а.с. 40; 41). Після укладення шлюбу з ОСОБА_24 . ОСОБА_8 змінює прізвище на ОСОБА_8 .

Станом на 22.09.2017 року місце проживання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 було зареєстровано за адресою: АДРЕСА_3 , тобто в квартирі, належній на праві власності ОСОБА_1 (т. 1 а.с. 13).

Надаючи пояснення суду ОСОБА_2 вказувала, що малолітня ОСОБА_5 проживала з нею. ОСОБА_1 з дитиною бачився. В зустрічах відмовлялося лише тоді коли дитина дійсно хворіла. ОСОБА_1 забрав дитину на прогулянку і не повернув її назад. Дитині на той час ще не виповнилося двох років, вона ще не розмовляла, кажучи тільки «мамо, тато». Другий чоловік ОСОБА_24 дуже добре ставився до дитини, її не ображав, і ніколи не залишався з дитиною наодинці, оскільки з дитиною завжди знаходилася чи власно ОСОБА_2 , чи її мати. Дитина відвідувала дитячі гуртки та дитячий садок. ОСОБА_1 після перебування у нього дитини повертав її в незадовільному стані - з зопрілостями. Також був випадок повернення дитини з саднами на тілі, що ОСОБА_1 пояснював тим, що дитина впала і через що ОСОБА_2 з ОСОБА_1 сварилися. За місяць до дворіччя дитини батько взяв її на прогулянку, обіцяв повернути, але в узгоджений час о п`ятій годині вечора не повернув. Написав повідомлення щоб ОСОБА_2 його не шукала, й передав привіт її матері, після чого вимкнув телефон. ОСОБА_2 пояснила, що відразу звернулася до поліції, щоб знайти ОСОБА_1 , а на наступний день виїхала до м. Одеси до квартири де проживав ОСОБА_1 , щоб знайти дитину, але ні його, ні дитини там не було. Всі контактні телефони ОСОБА_1 продовжували бути вимкненими. ОСОБА_2 наголосила, що вже на наступний день зранку після «викрадення» дитини ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про встановлення місця проживання дитини. На зауваження представника ОСОБА_1 щодо неприпустимості звинувачень ОСОБА_1 у викраденні власної дитини, ОСОБА_2 підкреслила, що крім її суб`єктивного сприйняття таких дій саме як «викрадення», органами поліції було відкрито кримінальне провадження у відношенні ОСОБА_1 за фактом викрадення людини.

Суд зазначає, що за висновками Верховного Суду неможливо вважати самочинною зміною місця проживання дитини одним з батьків, якщо таке проживання не було встановлене рішенням суду або органом опіки.

В ході надання сторонами пояснень суду спеціаліст - психолог ОСОБА_28 в судовому засіданні зауважила, що кожна сторона сприймає обставини, які склалися до звернення до суду та оцінює їх зі свого боку, і сторони мають глибоке непорозуміння між собою. Нагадала сторонам мету розгляду - досягнення консенсусу між батьками у вирішенні спірних питань, враховуючи найкращі інтереси дитини.

Наприкінці пояснень ОСОБА_2 підтвердила, що після того як ОСОБА_1 «забрав» дитину, доступу до дитини вона більше не отримувала і не мала можливості з нею особисто спілкуватися (т. 11, звукозапис засідання від 27.12.2024).

Із змісту листа, датованого 22.06.2018 за підписом ОСОБА_2 на ім`я Народного депутата Верховної Ради України ОСОБА_36 , обставини з вищевказаних приводів та своє ставлення до них ОСОБА_2 описувала наступним чином: ОСОБА_5 не дісталася 1 листопада до садку, так як ОСОБА_1 її нагло викрав. Взяв на прогулянку на дві години та вивіз, написавши ОСОБА_2 . СМС, що вона більше не побачить доньку. ОСОБА_2 не знала чи сказав він те саме ОСОБА_5 , що вона більше не побачить свою матір. Але то, що в цієї людини немає ніякого почуття до своєї дитини, це ясно і так. Всі його дії показують тільки те, що він мститься ОСОБА_2 , забуваючи про те, що ОСОБА_5 не рекомендовані няні, яких у ОСОБА_2 ніколи не було. Що ОСОБА_5 потрібен постійний медичний нагляд, і що вона пропустила вже два важливих обстеження. Що ОСОБА_5 потрібен дитячий колектив по її психосоматичному стану, а її закрили та ховають в чужому будинку з няньками. Що прийшов час для чергового курсу масажу. ОСОБА_1 не забув, він просто про це не знає. Зразково-показовий батько, який викрав, ховає дитину (разом зі службою по справам дітей Одеси та її керівництвом ОСОБА_76 , яка дозволила собі телефонувати ОСОБА_2 , тероризувати та погрожувати, що, якщо ОСОБА_2 до неї не з`явиться, то вона позбавить ОСОБА_2 батьківських прав) та претендує на визначення місця проживання дочки з ним, який ніколи не знав, як потрібно піклуватися дочкою тому, що це його ніколи не цікавило. Він порушив права цієї дитини на все: на соціалізацію, на медпослуги, на відпочинок, на розвиток й на конституційне право виховуватися власною матір`ю. А ОСОБА_2 продовжує вечорами біля порожнього ліжечка співати ОСОБА_5 улюблені колискові, згадуючи, як вона брала маму ручками за обидві щоки й казала: не-а, поки ОСОБА_2 не починала співати її улюблену пісню. Продовжує покупати тони дитячих книжок, розмальовок та дощечок з літерами та цифрами, вишукувати кращий садок для неї, вивчаючи методики їх виховання. Продовжуючи тому, що знає, що незабаром «мой хомячек» повернеться додому - без любові та турботи з боку ОСОБА_2 ОСОБА_5 не зросте здоровою та щасливою дівчинкою. По іншому бути не може і не буде ніколи (т. 4 а.с. 197-198: т. 5 а.с. 75-77).

У заявах по суті справи та з процесуальних питань ОСОБА_2 також зазначає, що з дня народження малолітня ОСОБА_5 постійно проживала з нею у м. Києві, зареєстрована разом з нею за адресою: АДРЕСА_7 . Сторони не проживають спільно з квітня 2017 року. Після розлучення з ОСОБА_1 та припинення спільного проживання ОСОБА_2 жодним чином не перешкоджала батькові бачитися та спілкуватися з дочкою, приймати участь у її вихованні. Сторони домовилися, що батько може навідуватись до дитини, забирати на прогулянки і буде допомагати (т. 3 а.с. 6, а.с. 81.; т. 4 а.с. 176).

Щодо пояснень ОСОБА_1 і відображення з його боку обставин та відносин, які склалися між сторонами, так у висновку Київської районної адміністрації від 24.04.18 № 312/01-11 зазначено, що на засіданнях ради опіки та піклування ОСОБА_1 був присутнім особисто. Перед членами ради ОСОБА_1 зазначив, що після розлучення у батьків була домовленість, що він буде повністю фінансово утримувати колишню дружину та їх спільну дитину, але при цьому мати можливість безперешкодно бачитись та спілкуватись з малолітньою. Через деякий час колишня дружина разом з дитиною залишила квартиру колишнього чоловіка та переїхала до іншої квартири, яку сама орендувала. Під час зустрічей з дитиною, малолітня йому розповідала, що її б`ють, та категорично не хотіла йти додому, після чого батько забрав її до себе в м. Одесу. За весь час перебування малолітньої з батьком, мати - гр. ОСОБА_2 взагалі не телефонувала, приїздила лише один раз в супроводі невідомих чоловіків.

Отже, із змісту пояснень, наданих членам територіального органу опіки та піклування, ОСОБА_1 фактично визнав те, що зміна місця проживання дитини відбулася без погодження з матір`ю, що в свою чергу суперечить обставинам, зазначеним у позовній заяві ОСОБА_1 від 03.11.2017 року, де вказано, що «сторони мали усну домовленість щодо місця проживання доньки, якою було погоджено встановити з позивачем», тобто з ОСОБА_1 .

Проте, суд звертає увагу, що матеріали справи не містять будь-яких доказів того, що і ОСОБА_2 , змінюючи місце проживання разом з дочкою, не просто ставила ОСОБА_1 перед фактом про це, а попередньо у якийсь спосіб узгоджувала з ОСОБА_1 як батьком дитини питання щодо зміни місця проживання їх з ОСОБА_2 малолітньої дочки. При цьому будь-яких доказів того, що ОСОБА_2 змінювала місце проживання з метою переховування дитини від батька матеріали справи також не містять.

Крім того, навіть якщо припустити наявність усної угоди між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з приводу проживання дитини з ОСОБА_2 , то не відомо, на який строк така угода укладалася, який був узгоджений порядок участі кожного з батьків в спілкуванні, вихованні, проживанні, утримані дитини. Які умови припинення цієї угоди, і які наслідки цим передбачені. Чому при наявності такої угоди ОСОБА_2 не було вирішено питання в судовому порядку про негайне відібрання дитини та повернення її за узгодженим між сторонами місцем проживання.

В наступному, у судовому засіданні 15.07.2024 року, на стадії розгляду справи по суті, представник ОСОБА_1 підтвердив, що після припинення спільного проживання дитина залишилася проживати з ОСОБА_2 за попередньою усною домовленістю батьків. І батько забрав дитину до себе, коли дійшов висновку про незадовільне виконання ОСОБА_2 батьківських обов`язків, не забезпечення дитині «спокійної атмосфери» та «сімейного затишку». Представник ОСОБА_1 наголосив, що дитину ніхто не відбирав, а ОСОБА_2 залишила дитину проживати біля ОСОБА_1 , в свою чергу про наступне ухилення від вирішення питань щодо подальшої долі дитини свідчить те, що ОСОБА_2 не знайшла можливості прийняти участь у засіданні органу опіки та піклування, яке відкладалося у зв`язку з її неявкою біля п`яти разів. Не захотіла прийняти участь за півроку проведення експертизи у 2022 році за ухвалою суду, й відмову зі сторони ОСОБА_2 прийняти участь і спілкуватися з експертом, яким проводилося дослідження у 2023 році за замовленням сторони ОСОБА_1 (т. 10 а.с. 153).

До цього, зі сторони ОСОБА_1 станом на вересень 2022 року зазначалося, що «мати дитини не забезпечувала належне виховання, спокійну атмосферу та сімейний затишок донці, а займалася лише роботою та чоловіками, з деякими з них перебувала у нетривалих шлюбах, що свідчить неодноразова зміна прізвищ. Тому ОСОБА_1 був змушений для створення всіх необхідних умов для розвитку дитини, забезпечити її розвиток там де має хороші житлові умови та достатній фінансовий стан, а саме в місті Одеса (т. 7 а.с. 9).

В ході розгляду справи ОСОБА_1 свідчив суду, що дитина на прогулянках давала йому зрозуміти жестами та звуками, що дядя ОСОБА_24 її б`є . ОСОБА_2 в свою відхиляла можливість такого, аргументуючи це тим, що її тодішній чоловік ОСОБА_24 ніколи не залишався з дитиною на одинці.

В цій частині у суду виникає питання про причини, у зв`язку з якими ОСОБА_2 ніколи не залишала дитину на одинці з її тодішнім чоловіком ОСОБА_24 , оскільки є зрозумілим, що при сумісному проживанні в шлюбі чоловіка та жінки є нормальним прояв довіри, нехай навіть до не біологічного батька дитини, в питаннях його особистого спілкування з дитиною та допомогою у її вихованні і догляді.

Отже, обставини, про які зазначали лікарі щодо необхідності покращити клімат в родині де проживає дитина, та те, що у цей період дитина проживала разом з ОСОБА_2 та ОСОБА_24 , може побічно підтверджувати доводи ОСОБА_1 , якими він обґрунтовував зміну місця проживання дитини з собою.

При цьому, суд зазначає, що будь-яких недоліків в організації занять, медичного обстеження та лікування, матеріального утримання дитини з боку матері на час проживання з нею дочки ОСОБА_5 судом не встановлено. ОСОБА_2 максимально позитивно характеризувалася соціальним оточенням, колегами, дитина відвідувала дитячі заклади, лікарів, була належно матеріально забезпечена (т. 3 а.с. 88-96).

У судовому засіданні 27.12.2024 при опитуванні сторін за участі спеціаліста-психолога ОСОБА_28 . ОСОБА_1 наполягав на тому, що після припинення спільного проживання з ОСОБА_2 , при проведенні спільного часу з дитиною, ОСОБА_5 давала йому зрозуміти, що її ображають. На той час ОСОБА_2 проживала з наступним чоловіком ОСОБА_24 . Дитина, по завершенню зустрічей з ОСОБА_1 , не хотіла повертатися до матері, плакала. ОСОБА_2 за словами ОСОБА_1 обіцяла розібратися з приводу вказаних обставин. Потім, чотири рази при приїзді ОСОБА_1 до дитини у місто Київ із міста Одеси ОСОБА_2 не давала ОСОБА_1 бачитися з дочкою, то посилаючись на хворобу, то на перебування дитини у садку, з чого ОСОБА_1 зробив висновок про створення ОСОБА_2 навмисних перешкод у побаченнях батька з дитиною під різними приводами. Метою такої поведінки ОСОБА_1 вважає небажання з боку ОСОБА_2 того, щоб дитина ще більше прив`язувалася до нього і створення умов, за якими б дитина почала забувати рідного батька. В останній раз, коли ОСОБА_1 привіз дочку до ОСОБА_2 , дитина, обійнявши його за шию, знову плакала і не хотіла повертатися, що й стало приводом для того, щоб забрати дочку до себе. На цьому етапі ОСОБА_1 вказує, що намагався досягти домовленості з ОСОБА_2 щодо їх участі, як батьків в питаннях виховання та проживання дитини, але звернення ОСОБА_2 відразу до поліції з заявами на ОСОБА_1 і її відмова від погодження цих питань остаточно зіпсували стосунки, що стало причиною звернення ОСОБА_1 до суду, і вчинення дій задля огородження дитини від небезпечного середовища й агресивних дій матері, спрямованих на насильницьке відібрання дитини.

По завершенню цих пояснень ОСОБА_2 повідомила про відсутність з її боку питань до ОСОБА_1 .

На питання спеціаліста - психолога ОСОБА_28 . ОСОБА_1 , чи вірно психолог розуміє, що приводом для звернення ОСОБА_1 до суду з позовом про визначення місця проживання дитини послугувало подача ОСОБА_2 заяв до правоохоронних органів про викрадення ним дитини, ОСОБА_1 відповів позитивно.

Суд звертає увагу на те, що в серпні 2017 року ОСОБА_1 дав нотаріально посвідчену згоду на тимчасову поїздку за межі України на період з 01.09.2017 по 10.09.2017 року у супроводі матері ОСОБА_8 . Згода засвідчена приватним нотаріусом Хмельницького міського нотаріального округу Пруняк В.І. (т. 2 а.с. 179, 197).

30.08.2017 року між ТОВ «ДЖОІН АП!» та ОСОБА_2 (адреса: АДРЕСА_2 ), ОСОБА_68 (адреса: АДРЕСА_8 ), ОСОБА_5 (адреса: АДРЕСА_2 ) укладено Договір про надання туристичних послуг № 833266 (т. 2 а.с. 198).

21.08.2017 року ОСОБА_2 вказує, що звернулася до Голосіївського управління поліції ГУ НП у м. Києві з приводу підпалу квартири її матері, в якому вона підозрювала ОСОБА_1 (т. 4 а.с. 203).

03.09.2017 року Рішенням уповноваженої службової особи підрозділу охорони державного кордону СЗПН впс «Бориспіль-2» ОКПП «Київ» ОСОБА_5 , 17.11.2015 р., яка перетинала кордон у супроводі матері ОСОБА_8 було відмовлено у перетині кордону по причині не пред`явлення нотаріально посвідченої згоди другого з батьків із зазначенням держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у державі (т. 2 а.с. 206).

Отже, станом на кінець серпня 2017 року між сторонами простежувалося чергове загострення у стосунках.

У зверненні президента ГО «Всеукраїнське об`єднання - Захист Прав Матері», Радника Міністра інфраструктури України ОСОБА_2 на ім`я Народного депутата України Побера І.М. станом на 7.08.2019 р. президент ГО «Всеукраїнське об`єднання - Захист Прав Матері», Радник Міністра інфраструктури України посилається на те, що ОСОБА_1 погрожував завдати шкоди життю дитині та ОСОБА_2 , повідомивши, що остання доньку більше не побачить, а у разі переслідувань з її боку - може завдати шкоду життю дитині, або взагалі вб`є ОСОБА_2 та її родину.

Суд, відходячи від аналізу обставин в цій частині, звертає увагу, що при спілкуванні з психологом, якого ОСОБА_2 обрала на власний розсуд і висновок якого додала до матеріалів справи, ОСОБА_2 , повідомляючи психологу про погрози з боку ОСОБА_1 , спрямовані як власно ОСОБА_2 так і її батькам, зазначала, що в реалізацію цих погроз не вірила, хоча на той момент довіри і поваги до чоловіка не відчувала, була впевнена в його здатності опанувати власні почуття і діяти раціонально (провадження № 2-з/947/221/24).

Повертаючись до звернення президента ГО «Всеукраїнське об`єднання - Захист Прав Матері», Радника Міністра інфраструктури України ОСОБА_2 на ім`я Народного депутата України Побера І.М. , - надалі у зверненні зазначено, що ОСОБА_2 підозрює ОСОБА_8 в підпалі її квартири, обстрілі її приватного будинку. У зверненні повідомлено про подання ОСОБА_2 з жовтня 2017 року по липень 2019 року численних заяв до правоохоронних органів та інших служб. Адресою проживання ОСОБА_2 з дитиною у цьому зверненні вказано: АДРЕСА_9 . Дату «викрадення» дитини підтверджено ту ж, що і у вище досліджених заявах - 27.10.2017 року (т. 4 а.с. 202-203).

Однак, у заявах, поданих від імені ОСОБА_2 07.08.2019 року до Київського відділу поліції м. Одеса ГУНП в Одеській області та до Органу опіки та піклування Київської районної адміністрації вказано, що « ОСОБА_1 протиправно викрав спільну із заявницею дитину під час чергового побачення у серпні 2017 року». В цій же заяві вказано, що ОСОБА_2 приїжджала до міста Одеси з метою знайти та побачитися з дитиною 03.02-04.02.2019; 11.03.-12.03.2019; 03.04.-04.04.2019; 16.06-17.06.2019; 07.07.2019, але дитину не знайшла у зв`язку із її відсутністю за відомими ОСОБА_2 адресами місця перебування дитини (т. 4 а.с. 204-207; т. 5 а.с. 81-84).

Щодо дат, які вказані вище датами перебування ОСОБА_2 у м. Одесі з метою розшуку дитини, суд звертає увагу на певні співпадіння. Так, у матеріалах справи наявні заяви до суду касаційної інстанції, підписані особисто ОСОБА_2 04.02.2019 і подані також 04.02.2019 до Верховного Суду, який знаходиться у місті Києві (т. 3 а.с. 230-231).

В судовому засіданні 27.12.2024 при опитуванні сторін за участі спеціаліста-психолога ОСОБА_28 у відповідь на твердження ОСОБА_2 про погрози з боку ОСОБА_1 у присутності свідків спричинити шкоду дитині, якщо ОСОБА_2 не припинить пошуки, ОСОБА_1 заявив, що «ніколи в житті такого не казав, навіть не думав про таке».

В свою чергу ОСОБА_2 зазначила, що у них була одна зустріч з ОСОБА_1 в готелі «Брістоль» в місті Одесі ще з двома одеськими мешканцями, на якій ОСОБА_1 це казав.

ОСОБА_1 у відповідь, підтвердив факт зустрічі, але не факт погроз ОСОБА_2 чи дитині, й зауважив, що то були люди кавказької національності, які погрожували саме йому - ОСОБА_1 , й надав оцінку, що це були не дуже добрі справи і перемовини були не дуже добрі. Повідомив, що ці люди дізналися всі контактні номери його телефонів та систематично телефонували, висловлюючи погрози. ОСОБА_2 в свою чергу наголосила, що це були знайомі батька ОСОБА_1 , який власно і казав звертатися до цих людей за комунікацією. ОСОБА_2 уточнила, що ці люди «були пан ОСОБА_87 та пан ОСОБА_88 ». ОСОБА_1 заперечив присутність цих осіб, наполягаючи на відсутності будь-яких інших осіб крім людей кавказької національності.

ОСОБА_1 підтвердив, що вважає, що рівність прав батьків надає йому право на проживання дитини з ним. На питання суду, чи повідомлялося на той час матері місце його проживання з дитиною, ОСОБА_1 зазначив, що вони в той час з ОСОБА_2 спілкування проводили виключно через представників. Підтвердив, що ОСОБА_2 було відомо де проживає він з дитиною. Суд звертає увагу, що після одержання такої відповіді зі сторони ОСОБА_2 заперечень цьому факту висловлено не було.

Вищенаведені обставини свідчать про те, що не узгодивши між собою у встановлений законом спосіб (наприклад, шляхом укладення письмової угоди) питання щодо участі батьків у вихованні, проживанні, утриманні дитини ОСОБА_5 після її народження, сторони несуть ризики не вчинення відповідних дій та мають відповідні наслідки.

Одним із способів врегулювання спору щодо участі батьків у вихованні дитини міг би бути договірний порядок. Нотаріально посвідчений договір про визначення способів участі батьків у вихованні дитини міг стати тим правовим інструментом, який би врегулював сімейні відносини на паритетних засадах, захистив та врахував інтереси кожного з батьків.

Не врегулювавши спір в правовому полі, конфлікт між батьками ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , продовжував поглиблюватись.

Матеріалами справи підтверджено, що 27.10.2017 року ОСОБА_2 звернулася до Печерського УП ГУ НП у м. Києві з заявою про викрадення дитини її минулим чоловіком ОСОБА_1 (к/п № 0005443 від 28.10.2017 о 14:38) (т. 2 а.с. 27).

З 01.11.2017 року адреса реєстрації місця проживання ОСОБА_1 значилася в АДРЕСА_1 , що підтверджується відповідною відміткою у паспорті.

01.11.2017 року ОСОБА_1 укладено договір про надання послуг догляду за дитиною (няні) з ОСОБА_90 . Місцем надання послуг у договорі вказано: АДРЕСА_10 . Ця ж адреса вказана адресою ОСОБА_1 в розділі 7 Договору «Реквізити та підписи сторін».

В цей же період у Києві 02.11.2017 року ОСОБА_2 влаштувалася на основну роботу та почала працювати Радником з адміністративних питань у ТОВ «ДАСА ТРЕЙД» з окладом 19000 грн., що підтверджено довідкою № 0211/2017 від 02.11.2017 (т. 2 а.с. 43).

Також 02.11.2017 року ОСОБА_2 підготовлене звернення до служби у справах дітей Печерської районної в м. Києві державної адміністрації про викрадення дитини та про визначення місця проживання дитини з одним із батьків (т. 1 а.с. 195, т. 2 а.с. 124, 151).

06.11.2017 року працівниками служби у справах дітей Печерської районної в м. Києві державної адміністрації проведено акт обстеження житлово-побутових умов проживання ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_9 (за вивіскою на будинку - АДРЕСА_9 , де ОСОБА_2 вказана проживаючою на підставі договору оренди спільно з її чоловіком ОСОБА_24 та дочкою ОСОБА_5 . Працівниками служби констатовані створення всіх необхідних умов для проживання дитини. Зауважень не зазначено (т. 2 а.с. 123).

06.11.2017 року психологом дитячого центру «KinderMill» ОСОБА_92 видано письмову характеристику малолітньої ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка відвідувала вказаний центр у вересні - жовтні 2017 року, у якій крім того, що позитивно характеризується розвиток дитини, відмічено також характерне для віку дитини прив`язаність до мами (а.с. 143).

Станом на 15.11.2017 року зареєстроване в установленому законом порядку. місце проживання ОСОБА_2 , як і її дитини ОСОБА_5 продовжувало значитися за адресою: АДРЕСА_3 , хоча на той час ОСОБА_2 вказує, що фактично проживала за адресою: АДРЕСА_9 (підставою проживання зазначена згода власника квартири, що підтверджена довідкою № 530 від 15.11.2017 року ТОВ «Компанія з управління та житлової експлуатації «Новосервіс» (т. 1 а.с. 194)), а дитина з жовтня 2017 року фактично проживала з батьком ОСОБА_1 у місті Одесі. Тобто адреса у АДРЕСА_3 , як адреса місця проживання, зареєстрованого у встановленому законом порядку, як для ОСОБА_2 так і для малолітньої ОСОБА_5 носила формальний характер, оскільки обидві за вказаними адресами фактично не проживали. Крім того, у означеній довідці за підписом директора ТОВ «Компанія з управління та житлової експлуатації «Новосервіс» Кузьміної Л.Ю. стверджується, що за адресою по вул. Саперне поле ОСОБА_2 станом на 05.11.2017 рік проживає разом зі своєю дочкою ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2. (т. 2 а.с. 44). Однак це, як встановлено вище, не відповідало дійсності, оскільки батько з дитиною станом з жовтня 2017 року вже проживали в місті Одесі.

В ході судового розгляду сторонами зазначалося й про певні непорозуміння між ними з приводу квартири, у якій зареєстровано місце проживання їх малолітньої дочки, за адресою: АДРЕСА_3 , й саме з питаннями визнання права власності на яку ОСОБА_2 пов`язує приховування від неї ОСОБА_1 факту розірвання шлюбу між ними.

При перегляді цієї справи стороною ОСОБА_2 було надано Акт обстеження житлово-побутових умов, складений спеціалістами юридичного відділу Служби у справах дітей та сім`ї Печерської районної в місті Києві державної адміністрації 18.08.2019 року, затверджений начальником служби Кравчук О. Актом засвідчено, що складено його за заявою ОСОБА_2 про обстеження умов її проживання за адресою: АДРЕСА_12 , з метою надання Київському районному суду м. Одеси. В акті зазначено, що ОСОБА_2 на час проведення обстеження залишилася зареєстрованою за попередньою адресою: АДРЕСА_3 , але фактично проживає за адресою: АДРЕСА_12 на підставі договору оренди від 10.03.2009 року. До матеріалів справи додано копію договору найму квартири за вказаною адресою. Суд не приймає дані докази до уваги, виходячи з наступного: роком укладення договору найму вказано 2009. В розділі 6 «Прочие условия» фізичними особами, які будуть користуватися об`єктом нерухомості для проживання вказані: ОСОБА_2 , ОСОБА_5 . При цьому роком народження ОСОБА_5 є 2015. Тобто на дату укладення договору оренди дитина ще не була народжена і вказана в ньому бути не могла. Крім того, умовами договору, автоматична його пролонгація не передбачена, а п. 1.4. строк дії договору встановлено до 10.09.2020 року (т. 4 а.с. 65-70).

Щодо судових справ, то після зміни місця проживання малолітньої ОСОБА_5 , звертаючись 14.11.2017 року до Київського районного суду м. Одеси з позовною заявою до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів ОСОБА_1 заявлені ним вимоги обґрунтовував тим, що «після народження дитини, відповідачка не виявляє до дочки ніякої уваги та турботи, її долею, станом здоров`я, умовами виховання, утримання не цікавиться, матеріально дитину не підтримує, веде антисоціальний спосіб життя, зловживає алкогольними напоями, крім того, відповідачка ще не вийшла заміж та вона разом зі своїм новим чоловіком подорожує по світу, навіть не турбуючись про дитину, її харчування, виховання, медичний догляд. Дитина повністю знаходиться на утриманні позивача, якій піклується про неї, займається її вихованням, навчанням, лікуванням, купує їжу, одяг, взуття. Для виховання та розвитку дитини створені всі умови. Матір дитини не проявляє по відношенню до дочки щонайменшої батьківської турботи, не цікавиться її долею, вихованням, не надає матеріальної допомоги, лише погрожуючи позивачу, що почне переслідувати його, звертатись із заявами до правоохоронних органів, якщо останній не буде постійно сплачувати грошові кошти відповідачці, яка давно проживає з іншим чоловіком, за якого вийшла заміж, оскільки усі грошові кошти потрібні для повноцінного утримання дитини, так, позивач, навіть уклав контракт на 1 рік з нянею для того, щоб разом більш активно приймати участь у піклуванні з дитиною. Однак відповідач постійно тривало подорожує зі своїм чоловіком, зловживаючи алкогольними напоями та ведучі образ життя, який не притаманний матері малолітньої найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати. Отже, відмічається, що відповідачка виключно з власної вини вчиняла дії, які призвели до невиконання нею своїх батьківських обов`язків, і позбавлення її батьківських прав матиме для дитини виключно позитивні наслідки у вигляді виховання дитини у необхідних умовах для її фізичного, духовного і творчого розвитку… Тривала відсутність відповідача в Україні, антисоціальний образ життя та те, що остання не надає матеріальної допомоги на утримання дитини, не займається та не цікавиться її розвитком, здоров`ям та оздоровленням, «і таке інше», що дозволило б говорити про піклування в розвитку дитини. Хоча і мала таку можливість, свідчать про те, що вона ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, крім того шантажування позивача та постійні погрози в бік останнього свідчать лише про корисливі мотиви та відсутність будь-яких почуттів до інтересів дитини» (т. 1 а.с. 1-2).

В свою ж чергу у передуючій за датою позовній заяві ОСОБА_1 про стягнення аліментів і визначення місця проживання дитини від 03.11.2017 року вказано, що: «сторони мали усну домовленість щодо місця проживання доньки, якою було погоджено встановити з позивачем, оскільки він має стабільний дохід та усі інші необхідні умови для проживання малолітньої дитини. Позивач наголошує на тому, що між ним та відповідачем раніше не було спорів стосовно місця проживання дитини. Однак ОСОБА_8 порушила умови відповідної домовленості шляхом відібрання ОСОБА_5 без відома позивача. На даний час відповідачка будує нові сімейні стосунки, наразі перебуває у шлюбі. Чоловік ОСОБА_8 не зацікавлений у піклуванні про малолітню доньку відповідачки від попереднього шлюбу, виявляє грубість у поводжені з дитиною, має схильність до застосування фізичної сили при вихованні дитини, яку вважає необхідною для покарань, як і відповідачка. При розгляді спору позивач наголошує на тому, що ОСОБА_5 в найнайкращих її інтересах має проживати з ним, оскільки позивач, на відміну від відповідача, може забезпечити її розвиток у безпечному, спокійному середовищі, що не є неблагонадійним. Натепер ОСОБА_5 проживає з позивачем, дитині забезпечені гідні умови проживання та гармонійна атмосфера. Позивачем для найкращого забезпечення догляду за маленькою донькою найнято няню, з якою укладено контракт на рік… також у позивача в оренді знаходиться будинок, в якому є всі необхідні умови для проживання дитини та догляду за нею. Крім того, у батьків позивача, дідуся та бабусі, у власності є також будинок, в якому знаходяться усі можливості для виховання онуки. Таким чином позивач вже забезпечив усі необхідні умови. Відповідач не змозі забезпечити відповідне середовище для доньки. Відповідач не працює та не має стабільного доходу. ОСОБА_8 має надзвичайно низький рівень прихильності до ОСОБА_5 . Не зацікавлена належним чином у вихованні доньки, її розвитку та піклування про неї. Поведінка відповідача до членів сім`ї характеризується грубістю, неврівноваженістю. Відповідачка є надзвичайно емоційною, схильна до застосування фізичного впливу до власної дитини, зловживає спиртними напоями, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвитку дитини…».

При цьому позивач звернув увагу суду, що він не має жодних намірів перешкоджати участі матері у вихованні дитини. Більше того він наголосив, що вважає участь відповідача у піклуванні донькою необхідною та визначальною (т. 1 а.с. 51-52).

Судом встановлено, що матеріали справи не містять жодних доказів, підтверджуючих наявність алкозалежності чи психічних відхилень у ОСОБА_2 . Разом з тим, суд звертає увагу на відчуття певного дисонансу при оцінці рис, якими ОСОБА_1 характеризував особистість ОСОБА_2 , у поданих ним заявах, й одночасному наголошенні ним на необхідності такій матері займатися вихованням доньки, піклування про яку з боку ОСОБА_2 він оцінює як необхідне та визначальне.

В наступному ОСОБА_1 відмовився від позовних вимог в частині позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав у відношенні малолітньої ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2.

Взагалі в ході провадження у справі сторони відмовилися від частини обставин, якими обґрунтовували заявлені вимоги при звернені до суду, частину не підтримали, а певна частина не була доведена суду.

Звертається увага на те, що датою подання позову ОСОБА_2 (станом на той час - ОСОБА_2 ) до ОСОБА_1 про стягнення аліментів, визначення місця проживання дитини, відібрання дитини і повернення її за попереднім місце проживання є 15.11.2017 року.

Тобто сторони фактично одночасно звернулися до територіальних судів з приводу вирішення спірних питань щодо дитини.

В свою чергу, у своєму позові ОСОБА_2 , вказує, що вона почала зустрічатися з ОСОБА_1 в лютому 2015 року. 18.04.2015 року за взаємною згодою вони уклали шлюб. Батьки відповідача були проти шлюбу; після шлюбу виявилось що відповідач не бажає піклуватися про позивача, відповідач з самого початку зустрічей та спільного проживання з позивачем постійно на тривалий час їздив до міста Одеса та по Україні, залишаючи позивача одну. Коли відповідач довідався від позивача про те, що позивач вагітна від відповідача, відповідач заявив, що йому зараз не потрібне народження спільної дитини, відповідач разом зі своїми батьками неодноразово наполягали на тому щоб позивач зробила аборт протягом всього періоду вагітності та постійно різними способами знущалися над позивачем і ображали її. Позивач народила в місті Києві від відповідача дитину - ОСОБА_5 . Під час вагітності та пологів, а також після них відповідач не допомагав позивачу та не піклувався про народжену дитину, не брав участі у догляді за дитиною та у її вихованні, неодноразово наносив позивачу в присутності дитини тілесні ушкодження; своєю аморальною поведінкою відповідач зруйнував створену з позивачем сім`ю та постійно зашкоджує розвитку дитини. Крім цього, 17 квітня 2017 року відповідач під час чергової сварки черговий раз наніс тілесні ушкодження позивачу, її матері та дитині, чим дуже сильно травмував психіку дитині. Це стало останньою краплею для прийняття позивачем рішення про розірвання шлюбу з відповідачем. При зверненні до суду позивач довідалася про те, що ще 22.07.2015 відповідач, посилаючись на несумісність характерів сторін та втрату ними взаємних почуттів, що притаманні подружжю подав позов про розірвання шлюбу. За таких обставин позивач, не бажаючи проживати у спільно придбаній з відповідачем квартирі, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_7 , 13.05.2017 уклала відповідний договір оренди та почала проживати у квартирі, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_13 . Для того, щоб відповідач як батько мав можливість реалізувати свої батьківські права та виконувати обов`язки щодо дитини позивач додатково 16.05.2017 року, крім іншого через свого представника, належним чином письмово повідомила відповідача про зміну місця проживання дитини. З травня до жовтня 2017 року відповідач орієнтовно по декілька разів на місяць приїжджав до квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_13 , погратися з дитиною та брав її на спільні з відповідачем прогулянки і хоча зазвичай дитина поверталася із зустрічей з відповідачем знервованою, у недоглянутому вигляді, з ранами та синцями на тілі, позивач не перешкоджала відповідачу як батьку у побаченнях з дитиною, тільки кожного разу благала відповідача не поводитися аморально при дитині. За спільною взаємною згодою позивач та відповідач у травні 2017 року визначили, що дитина постійно буде проживати з позивачем у квартирі, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_13 ; крім цього відповідач обіцяв добровільно сплачувати аліменти на дитину. 08.08.2017 року позивач вдруге одружилася та відповідно отримала прізвище після державної реєстрації шлюбу ОСОБА_2 . 27.10.2017 року відповідач за домовленістю з позивачем з квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_13 взяв дитину на чергову прогулянку (погоджений час - з 17:00 до 19:00), однак дитину назад не повернув. Після того, як позивач почала телефонувати відповідачу на мобільний та запитувати, коли відповідач поверне назад дитину, відповідач відповів, що ніколи - відповідач вирішив, що дитина повинна жити з ним, де саме відповідач позивачу не скаже, оскільки на думку відповідача позивач не повинна бачитись з дитиною взагалі - у позивача новий чоловік, а у дитини буде нова мати. Після цього відповідач уникав спілкування з позивачем, про місце знаходження дитини позивачу нічого не було відомо. За вказаним фактом Слідчим відділом Печерського районного управління Головного управління Національної поліції України в місті Києві розпочато кримінальне провадження № 0005443 за частиною 2 статті 146 Кримінального кодексу України - викрадення малолітньої дитини. Відповідач не приділяє належної уваги вихованню дитини, не турбується про неї, своєю аморальною поведінкою створює загрозу для життя та здоров`я дитини (т. 2 а.с. 21-24).

Суд звертає увагу на те, що у заяві ОСОБА_2 стверджується, що ОСОБА_1 не допомагав їй під час пологів. Вище у цьому рішенні встановлено протилежне, а саме, що ОСОБА_1 був присутнім під час народження їх дочки ОСОБА_5 , і це визнано сторонами в ході розгляду справи.

Отже, обидві сторони допускали при зверненні до суду викладення неточних обставин, у зв`язку із чим суд намагався ретельно опитати сторони та їх представників, неодноразово, в різних засіданнях, з проміжком часу, уточнюючи відповіді на однакові запитання суду, і досконало досліджуючи надані сторонами письмові заяви та докази. Суд дійшов висновку, що обидві сторони допускали неточності, по іншому повідомляючи про події, які між ними відбувалися і оцінку цих подій. Суд вважає, що перевірка обставин та проведений у цьому рішенні детальний аналіз дозволив дійти до правильних висновків при вирішенні цієї справи по суті.

Після звернень до судів з вищевказаними заявами, 23.11.2017 року адресу реєстрації місця проживання ОСОБА_1 було змінено на адресу: АДРЕСА_10 , що підтверджено Довідкою про реєстрацію місця проживання особи, виданою Департаментом надання адміністративних послуг Одеської міської ради (т. 1 а.с. 233).

29.11.2017 року ОСОБА_95 - головою органу самоорганізації населення комітету мікрорайону «10-та ст. Б.Ф.» та ОСОБА_96 - секретарем ОСОН письмово підтверджено проживання ОСОБА_1 з малолітньою дочкою ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2., у приватному будинку, розташованому в АДРЕСА_14 (т. а.с. 111, 232). Підписантами підтверджено створення належних умов для проживання дитини.

01.12.2017 року ОСОБА_1 звернувся до служби у справах дітей Одеської міської ради з приводу виготовлення висновку щодо визначення місця проживання дочки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2. (т. 1 а.с. 166).

На підтвердження адреси проживання батька з дитиною, і відповідність умов для проживання дитини станом на 15.12.2017 р. надано також акт обстеження житлово-побутових умов (т. 1 а.с. 110).

В цей же період 17.11.2017 р. на ім`я ОСОБА_2 органом 9026 оформлено паспорт громадянина України НОМЕР_9 (т. 1 а.с. 83) і як встановлено станом на початок нового 2018 року ОСОБА_2 було припинено спільне проживання з новим чоловіком ОСОБА_24 .

В судовому засіданні ОСОБА_2 підтвердила, що з ОСОБА_24 почала спільно проживати з моменту одруження - серпня 2017 року, і проживали разом до нового 2018 року. На шлюб з ОСОБА_24 вплинуло саме те, що ОСОБА_1 забрав дитину, й оскільки ОСОБА_2 перебувала в стресовій ситуації, «багато плакала, багато їздила до Одеси, через це з ОСОБА_24 й розійшлися, бо вже не хотіла ні того шлюбу, нічого». Вказувала, що розлучилися офіційно з ОСОБА_24 лише через два роки, по причині того, що в Печерському районному суді м. Київ справа про розірвання шлюбу не розглядалася з 2018 року через навантаження судді, який слухав справу.

ОСОБА_1 зі свого боку продовжував проживати в місті Одесі з дитиною та формувати пакет документів для суду.

04.01.2018 року підписами працівників Київського територіального відділу Служби у справах дітей Одеської міської ради Друзяки М.О. та ОСОБА_97 підтверджено проживання ОСОБА_1 з дочкою в будинку по АДРЕСА_14 , де створено всі необхідні умови для комфортного проживання, зростання, навчання, виховання та ігор дитини (т. 1 а.с. 231).

Станом на 20.01.2018 року товариши, друзі та знайомі ОСОБА_1 . ОСОБА_98 , ОСОБА_99 , нотаріально засвідченими заявами підтвердили, що ОСОБА_1 є зразковим батьком, дуже полюбляє свою доньку ОСОБА_5 , багато часу проводить з нею, приймає участь в її розвитку, взяв на себе повне забезпечення дитини, приділяє їй багато уваги, турботи, забезпечує всім необхідним для життя і розвитку, весь вільний час проводить на природі та біля моря разом з донькою (т. 1 а.с. 225, 226, ).

28.01.2018 року із змісту письмових пояснень ОСОБА_1 на ім`я начальника служби у справах дітей Одеської міської ради вбачається, що ОСОБА_1 просив провести розгляд питання щодо визначення місця проживання дочки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2., з ним, відклавши розгляд питання щодо позбавлення батьківських прав матері дитини ОСОБА_2 (т. 1 а.с. 167).

В той же час в м. Київ 06.02.2018 року ОСОБА_2 прийнято з посадовим окладом у 19000 грн на посаду радника з адміністративних питань ТОВ «ТРІГО ТРЕЙД», у якій вона, згідно довідки, на підставі Договору підряду надавала інформаційно-консультаційні послуги (т. 2 а.с. 130). Також 06.02.2018 року ОСОБА_2 одержала в дар житловий будинок за адресою: АДРЕСА_15 та земельну ділянку (т. 2 а.с. 156).

09.02.2018 року службою у справах дітей Одеської міської ради виготовлено проект висновку № 05/1315 про доцільність визначити місце проживання малолітньої ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 з батьком ОСОБА_1 .

13.02.2018 року ОСОБА_2 видається «описание-характеристика» її знайомим ОСОБА_100 , який характеризує родину ОСОБА_2 - ОСОБА_24 як дружню, люблячу сім`ю. ОСОБА_24 - як турботливого батька та чоловіка, якого неодноразово бачив спільно з ОСОБА_2 на прогулянках з її дочкою. Взагалі родину ОСОБА_2 характеризує як дружню та люблячу сімейну пару (т. 2 а.с. 145).

Цей доказ подано до матеріалів судової справи власно стороною ОСОБА_2 . В цій частині судом звертається увага на те, що вище у цьому рішенні встановлено й підтверджено особисто ОСОБА_2 , що станом на новий 2018 рік вони з ОСОБА_24 вже спільно не проживали.

14.02.2018 року ОСОБА_2 видано виписку за місцем вимоги із медичної картки амбулаторного (стаціонарного) хворого на ім`я ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за підписом лікуючого лікаря.

15.02.2018 року - призначено перше засідання ради опіки та піклування Київської районної адміністрації Одеської міської ради по розгляду питання про визначення місця проживання малолітньої ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2. з одним із батьків.

ОСОБА_2 у засідання не з`явилася. Засідання було відкладено.

В той же період у місті Київ 20.02.2018 року стороною ОСОБА_2 відібрані письмові свідчення щодо її сімейних обставин від їх з ОСОБА_1 домашньої помічниці ОСОБА_34 (т. 2 а.с. 149).

20.02.2018 року - ОСОБА_2 відібрана письмова характеристика ОСОБА_103 , як волонтера та заслуженого журналіста України (т. 2 а.с. 154).

22.02.2018 року - ОСОБА_30 , як політичним діячем, лідером партії «Рух Нових Сил», екс-заступником генерального прокурора України, екс-прокурором Одеської області видано письмову характеристику ОСОБА_2 (т. 2 а.с. 134). Цією ж датою видано письмові свідчення ОСОБА_61 - дошкільного педагога, яка займалася з ОСОБА_5 під час її проживання з матір`ю в Києві (т. 2 а.с. 135) та цією ж датою видано характеристику ОСОБА_2 керівництвом ТОВ «Європейська школа дизайну» (т. 2 а.с. 144).

23.02.2018 року ОСОБА_105 засвідчено характеристику ОСОБА_2 (т. 2 а.с. 133).

26.02.2018 року ОСОБА_2 підписано письмове звернення до служби у справах дітей Одеської міської ради з питань щодо обставин, які склалися у родині з приводу дитини (т. 2 а.с. 121).

На 02.03.2018 року було призначено друге засідання ради опіки та піклування Київської районної адміністрації Одеської міської ради.

ОСОБА_2 у засідання повторно не з`явилася. Засідання було відкладено.

09.03.2018 року ОСОБА_2 було подано заяву до Київського відділу поліції в м. Одесі ГУНП в Одеській області з приводу встановлення місця знаходження дитини (ЖЄО № 5655) (т. 1 а.с. 216; т. 2 а.с. 125). У цій же заяві ОСОБА_2 стверджує, що 09.03.2018 року по прибуттю біля 15:00 за відомою їй адресою знаходження дитини: АДРЕСА_10 , зі слів охоронця та чоловіка на ім`я ОСОБА_41 вона дізналася, що останнім будинок здано в оренду ОСОБА_1 , однак той в будинку не з`являється, дитини власник взагалі не бачив, контактні дані ОСОБА_1 повідомити відмовився. Після цього через оператора 102 ОСОБА_2 було викликано поліцію.

15.03.2018 року за наслідками перевірки, підписом начальника Київського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області О.В. Лазара підтверджено факт проживання ОСОБА_1 з дочкою ОСОБА_5 в АДРЕСА_10 (т. 2 а.с. 175).

На 15.03.2018 року було призначено третє засідання ради опіки та піклування Київської районної адміністрації Одеської міської ради.

ОСОБА_2 у засідання втретє не з`явилася. Засідання було відкладено.

27.03.2018 року ОСОБА_2 отримано запрошення на раду опіки та піклування Київської районної адміністрації Одеської міської ради (т. 3 а.с. 82).

На 29.03.2018 року призначено четверте засідання ради опіки та піклування Київської районної адміністрації Одеської міської ради.

ОСОБА_2 на нараду вчетверте не з`явилася, пославшись на стан здоров`я. За заявою ОСОБА_2 засідання відкладено.

На 12.04.2018 року було призначено п`яте засідання ради опіки та піклування Київської районної адміністрації Одеської міської ради.

ОСОБА_2 у засідання не з`явилася.

В той же період 23.04.2018 року ОСОБА_2 було подано заяву до ЧЧ Обухівського ВП у зв`язку з тим, що їй обстріляли її приватну власність - житловий будинок в с. Підгірці Обухівського р-ну Київської області (к/п 000081) (т. 4 а.с. 203).

24.04.2018 року висновком № 312/01-11, засвідченим підписом голови Київської районної адміністрації Одеської міської ради В.М.Сушкова визнано доцільним визначити місце проживання малолітньої ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 з батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 (т. 1 а.с. 193-198).

Отже, з часу звернення ОСОБА_1 до служби у справах дітей Одеської міської ради з приводу виготовлення висновку щодо визначення місця проживання дочки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2., тобто з 01.12.2017 року й до 24.04.2018 року - дати надання висновку № 312/01-11 про визнання доцільним місце проживання малолітньої з батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , минуло чотири місяці й три тижні. ОСОБА_2 жодного разу на засідання ради опіки та піклування не з`явилася. До матеріалів цивільної справи № 520/13963/17 долучені копії листків непрацездатності ОСОБА_2 з 26 березня по 07 квітня 2018 та з 10 по 26 квітня 2018 року (т. 3 а.с. 84-85). До цього висновком лікаря-терапевта ПП «Клініка Медіком» ОСОБА_106 від 27.12.2017 року встановлено тимчасову непрацездатність до 31.12.2017 з повторним оглядом цією ж датою. Амбулаторний режим. Підтверджено, що ОСОБА_2 звернулася зі скаргами на те, що протягом п`яти останніх днів (тобто з 22.12.2017 року) відчуває симптоми захворювання. При об`єктивному обстежені станом на 27.12.2017 встановлено задовільний стан, фізіологічне забарвлення та вологість слизових та шкіряних покровів, Т тіла 37,2 С; діагноз: ГРВІ, гострий ринофарингіт, гострий ларингіт. До цього на протязі 12 останніх місяців випадків непрацездатності ОСОБА_2 (тобто з грудня 2016 по грудень 2017) зафіксовано не було (т. 1 а.с. 152).

Суд звертає увагу, що 29.12.2017 року, тобто через два дні після звернення до лікаря і знаходячись на лікарняному, між ОСОБА_2 та ТОВ «ТРІГО ТРЕЙД» було укладено договір підряду № 291217. У відповідності до п. 9.2. - договір набув чинності з моменту його підписання (т. 2 а.с. 131). Звертається увага, що у договорі вказані паспортні дані ОСОБА_2 , які були актуальні до 17.11.2017 р., тобто до дати, коли на ім`я ОСОБА_2 органом 9026 оформлено паспорт громадянина України НОМЕР_9 , а адресою ОСОБА_2 , як виконавця вказано: АДРЕСА_8 , тобто адреса проживання її матері (т. 1 а.с. 83). Характеристика ОСОБА_2 за підписом директора ТОВ «ТРІГО ТРЕЙД» Кущаєва Д.Ю. не містить дати видачі та реєстраційних даних (т. 2 а.с. 132).

Також, за час підготовки документів та засідань ради опіки та піклування Київської районної адміністрації Одеської міської ради з 01.12.2017 по 24.04.2018 року, із встановленої судом вище хронології вбачається, що ОСОБА_2 за цей період:

влаштувалася на роботу;

проведено реєстраційні дії по оформленню прав на нерухоме майно;

проведено збір характеристик та письмових свідчень, медичних документів;

в місті Одесі вчинено самостійні пошукові дії ОСОБА_1 та дитини;

подано заяви до відділів поліції в місті Одесі, в місті Києві.

Отже, наявність непереборних обставин, які об`єктивно перешкодили ОСОБА_2 з`явитися до Київської районної адміністрації Одеської міської ради протягом всього часу при вирішенні надважливого для неї питання щодо визначення місця проживання дитини суд ставить під ґрунтовний сумнів.

На запитання суду про причини неявки на засідання ради опіки та піклування Київської районної адміністрації Одеської міської ради, ОСОБА_2 особисто суду пояснювала, що була на лікарняному із запаленням легенів і відповідну довідку повинен був надати її представник ОСОБА_107 . По причині хвороби засідання просили перенести, але розгляд провели за відсутності ОСОБА_2 . Крім того, представник ОСОБА_2 вказав, що і повідомлень про дати засідань органом опіки на ім`я ОСОБА_2 не направлялося. На що представник ОСОБА_1 адвокат Боярський В.С. підтвердив, що особисто направляв повідомлення через кур`єрську доставку на всі відомі адреси проживання ОСОБА_2 та за місцем її роботи. Крім того члени комісії телефонували ОСОБА_2 з метою встановити причини неявки. У відповідь представник ОСОБА_2 адвокат Богомазов П.С. зауважив, що повідомляти повинен орган опіки та піклування, а не адвокат.

Суд звертає увагу, що також станом на січень 2018 року за повідомленням № 2188-р від 16.01.2018 року начальника служби у справах дітей Печерської районної в м. Києві державної адміністрації (тобто територіальної служби за місцем проживання ОСОБА_2 куди остання саме і звернулася за вирішенням питання з приводу визначення місця проживання дитини) гр. ОСОБА_2 було запрошено до Служби, проте на запрошення вона так і не з`явилася, своїх пояснень чи заперечень не надала (т. 1 а.с. 211).

Під час розгляду справи стороною ОСОБА_1 підіймалися питання не тільки щодо систематичної неявки ОСОБА_2 на засідання ради органу опіки та піклування Київської районної адміністрації Одеської міської ради (незважаючи на кількість відкладених по цій причині нарад), а також на неявку на експертизу, яка проводилася більше півроку, на використання процесуальних важелів для затягування розгляду справи: подання різних заяв, зокрема щодо проведення експертизи, виключно для подачі в подальшому апеляційної та касаційної скарг, подання експертам повідомлень, які не передбачені законодавством, подання заяви про проведення повторної експертизи, тощо), й на те, що ОСОБА_2 після того, як дитина почала проживати з батьком, не будучі позбавленою батьківських прав, могла таким же чином забрати дитину з садочку, відвідати її там, але цього не робила. На що ОСОБА_2 у судовому засіданні повідомила, що вона сиділа в автомобілі біля садочка та слідкувала чи виведуть дитину. Отже, це підтверджує факт того, що ОСОБА_2 було відомо які заклади відвідувала її дитина в місті Одесі.

Суд звертає увагу, що з приводу питання неявок на засідання ради органу опіки та піклування представник ОСОБА_2 ще в судовому засіданні станом на 08.11.2018 року у суді апеляційної інстанції пояснював, що у двох засіданнях адвокат не міг приймати участь у зв`язку із зайнятістю, а на інші два засідання були подані заяви з лікарняними, підтверджуючими хворобу ОСОБА_2 . Представник наголошував на тому, що представники органу опіки та піклування навіть не спробували зв`язатися з ОСОБА_2 та узгодити дату засідань, хоча сам зазначив, що таке узгодження не передбачено законом. Зі своєї сторони в ході судового засідання представник органу опіки та піклування Київської районної адміністрації Одеської міської ради наголосив, що строки розгляду цього питання й так були порушені, оскільки сторона ОСОБА_2 не тільки не з`являлася у засідання (по причині чого вони чотири рази відкладалися, а розгляд відбувся за відсутністю ОСОБА_2 на п`ятому засіданні), але, крім заяв про відкладення засідань, ОСОБА_2 не надала жодних документів і будь-яких заяв по суті питання щодо визначення місця проживання дитини.

Слід зазначити, що в ході провадження у цивільній справі № 520/13963/17 стороною ОСОБА_2 було зауважено на тому, що при попередньому розгляді справи представником органу опіки та піклування Київської районної адміністрації не було підтримано висновок щодо визначення місця проживання ОСОБА_5 разом з батьком.

Суд, перевіркою змісту довіреностей представників органів опіки та піклування, долучених до матеріалів справи, встановив, що жоден представник не був наділений повноваженнями відмовитись від підтримання висновку, виданого за підписом голови Київської районної адміністрації Одеської міської ради.

Аналізуючи подальші дії сторін, після видачі висновку органу опіки та піклування, зазначається, що ОСОБА_2 продовжила систематично звертатися з численними заявами з приводу обставин, пов`язаних з дитиною, до різних посадових осіб та органів.

Так, 26.04.2018 року міністр МВД Аваков А.Б. надав відповідь народному депутату Верховної Ради України ОСОБА_108 , до якого попередньо звернулася ОСОБА_2 щодо стану досудового розслідування працівниками Печерського управління поліції Головного управління національної поліції в місті Києві в кримінальному провадженні № 60005443 (т. 4 а.с. 196).

17.05.2018 року за заявою ОСОБА_2 щодо перешкоджання її колишнім чоловіком ОСОБА_1 виконувати батьківські обов`язки шляхом переховування спільної дитини, Одеською обласною прокуратурою зареєстровано к/п № 0000461 (т. 2 а.с. 117). Проведення досудового розслідування доручено СВ Київського ВП у м. Одесі ГУНП в Одеській області.

Крім цього, 22.05.2018 року розпочато досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0001811 за фактом надання ОСОБА_1 у липні 2015 року до Київського районного суду м. Одеси документів, які містять завідомо недостовірні відомості (т. 2 а.с. 118).

21.05.2018 року ОСОБА_2 було направлено звернення до Прокуратури Одеської області щодо скоєння ОСОБА_1 правопорушень та з інших питань (№ 29069-18вх). Повідомленням від 29.05.2018 року за № 04/2/2-7687-18 за підписом заступника прокурора області Кічука Ю. підтверджено початок досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000461 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 356 КК України, яке доручено слідчому відділу Київського відділу поліції у м. Одесі Головного управління поліції в Одеській області. Також повідомлено про початок кримінального провадження № 0001811 (т. 4 а.с. 200).

23.05.2018 року ОСОБА_2 вказує, що подала заяву до Печерського УП ГУНП в м. Києві з приводу того, що її намагалися викрасти, що за її автомобілем проводили стеження та двічі його вскривали (т. 4 а.с. 203).

При цьому, ОСОБА_2 продовжувала реалізовувала прагнення у набутті нових знань та підвищенні рівня своєї освіти. Так 22-24 червня та 20-22 липня 2018 року пройшла навчання за програмою «Центр політичної освіти» (сертифікат від 22.07.2018) (т. 3 а.с. 105). Сертифікат помічника-консультанта Центру політичної освіти на ім`я ОСОБА_2 датований 20.05.2018 (т. 3 а.с. 106). Також до матеріалів справи долучені ще три сертифікати на іноземній мові без перекладу, датовані травнем 2018 року, 25.07.2018, 10.08.2018 (т. 3 а.с. 102 -103).

22.06.2018 року ОСОБА_2 , як радник Міністра інфраструктури України, заступник директора «Триго Трейд» подала письмове звернення «по поводу кражи ребенка и нарушения прав ребенка» на ім`я народного депутата Верховної ради України Силантьєва Д.О. (т. 4 а.с. 197).

Судом встановлено, що в серпні 2018 року, а саме 02.08.2018 року ОСОБА_1 було змінено адресу реєстрації місця проживання. Знявшись з обліку за адресою реєстрації: АДРЕСА_10 , реєстрацію проведено за адресою: АДРЕСА_16 (т. 5 а.с. 73).

Після цього в серпні 2018 року представниками, відрядженими за наказом Мінсоцполітики від 10.08.2018 року № 1140, на підставі депутатського звернення народного депутата України ОСОБА_110 (№ 294С від 23.06.2018) у відповідь на звернення до нього ОСОБА_2 з метою з`ясування місця проживання малолітньої ОСОБА_5 , було здійснено виїзд за адресою: АДРЕСА_10 . У будинок за вказаною адресою представникам Мінсоцполітики потрапити не вдалось у зв`язку з тим, що будівлю огороджено високим парканом та вхід не оснащено засобами зв`язку, про що було складено відповідний акт. Також ані ОСОБА_1 , ані його представник ОСОБА_111 не вийшли на телефонний зв`язок з членами комісії (т. 3 а.с. 99,100; т. 4 а.с. 194-195).

Станом на той час про фактичне знаходження ОСОБА_1 з дитиною в місті Одесі свідчить те, що 31.08.2018 року ОСОБА_1 було організовано медичне обстеження стану здоров`я дочки ОСОБА_5 в МД «Odrex» (м. Одеса, вул. Філатова,1; м. Одеса, вул. Раскидайлівська, 69/71) (т. 5 а.с. 40-44).

09.10.2018 року ОСОБА_2 звернулася з листом щодо надання інформації про місце проживання її дитини ОСОБА_5 до Міністерства соціальної політики України (т. 4 а.с. 201). У відповідь, письмовим повідомленням № 4153/0/5-18/37 від 05.11.2018 за підписом заступника Міністра з питань європейської інтеграції ОСОБА_112 , повідомлено факти, тотожні вищевикладеним стосовно здійснення виїзду за адресою: АДРЕСА_10 (т. 4 а.с. 201).

31.01.2019 року - постановою державного виконавця Печерського районного відділу державної виконавчої служби місті Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві Петрухно С.О. було відкрито виконавче провадження по примусовому стягненню з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання малолітньої дочки ОСОБА_5 у розмірі 3 000 (трьох) тисяч гривень щомісячно, але не менш 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 14 листопада 2017 року (а.с. 6 провадження № 4-с/520/74/19).

Дати з 03.02 по 04.02.2019, з 11.03 по12.03.2019, з 03.04 по 04.04.2019 року - ОСОБА_2 вказує, як періоди перебування у місті Одесі з метою пошуку доньки (т. 4 а.с. 204).

24.04.2019 року ОСОБА_2 було подано скаргу на рішення державного виконавця, про яке, як вказано у заяві вона дізналася 11.04.2019 року під час намагання розрахуватися за таксі у місті Брюсель. В процесі примусового виконання рішення суду державним виконавцем було накладено арешт на кошти ОСОБА_2 у сумі 51 000 (п`ятдесят одна) тисяча гривень, тобто в сумі, еквівалентній розміру заборгованості по аліментам з 14.11.2017 року. Причиною виникнення заборгованості ОСОБА_2 вказує те, що вона «не знала куди і скільки платити (а.с. 2, 3 провадження № 4-с/520/74/19). Із змісту заяви і перебігу провадження вбачається, що заборгованість по аліментам було погашено, арешти на майно та грошові кошти ОСОБА_2 державним виконавцем було знято.

22.04.2021 року за заявою ОСОБА_2 до відділу поліції № 1 Бориспільського районного управління поліції Головного Управління національної поліції в Київський області о 01:38 про видалення 09.12.2019 року нотаріусами за змовою з ОСОБА_1 нотаріальної згоди, до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесено кримінальне провадження № 0000217 (а.с. 11 провадження № 2-з/947/456/22).

26.04.2019 року представником ОСОБА_2 зроблено запити до декількох медичних закладів міста Одеси з метою встановлення факту надання медичної допомоги (послуги) пацієнту ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

В травні 2019 року представником ОСОБА_2 було одержано підтвердження проведення 10.01.2019 року у клініці «Into-Sana» в місті Одеса ОСОБА_5 діагностичного обстеження амбулаторно (т. 4 а.с. 187-193).

16.06-17.06.2019 року - ОСОБА_2 вказує, як період перебування у місті Одесі з метою пошуку доньки (т. 4 а.с. 204).

ОСОБА_2 вказує, що після невдалих пошуків, 05.07.2019 року нею було направлено шість звернень до Служби у справах дітей Київського району м. Одеси, Голови служби у справах дітей м. Одеси, а також інших посадових осіб. На вказані звернення станом на 7.08.2019 року жодної відповіді отримано не було (т. 4 а.с. 203).

ОСОБА_2 зазначає, що 07.07.2019 року знову приїжджала до міста Одеси з метою знайти свою доньку та побачити її (т. 4 а.с. 204).

Станом на 02.08.2019 року місце проживання ОСОБА_1 було зареєстровано за адресою: АДРЕСА_17 (т. 5 а.с. 74). При цьому встановлено, що фактичне місце його проживання з дитиною на той час було в орендованому будинку за іншою адресою. Так, 07.08.2019 року у відповідь на звернення ОСОБА_2 до Одеського міського голови, начальника служби у справах дітей Одеської міської ради, першого заступника Київської районної адміністрації Одеської міської ради, службою у справах дітей за актуальною на той час адресою проживання ОСОБА_1 з дитиною в орендованому будинку: АДРЕСА_18 , було підтверджено створення належних умов для дитини. Проведена бесіда з дитиною, оцінку якій зазначено у відповіді № 95/1026 від 07.08.2019 р., та підтверджено бесіду з ОСОБА_1 з приводу прав матері спільно виховувати дитину, безперешкодно з нею спілкуватися та заборону створювати перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо (т. 4 а.с. 73-74).

Станом на 07.08.2019 року ОСОБА_2 , як президент ГО «Всеукраїнське об`єднання - захист прав матерів», як радник Міністра інфраструктури України направила звернення до Народного депутата України Поберу І.М. з приводу захисту прав її доньки ОСОБА_5 (т. 4 а.с. 75, 202); подала заяву до Київського відділу поліції в м. Одесі ГКНП в Одеській області з приводу встановлення місця знаходження дитини (т. 4 а.с. 205); подала заяву до органу опіки та піклування Київської адміністрації Одеської міської ради про допомогу у пошуках зниклої дитини, яку переховують від матері (т. 4 а.с. 206-207).

25.08.2019 року у відповідь на звернення ОСОБА_2 до народного депутат України Побери І.М. надано інформаційний лист за підписом Уповноваженого Президента України з прав дитини ОСОБА_115 (т. 4 а.с. 208).

30.08.2019 року ОСОБА_2 направлено звернення до слідчого управління Головного управління Національної поліції в Одеській області щодо встановлення місця знаходження дитини, у відповідь на що 26.09.2019 року заступником начальника відділу Венедиктовим О. було повідомлено про зміну адреси проживання станом на вересень 2019 року ОСОБА_1 з дитиною і їх проживання за адресою: АДРЕСА_19 . Підтверджено створення належних умов для дитини (т. 4 а.с. 78-79, 209-210).

Крім того, в ході розгляду справи стороною ОСОБА_1 було надано довідки, підтверджуючі, що ОСОБА_5 регулярно відвідує:

заняття верховою їздою у Кінно-спортивному клубі «Еквілайф» (, м. Чорноморськ, вул. Перемоги, 35Г; т.: +380 (48) 709-14-99);

Дитячий клуб «Начало» (ФОП ОСОБА_116 , ІНН НОМЕР_10 , АДРЕСА_20 ; т.: НОМЕР_11 );

заняття раннього розвитку та заняття англійської мови в Приватному закладі «Заклад дошкільної освіти комбінованого типу (ясла-садок» «Академія Крохи» (ЕДРПОУ 42837121);

уроки з хорових дисциплін у викладача Одеської середньої музикальної школи ім. професора П.С.Столярського ОСОБА_117 (т. 5 а.с. 27-30).

За оцінкою викладача Одеської середньої музикальної школи ім. професора П.С.Столярського ОСОБА_117 ОСОБА_5 володіє незаурядними музичними здібностями та демонструє гарну динаміку розвитку (т. 5 а.с. 30).

Тобто батько належно займався освітою та розвитком дитини, забезпечуючи їй можливість відвідувати як спортивні, музичні, освітні, розвиваючі заклади, так і проходити медичний контроль.

Також у серпні 2019 року ОСОБА_1 було укладено договір з ТОВ «Дім медицини» про надання медичних послуг замовнику, членам родини: дружині, дітям (Ліцензія МОЗ України на право здійснення медичної практики серії АЕ № 571957 від 27.01.2015 року; 65006, м. Одеса, вул. Розкідайлівська, 69/71 (); Одеська обл., Овідіопольський р-н, с. Мізікевича, ж/м Райдужний, 19/2; т.: 8-(048)-730-00-30). У розділі 12 «РЕКВІЗИТИ СТОРІН», крім адреси реєстрації місця проживання ОСОБА_1 ( АДРЕСА_14 ) також вказана адреса фактичного проживання станом на час укладення договору: АДРЕСА_21 , та контактний номер телефону ОСОБА_1 (т. 5 а.с.30). В додатку 1 до Договору, яким встановлено поширення програми медичного обслуговування на ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , крім адреси проживання дитини: АДРЕСА_21 , також вказаний контактний номер телефону батька та контактної особи. Цей же додаток містить дані про прикріпленого особистого сімейного лікаря: ОСОБА_118 , та її номер телефону (т. 5 а.с. 35-39).

У направленні щодо виїзду спеціаліста лікаря ОСОБА_118 на дім до пацієнта ОСОБА_5 також вказана адреса її проживання: АДРЕСА_21 та номери телефонів контактних осіб (т. 5 а.с. 44).

Щодо інших характеристик ОСОБА_1 , то станом на 20.07.2020 року він за основною формою працевлаштування продовжував в ТОВ «КАРАТ» займати посаду начальника юридичного відділу, на яку його призначено з 03.11.2008 р. (т. 5 а.с. 18). Тобто ОСОБА_1 з 2008 року стабільно був працевлаштований в одній і тій ж фірмі, на протязі 12 років виконуючи обов`язки начальнику юридичного відділу з офіційним рівнем доходів з липня 2019 року по грудень 2019 року - 76170.8 грн., з січня 2020 року по червень 2020 року - 78574.85 грн. (т.5 а.с. 19, 20). Також, рівень одержаного ОСОБА_1 доходу за 2019 рік як фізичною особою-підприємцем складав 598 694,34 грн, що підтверджується Податковою Декларацією платника єдиного податку, яка є підтвердженням подачі Податкової Декларації в ГУ ДПС в Одеській області (т. 5 а.с. 21-24).

Довідкою Міністерства внутрішніх справ України серії ІІА № 1954597 підтверджено, що ОСОБА_1 станом на 16.07.2020 року до кримінальної відповідальності не притягувався, не знятої чи непогашеної судимості не має та в розшуку не перебуває (т. 5 а.с. 25).

Довідкою Центру психіатричної допомоги від 10.08.2000 року підтверджено те, що залежності від вживання наркотичних засобів або алкогольних напоїв у ОСОБА_1 не виявлено (т. 5 а.с. 26).

Із пояснень ОСОБА_2 суду вбачається, що в грудні 2020 року її офіційний (на той час вже формальний) сімейний стан було змінено, оскільки рішенням суду розірвано шлюб з ОСОБА_24 .

Як вказувала ОСОБА_2 в судовому засіданні, з наступним чоловіком ОСОБА_7 стосунки було розпочато приблизно за пів року до офіційного укладення шлюбу з ним. Тобто нові відносини почали формуватися зі спливом близько двох місяців з дати офіційного розлучення з попереднім чоловіком ОСОБА_24 , з яким фактичні відносини було припинено за два роки до цього.

20.08.2021 року у Печерському відділі державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції України було зареєстровано шлюб між ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_14 , та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_14 , на статусі якого як Народного депутата Верховної Ради України (фракція ПОЛІТИЧНОЇ ПАРТІЇ «СЛУГА НАРОДУ») в різних заявах та у судовому засіданні стороною ОСОБА_119 акцентувалася увага, як на позитивно характеризуючих ознаках нового чоловіка ОСОБА_2 (т. 6 а.с. 100, 106). Після реєстрації шлюбу прізвище дружини не змінювалося (т. 6 а.с. 169,170, ).

Суд, в свою чергу, звертає увагу на те, що у період з червня 2021 року у справі проводилася експертиза. Одними із запланованих дат експертного дослідження були визначені 26.08.2021 та 27.08.2021 (тобто через тиждень після одруження).

ОСОБА_2 26.08.2021 року надіслала експертам лист щодо неможливості її прибуття у зв`язку із позитивним результатом на Covid-19 (т. 6 а.с. 37-38). В наступному, на експертне обстеження взагалі не з`явилася.

04.01.2022 року ОСОБА_2 працевлаштовано у Державне підприємство «Центр сертифікації та експертизи насіння і садівницького матеріалу» на посаду Голови наглядової ради Державного підприємства (т. 8 а.с. 28).

24.02.2022 року Указом Президента України № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» з 05:30 через військову агресію проти України на всій території України запроваджено воєнний стан.

До цього, в грудні 2021 року ОСОБА_1 звертався до суду з позовом до ОСОБА_2 про надання дозволу на тимчасовий виїзд за кордон малолітньої дитини без згоди матері. Рішенням суду, з урахуванням заперечень ОСОБА_2 , у задоволені позову ОСОБА_1 було відмовлено.

Отже, ОСОБА_2 не надавала права своїй малолітній дочці ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2., виїжджати за межі України без згоди матері.

07.03.2022 року о 13:09 за повідомленням Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України № 91-15361/0/15-22-Вих від 27.06.2022 р. ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 перетнула кордон на виїзд у пункті пропуску «Россошани» на транспортному засобі (т. 6 а.с. 184).

13.04.2022 року представник ОСОБА_2 звернувся до Печерського районного суду м. Києва зі скаргою на постанову слідчого про закриття кримінального провадження № 005443 від 27.10.2017, за результатами розгляду якої 04.07.2022 року ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва скасовано постанову старшого слідчого СВ Печерського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві Мартинко Є.С. від 30.10.2021 про закриття кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 005443 від 27.10.2017, на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України за відсутністю складу злочину, передбаченого ч.2 ст. 146 КК України, слідчого зобов`язано відновити досудове розслідування у даному кримінальному провадженні і провести досудове розслідування (т. 6 а.с. 201-202).

27 червня 2022 року від Державної прикордонної служби України надійшла відповідь, що ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , перетнула кордон України 07 березня 2022 року в пункті пропуску «Россошани» та до України не поверталась.

Отже, малолітню ОСОБА_5 було вивезено за кордон без згоди матері. Питання законності цього не є предметом розгляду у цивільній справі № 520/13963/17.

Натомість суд погоджується з тим, що перебування після 24.02.2022 року ОСОБА_5 з родиною поза межами України, у безпечній країні, на території якої не проводяться бойові дії, є правильним, доцільним і таким, що, як на той так і на цей час відповідає її інтересам і убезпечує її.

Конституція України найвищою соціальною цінністю визнає людину, її життя та здоров`я. Відповідно до статей 3 та 27 Конституції України встановлено, що кожен має право захищати своє життя і здоров`я та інших людей від протиправних посягань.

Захист прав дітей в умовах воєнного стану регулюється як міжнародними, так і національними нормативно-правовими актами. На міжнародному рівні основоположним документом є Конвенція про права дитини, прийнята ООН у 1989 році. Україна ратифікувала цю Конвенцію, визнавши дитину повноправним членом суспільства.

Статтею 38 Конвенції про права дитини, передбачено, що Держави-учасниці зобов`язані вживати всіх можливих заходів з метою забезпечення захисту дітей, яких торкається збройний конфлікт, та догляду за ними.

Резолюціями Ради Безпеки ООН 1261 (1999), 1882 (2009), 1998 (2011) та 2225 (2015) на міжнародному рівні було визначено серйозні порушення проти дітей у рамках збройного конфлікту, в тому числі: вбивства та каліцтва; зґвалтування та інші форми сексуального насильства; викрадення; напади на освітні та медичні установи; відмова у доступі до гуманітарної допомоги .

За загально відомим фактом, починаючи з 24.02.2022 року ворог здійснював масовані ракетні удари по всій території України, зокрема і по містам Одесі та Києву, а також відбулося вторгнення на територію України озброєних військових ворожих формувань, внаслідок чого, вже з перших днів, як серед дорослих так і дітей, були поранені та загиблі. У зв`язку із чим у непоодиноких випадках, ті з батьків, хто не міг чи не бажав виїхати, сприяли зі свого боку вивезенню дитини/дітей в безпечні країни, навіть не родичами (незалежно від міжособистої неприязні між батьками).

Судом не встановлено, а стороною ОСОБА_2 не надано будь-яких доказів щодо обізнаності останньої про місце перебування її дитини - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2., та про її фізичний та моральний стан, зокрема, у період з 24.02.2022 року (початок воєнного стану) по 07 березня 2022 року (перетин кордону дитиною), відомості про перетин дитини, а також інформації про спроби ОСОБА_2 довести до відома ОСОБА_1 про її готовність сприяти виїзду малолітньої ОСОБА_5 разом з батьком/родичами, чи виїхати з дитиною самостійно.

Наведене також, впливає на оцінку судом певних обставин у цій справі, а саме: зважаючи на поведінку батька, якій спромігся організувати виїзд своєї дитини у безпечне місце, та на поведінку матері, щодо якої судом не встановлено вчинення нею та з її сторони, будь-яких дій у любий доступний спосіб (телефоном, через представників, посередництвом суду, шляхом звернення до органів опіки та піклування, родичів, знайомих, тощо), щодо доведення до відома ОСОБА_1 інформації про готовність ОСОБА_2 взаємодіяти з ним, чи третіми особами, в інтересах дитини з метою її убезпечення.

Більш того, вже після 24.02.2022 року (початок воєнного стану) включно до вересня 2022 року, сторона ОСОБА_2 продовжувала наполягала на задоволенні судом її заяви про забезпечення позову, в тому числі і шляхом зобов`язання ОСОБА_1 забезпечити побачення та спілкування (контакт) ОСОБА_2 з малолітньою донькою ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2., кожної суботи з 14:00 до 18:00 год. у парках, скверах, розважальних закладах, спортивних майданчиках та інших об`єктах дитячої інфраструктури міста Одеси.

В ухвалі Одеського апеляційного суду від 21.09.2022 року, при перегляді цієї заяви зазначено: «В судовому засіданні з пояснень наданих представниками сторін, вбачається, що під час воєнного стану ОСОБА_1 разом з неповнолітньою дитиною ОСОБА_5 виїхав за межи України, а тому, колегія суддів дійшла висновку що вимога викладена в заяві про зобов`язання ОСОБА_121 забезпечувати побачення та спілкування (контакт) ОСОБА_2 з малолітньою донькою ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , кожної суботи з 14:00 до 18:00 год. у парках, скверах, розважальних закладах, спортивних майданчиках та інших об`єктах дитячої інфраструктури м. Одеса задоволенню не підлягає, так як заздалегідь не зможе бути виконана по об`єктивним обставинам».

ЄСПЛ зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага, і для дотримання такої рівноваги особливу увагу необхідно приділити найважливішим інтересам дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (рішення ЄСПЛ від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України», заява № 31111/04).

У постанові від 14 лютого 2022 року у справі № 761/25544/19, провадження № 61-20015св21, Верховний Суд дійшов висновку, що сім`я є цінною для розвитку дитини, і коли вона руйнується, батьки, які почали проживати окремо, мають віднайти способи захистити дитину і забезпечити те, що їй потрібно, щоб дитина зростала у благополучній атмосфері, повноцінно розвивалася та не зазнавала негативного впливу.

Представники ОСОБА_1 зазначили, що під час воєнного стану він та його сім`я, заради своєї безпеки змушені були евакуюватися з України, виїхали до Молдови і наразі перебувають поза межами України (т. 7 а.с. 9).

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 , після запровадження воєнного стану, залишилася проживати в Україні (місто Київ), продовжуючи свою громадську та професійну діяльність. Так, з 25.05.2022 року ОСОБА_2 є позаштатним консультантом Комітету Верховної ради України з питань аграрної та земельної політики. Згідно рекомендаційного листа № 04-11/13-2023/224661 від 12.10.2023 голови комітету О. Гойду ОСОБА_2 має глибокі теоретичні та практичні знання в галузі, може бути рекомендована до роботи на керівних посадах у даній сфері (т. 8 а.с. 43).

06.02.2023 року ОСОБА_2 було прийнято на посаду радника генерального директора Державного підприємства «Антонов», а 27.06.2023 року - звільнено за власним бажанням на підставу наказу № 4351ку від 27.06.2023 року. Дисциплінарних стягнень не мала (т. 8 а.с. 31).

26.05.2024 року ОСОБА_2 одержала характеристику в.о. директора Державного підприємства «Центр сертифікації та експертизи насіння і садівницького матеріалу», де її працевлаштовано на посаду Голови наглядової ради Державного підприємства. Поряд з загальними позитивними якостями, особливо відмічено організаційний вклад ОСОБА_2 у забезпеченні вирощування, збору та обігу зернових культур на території України та їх доставку за межі країни, що значно сприяє економіці держави в цей нелегкий для всіх час (т. 8 а.с. 28).

У період з 2010 по 2024 рік страхувальниками ОСОБА_2 значаться (т. 8 а.с. 50-53):

Акціонерне Товариство «Антонов»;

Іноземне підприємство «1+1 продакшн»;

ТОВ «ВІК-Р.С.Ф.»;

Державне підприємство «Центр сертифікації та експертизи насіння і садівницького матеріалу»;

ТОВ «ТРІГО ТРЕЙД»;

ТОВ «ФОРУС ОЛЕУМ»;

ОСОБА_2 .

Наданими суду розрахунками ОСОБА_2 підтверджує наступний рівень свого сукупного доходу:

за 2022 рік - 441571.42 грн;

за 2023 рік - 808047.57 грн;

за 2024 рік (станом на 16.05.2024) - 111801.24 грн.

Наданими суду розрахунками підтверджується наступний рівень сукупного доходу ОСОБА_7 (джерела доходу - Управління справами апарату Верховної ради України) (т. 8 а.с. 50, 54-55):

за 2022 рік - 499 292 грн.;

за 2023 рік - 272623 грн.

Третя особа ОСОБА_7 в ході розгляду справи надав письмові пояснення від 01.09.2023 року із змісту яких вбачається, що станом на час подання пояснень, ОСОБА_7 та ОСОБА_2 , перебувають у зареєстрованому шлюбі. Головна мета цього (та й взагалі шлюбу), як вказує ОСОБА_7 - це створення міцної сім`ї, в якій діти зможуть рости і розвиватися, окрім цього, партнерство, спільність, взаємодопомога і розрада. Шлюб не лише навчає вірності та забезпечує стабільне середовище для дітей щодо виховання і зростання, а також має позитивний вплив на обох партнерів у стосунках. Очевидно, що шлюб створений для блага аби зробити людей щасливішими, сприяти розвитку громадянського суспільства тощо. З самого початку зародження спільних відносин із ОСОБА_2 , остання відразу повідомила ОСОБА_122 про жахливу ситуацією, що склалася навколо її дитини - ОСОБА_5 . Матір не знаходить собі місця та спокою, виснажена довготривалістю судових процесів навколо дитини, проте, не зупиняється та чекає на справедливе рішення суду. ОСОБА_7 прохав суд врахувати, що неповернення дитини, а в подальшому її викрадення від матері є як юридичним злочином, який вчинений як відносно дитини, так і щодо її матері. Вказує, що зазначений шлюб є міцний та щасливий, виражений з повагою один до одного, побудований на довірі та спільних планах на майбутнє. Одні з цих спільних планів - це виховання дитини ОСОБА_5 , після повернення її до матері, забезпечення найкращих умов сім`ї та інтересів дитини, гармонійний розвиток та зрощення поваги до батьківських почуттів.

ОСОБА_7 вказує, що є українським державним діячем, політиком, народним депутатом України 9-го скликання, членом Комітету Верховної Ради з питань правової політики тощо, що його позитивно характеризує. Також в поясненнях третьої особи ОСОБА_7 вказано, що ОСОБА_7 має позитивні людські характеристики, серед яких: доброзичливість, комунікабельність, співчутливість, чуйність, старанність, наполегливість, цікавість, акуратність, оптимізм, відкритість, миролюбність. Крім цього зазначено, що ОСОБА_7 має позитивну репутацію, користується авторитетом і повагою серед громадян, виборців, керівників та представників підприємств, установ та організацій тощо. Постійно підвищує свою кваліфікацію, приймає активну участь у законотворчості. Зазначені вище факти свідчать про активну життєву позицію, направлену на досягнення високих цілей як на професійному рівні, так і на особистому, побутовому рівні. ОСОБА_7 готовий та бажає приділяти свій час для виховання ОСОБА_5 разом з ОСОБА_2 , приймати всі необхідні матеріальні витрати для забезпечення найкращих інтересів дитини.

У поясненнях наголошено, що інтереси дитини є пріоритетними і визначальними при вирішенні будь - якого судового спору. Такі інтереси дитини можливо забезпечити лише шляхом повернення дитини її матері та визначення місця проживання дитини разом з ОСОБА_2 . Вказані пояснення ОСОБА_7 просив врахувати при розгляді справи (т. 8 а.с. ).

Суд враховує при розгляді справи пояснення третьої особи ОСОБА_7 , а також те, що ОСОБА_2 зі свого боку продовжувала активно збирати інформацію щодо її малолітньої доньки та подавати численні звернення й після того, як дізналася про факт виїзду ОСОБА_5 за межі України.

Так, станом на 08.01.2023 року за повідомленням НЦБ Інтерполу у Франції ОСОБА_1 з трьома дітьми та їх матір`ю проживав у м. Берлін: Lespziger Strasse 119, 10117. Перевірку проведено за зверненнями ОСОБА_2 прикордонною поліцією аеропорту ROISSY CDG-TI (Франція), куди родина ОСОБА_43 прибула із ОСОБА_123 , на свята, запланувавши візит до Диснейленду (т. 8 а.с. 210-218).

11.07.2023 року за заявою ОСОБА_2 про забезпечення реалізації права доступу до дитини ОСОБА_5 Міністерством юстиції України відповідно до Конвенції про цивільно-правові аспекти міжнародного викрадення дітей надіслані запити та документи до ФРН для розгляду і вжиття відповідних заходів, що підтверджено письмовим повідомленням за підписом заступника міністра МЮУ Ірини Мудрої № 91293/Л-21135/12.1.2 від 13.07.2023 (т. 8 а.с. 219).

18.08.2023 року за заявою ОСОБА_2 Головним державним виконавцем Київського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі південного міжрегіонального управління міністерства юстиції України (м. Одеса) Гульчак А.С. відкрито виконавче провадження ВП № НОМЕР_13 з примусового виконання виконавчого листа № 520/13963/17, виданого 12.07.2023 року Київським районним судом м. Одеси на виконання ухвали Одеського апеляційного суду щодо зобов`язань ОСОБА_1 забезпечувати щодня у будні дні з 19.00 год. мінімум 30 хв. контакту ОСОБА_2 з малолітньою донькою ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , шляхом відеозв`язку за допомогою мобільних за стосунків (а.с. 5 провадження № 4-с/947/105/23).

Станом на 17.10.2023 року підтверджено офіційну відмову ОСОБА_2 від участі у процедурі медіації, запропонованій їй Федеральним відомством юстиції ФРН, про що остання подала заяву до Федерального відомства юстиції ФРН (т. 9 а.с. 120).

Станом на жовтень 2023 року до розшуків дитини за зверненням ОСОБА_2 залучено німецьку поліцію, що підтверджено письмовим повідомленням за підписом начальника відділу міжнародної правової допомоги у цивільних справах Управління міжнародної правової допомоги Департаменту міжнародного співробітництва та представництва Міністерства Юстиції України № 110322/28850-30-23/12.1.2 від 21.08.2023 (т. 9 а.с. 120).

02.04.2024 року ОСОБА_2 подала звернення до Служби у справах дітей та сім`ї Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації щодо проведення обстеження умов проживання дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за адресою фактичного проживання її матері ОСОБА_2 , а саме: АДРЕСА_22 (т. 8 а.с. 22). Актом обстеження від 19.04.2024 року підтверджено, що в орендованій квартирі, де проживають ОСОБА_15 та ОСОБА_7 облаштована дитяча кімната зі спальним місцем та вбудованою шафою, з окремим санвузлом, та кабінет для навчання й відпочинку дитини де є гаджети, планшет, ноутбук (т. 8 а.с. 29-30).

17.05.2024 року за заявою ОСОБА_2 старшим державним виконавцем Київського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Калашніковим Р.В. відкрито виконавче провадження ВП № НОМЕР_14 про примусове виконання ухвали Київського районного суду м. Одеси про забезпечення позову № 520/13963/17 від 19.03.2024 (т. 8 а.с. 65-66).

23.08.2024 року на запит представника ОСОБА_2 начальником відділу міжнародної правової допомоги у цивільних справах Управління міжнародної правової допомоги Департаменту міжнародного співробітництва та представництва Міністерства Юстиції України Ольгою Зозулею надано інформацію про те, що у справі про забезпечення реалізації доступу до дитини ОСОБА_5 органом ФРН встановлюється місце знаходження дитини, яку ймовірно батько не зареєстрував при переїзді до Берліну. Підтверджено, що справою буде займатись Управління у справах молоді (т. 8 а.с. 161). Станом на 12.09.2024 року цим же суб`єктом повідомлено, що поліція ФРН виїжджала за адресою реєстрації батька, ім`я якого вказано на дверному дзвінку та на дверях квартири. Тайними діями поліції підтвердити проживання за цією адресою батька з дитиною не вдалося, у зв`язку із чим Федеральне відомство юстиції ФРН просило ОСОБА_2 повідомити, чи хотіла б вона, щоб поліція вжила подальших заходів (які можуть бути зроблені не так непомітно, і батько ймовірно дізнається про це) щодо встановлення місцезнаходження дитини, чи вона побоюється, що батько може знову переїхати або втекти з дитиною, якщо поліція відвідає його (т. 8 а.с. 175).

15.11.2024 року листом № 158706//12.1.2 заступника Департаменту міжнародного співробітництва та представництва - начальника Управління міжнародної правової допомоги Міністерства юстиції України Катериною Шевченко представника ОСОБА_2 повідомлено про те, що Федеральним відомством юстиції ФРН отримано оновлену інформацію від німецької поліції, згідно якої місцезнаходження батька та дитини за наданою заявницею адресою підтвердити не вдалося (т. 8 а.с. 213).

В ході розгляду справи ще станом на липень 2024 року представником ОСОБА_2 було винесено на обговорення у судовому засіданні питання щодо прибуття сторін до суду для особистої участі у судовому засіданні. Представник ОСОБА_1 повідомив про неможливість останнього прибути у засідання з Німеччини, посилаючись на складнощі, пов`язані в тому числі з піклуванням про трьох маленьких дітей (т. 10 а.с. 153).

ОСОБА_1 приймав участь у засіданнях шляхом відеоконференції.

Отже, за висновками суду ситуація між сторонами є вкрай напруженою і складною, конфлікт - довготривалим. Міжособистісні відносини розвивалися не нормально. Навіть при зверненні до офіційних органів допускалося надання неправдивих відомостей та спотворення обставин.

Згідно з ч. 4 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин здійснюється з урахуванням права на таємницю особистого життя їх учасників, їхнього права на особисту свободу та недопустимості свавільного втручання у сімейне життя.

Як простежується з пояснень ОСОБА_1 винесення ОСОБА_2 виниклих в їх родині проблем у публічну площину та систематичні звернення з заявами та скаргами не сприяли врегулюванню спору з самого початку, а поглиблювали його.

Дійсну причину початку розладу у стосунках між сторонами судом достеменно не встановлено, оскільки пояснення сторін різняться, кожен викладає та трактує обставини по-своєму, а достатніх доказів для чіткого встановлення фактів з цього приводу матеріали справи не містять.

Частиною дев`ятою статті 7 СК України визначено, що сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Сімейні відносини між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 за висновками суду таким засадам не відповідали.

Крім того, після народження спільної дитини сторони не уклали договір, не узгодили юридично питання виховання та її утримання, несучі ризики не вчинення відповідних дій. Хоча ОСОБА_2 , зважаючи на повідомленні нею обставини з приводу їх з ОСОБА_1 особистого життя та складнощі у взаємовідносинах, на думку суду мала б припускати ще до народження дитини можливий розвиток стосунків з батьком їх спільної дитини. Тим більш, що за оцінкою ОСОБА_2 його поведінка після народження дитини не змінювалася і ОСОБА_1 вчиняв дії, які призводили до поглиблення непорозуміння між сторонами і приводили до конфліктів.

ОСОБА_2 є особою з гарним рівнем освіти і її матеріальний стан дозволяв звернутися за консультацією до фахівців в галузі права.

Згідно з частиною першою статті 162 СК України якщо один з батьків або інша особа самочинно, без згоди другого з батьків чи інших осіб, з якими на підставі закону або рішення суду проживала малолітня дитина, або дитячого закладу (установи), в якому за рішенням органу опіки та піклування або суду проживала дитина, змінить її місце проживання, у тому числі способом її викрадення, суд за позовом заінтересованої особи має право негайно постановити рішення про відібрання дитини і повернення її за попереднім місцем проживання. Дитина не може бути повернута лише тоді, коли залишення її за попереднім місцем проживання створюватиме реальну небезпеку для її життя та здоров`я або обставини змінилися так, що повернення суперечить її інтересам.

Ця норма права встановлює правові наслідки протиправної зміни місця проживання малолітньої дитини одним із батьків (з яким вона не проживає) або третьою особою. Положення цієї статті покликані захистити права того з батьків, з ким в силу закону чи на підставі рішення суду чи закону визначено проживання дитини, від неправомірних дій другого з батьків щодо зміни її місця проживання (висновки у постановах Верховного Суду від 27 липня 2022 року у справі № 475/431/21 та від 21 червня 2023 року у справі № 336/2426/20).

Відібрання дитини у контексті статті 162 СК України - це насамперед спосіб захисту прав та інтересів дитини, в зв`язку з чим у кожному випадку треба виявити і оцінити позитивний результат у долі дитини, який має настати, однак з урахуванням права кожного з батьків та добросовісної поведінки батьків задля дотримання прав дитини та кожного з них.

Зміст статті 162 СК України свідчить про те, що сфера її застосування обмежується лише протиправною поведінкою щодо зміни місця проживання малолітньої дитини. Отже в статті 162 СК України відбувається внормування тієї ситуації застосовується, коли після ухвалення судом рішення про визначення місця проживання дитини таке місце проживання було самочинно змінене другим із батьків.

Такі висновки містяться у постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 25 березня 2024 року у справі № 183/1464/22 (провадження № 61-7478сво23).

Неможливо вважати самочинною зміною місця проживання дитини одним з батьків, якщо таке проживання не було встановлене рішенням суду або органом опіки.

ОСОБА_1 , змінюючи місце проживання малолітньої дочки, вказує, що керувався рівністю прав батьків. Суд не виключає також факту, що на прийняття ОСОБА_1 рішення щодо зміни місця проживання дитини вплинула й його оцінка поведінки ОСОБА_2 як неналежної і з особистої точки зору і в частині догляду за дитиною.

Між тим баланс рівності прав батьків після зміни місця проживання дитини було порушено.

ОСОБА_2 в ході всього розгляду справи вказувала на те, що ОСОБА_1 переховує від неї дитину, перешкоджає в спілкуванні, не дає бачитись.

ОСОБА_1 намагався довести суду, що змінюючи місце проживання дитини не мав наміру перешкоджати ОСОБА_2 спілкуватися з дочкою та приймати участь у її житті. Але наступні його дії були наслідком того, що ОСОБА_2 замість вирішення спірних питань шляхом домовленостей безпосередньо один з одним, почала вчиняти примус через сторонніх осіб та правоохоронні органи.

Рівність прав батьків стосовно дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й першочергово повинні бути визначені й враховані інтереси дитини з урахуванням об`єктивних обставин спору.

Сторона ОСОБА_1 наголошувала, що не в інтересах малолітньої дитини було спостерігати та бути свідком систематичної появи у місцях її проживання з батьком сторонніх для дитини осіб, як то якихось чоловіків, найнятих на думку ОСОБА_1 . ОСОБА_2 , працівників поліції (тим більш при проведенні обшуків), членів постійних комісій, тощо. Суд не виключає, що зміна місць проживання ОСОБА_1 з дитиною (що само по собі є стресовим) було вимушеною для нього мірою, спрямованою ОСОБА_1 саме на убезпечення дитини від зайвих хвилювань, емоційних стресів, переляку та відгородження її від втручання сторонніх осіб у приватне життя дитини.

Так, під час експертного дослідження ОСОБА_1 вказував, що він вирішив дитину забрати до себе на тиждень. Але поведінка ОСОБА_2 , її звернення до правоохоронних органів із відкриттям відразу проти нього 5 чи 6 кримінальних проваджень, залучення до сімейної ситуації сторонніх «серьезных» чоловіків, які погрожували як йому, так і його батькам, співпадаюче з цим за часом побиття скла в його магазині у Києві, приїзд до будинку де ОСОБА_1 проживав з дочкою у супроводі біля 15 чоловіків, призвели до стійкої конфронтації, у якій сторони почали «мірятися силою». Одночасно сторони перейшли в правову площину вирішення питань з приводу місця проживання дитини, замість нормального узгодження цього питання між батьками. Щодо спілкування матері з дитиною, пояснив, що він обмірковував це питання, щодо знаходження спільної мови, оскільки дитину потрібно було до цього підвести, оскільки неможна вчиняти, як вони - приїжджати, забирати, висмикувати, виривати дитину, оскільки це підґрунтя для психологічної травми для дитини. За висновками ОСОБА_1 поведінка ОСОБА_2 свідчить про її використання ситуації з дитиною лише для власного піару на цій темі, а всі її дії віддаляли вирішення питання мирним шляхом, оскільки вимушували ОСОБА_1 з дитиною уникати зустрічей з ОСОБА_2 , зважаючи на неадекватні способи вирішення питань (т. 6 а.с. 74-80).

На думку суду, беззаперечно найкращим для дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2., було б досягнення між її батьками мирного узгодження спірних питань щодо участі у її житті, спрямованих, зокрема, на забезпечення спокою та гармонійного розвитку дитини, при рівній участі в її житті як матері так і батька, кожен з яких міг би позитивно вплинути на її розвиток і формування, уникнувши наступного відчуження від одного з батьків.

З матеріалів справи вбачається, що обидві сторони могли б досягти такої угоди, особисто, а також за допомогою фахових спеціалістів в сфері медіації, психології, соціальних питань, тощо, на початковій стадії виникнення конфлікту, уникнувши насамперед негативних дій, які провокували сторони на наступні кроки і заглиблювали конфлікт.

Суд звертає увагу, що ще станом на 03.03.2018 року у судовому засіданні у Печерському районному суді м. Києва (до якого з позовом до ОСОБА_1 звернулася ОСОБА_2 зокрема щодо відібрання дитини, визначення її місця проживання, за участі третьої особи - територіального органу опіки та піклування), представник органу опіки та піклування, опонуючи представнику ОСОБА_2 , пояснила, що в даному випадку факт зміни місця проживання дитини не є викраденням, оскільки батьки є рівними в правах та обов`язках (т. 2 а.с. 107).

В подальшому, при перегляді рішення Київського районного суду м. Одеси у справі № 520/13963/17 в суді апеляційної інстанції 08.11.2018 року за участю в тому числі особисто ОСОБА_2 та її представника, головуючий наголосив на тому, що для сторін, зважаючи на національну специфіку розгляду вказаної категорії справ, в інтересах дитини, «не впевнений, що це найкраще рішення для цієї дитини» (тобто вирішення вказаного спору не шляхом домовленості між батьками, а у судовому порядку).

Також, на думку суду, особливої уваги варто судове засідання, проведене Київським районним судом м. Одеси вже після скасування попередніх рішень судів першої та апеляційної інстанції та повернення справи до суду першої інстанції на новий розгляд. Судове засідання під головуванням судді Київського районного суду м. Одеси Луняченка В.О. проводилося 05.11.2019 (тобто після спливу вже майже двох років, як мати не бачила дитину). Так, у судовому засіданні головуючий запропонував сторонам пройти позасудову процедуру медіації, роз`яснивши специфіку та практику розгляду справ такої категорії. Головуючий (кваліфікований суддя з великим досвідом), звертаючись до сторін, казав: «суд має можливість сприяти сторонам для укладення мирової угоди, в тому числі і для чого проводиться медіація. …я б дуже хотів, і повірте мені я не першу і не останню справу розглядаю щодо визначення місця проживання дітей, і навіть, якщо медіація не приводить до вирішення спору, це є можливістю висловлення за допомогою незалежної особи-посередника сторонам (враховуючи, що у вас є непорозуміння між собою) по багатьом питанням.. Я розумію, що дана справа розглядається вже досить тривалий час… Я розумію, що медіація займе якийсь час, оскільки строк медіації не встановлений. Але, якщо ви звертаєтесь до медіатора, після першої, другої бесіди, наприклад, з медіатором, ви вирішуєте питання, чи є доцільним продовження, чи немає. Тому, що якщо сторони бачать, що є хоч якийсь крок з іншої сторони для взаємопорозуміння, ви входите в процес медіації, і в процесі медіації вже можна прийти до якоїсь згоди. Не по всім питанням, але хоча б у якихось. Якщо ви бачите після першого, другого спілкування з медіатором, що це не призводить до якихось реальних зрушень, то ви в будь-який час маєте можливість (тобто ми не зупиняємо провадження по справі, ми призначаємо наступне судове засідання в межах місячного строку), і за цей час, якщо ви не зможете вийти до безпосередньої медіації, то ми будемо продовжувати розгляд справи у тому вигляді, в якому вона є без медіації… я хочу сказати, що неодноразово медіація приводила у питаннях, по яким здавалось би неможливо сторонам погодитись, до якихось прогресивних дій. Не обов`язково вирішенню спору до кінця, але хоч до якихось можливостей в подальшому, які сторони починали бачити між собою». На вказану пропозицію представник ОСОБА_1 повідомив, що при обговоренні питання щодо медіації с ОСОБА_1 останній проти цього не заперечував. При цьому, представник ОСОБА_2 , не відповідаючи на пряме запитання суду, почав уводити процес обговорення до інших процесуальних питань і не вирішених клопотань. Головуючий зауважив, що «ви зараз не допомагаєте процесу медіації» і попередив, що винесення на цій стадії, при обговоренні питання щодо медіації, інших, не пов`язаних з цим клопотань, перешкодить вирішенню питання щодо медіації. Після чого представник ОСОБА_2 , послався на те, що дитина була викрадена у матері майже у дворічному віці, і мати свою дитину не бачила два роки, батько її приховує… Головуючий переадресував питання щодо медіації особисто присутній у судовому засіданні матері дитини - ОСОБА_2 , яка пославшись на відсутність принципових заперечень проти медіації тут же заявила, що «вона не до чого не приведе, оскільки у батька було два роки, що б мирно налагодити цей процес, а не насильно вести переховування дитини». Головуючий, врахувавши «відсутність принципових заперечень» ОСОБА_2 проти медіації, запропонував перейти до цієї процедури. Відразу представник ОСОБА_2 заявив вимогу «відібрати від батька дитину» та встановити для батька часи спілкування. Головуючий роз`яснив, що предметом цієї справи є визначення місця проживання дитини, тобто суд повинен прийняти рішення з ким повинна знаходитись дитина. «Одночасно з цим ви просите відібрати дитину, надати матері, надавши батькові можливість спілкування з дитиною». На що представник ОСОБА_2 на підвищених тонах заявив, що відмовивши у задоволенні клопотання про відібрання дитини у батька, суд вирішить спір на користь батька. Після вступу в суперечку ОСОБА_2 головуючий заявив собі самовідвід з підстав, викладених в ухвалі від 05.11.2019 (т. 4 а.с. 206-109 та звукозапис с/з).

В черговий раз процедура медіації була запропонована ОСОБА_2 органами Німеччини, після виїзду до вказаної країни ОСОБА_1 з дитиною в березні 2022 року. В жовтні 2023 року суду була надана інформація про відмову ОСОБА_2 від медіації. Як пояснив представник ОСОБА_2 суду, причиною відмови від медіації було те, що Міністерство юстиції пропонувало залучити невідому ОСОБА_2 «якусь» громадську організацію, щоб вони в місті Берлін поспілкувалися з ОСОБА_1 про можливість спілкування матері з дитиною. Тому «порадившись прийняли рішення того, що поліція знайде, де реально він перебуває в Берліні. Тим більше, якщо він добровільно не дасть бачитись матері з дитиною, то Конвенція передбачає, що Міністерство юстиції Німеччини звернеться там в суд, щоб змусити його надавати матері можливість спілкуватися». Медіацію не вважають доцільною, вважаючи приховування ОСОБА_1 дитини від матері протягом шести років (т. 9 а.с. 116).

Тобто знову простежується надання переваги у вирішенні спірних питань «силовим» методам, відмовляючись від спроби попередньо узгодити питання за допомогою соціальних служб, медіаторів.

Повертаючись до руху справи, після перерозподілу в листопаді 2019 року з підстав заявленого суддею Луняченком В.О. самовідводу, та самовідводу наступного головуючого судді Київського районного суду м. Одеси ОСОБА_126 , справу було перерозподілено та передано судді цього суду Літвіновій І.А .

В підготовчому судовому засіданні 01.07.2020 року, яке відбулося вже під головуванням судді Київського районного суду м. Одеси Літвінової І.А. суд також поставив запитання сторонам чи обговорювалося між ними питання мирного врегулювання спору. В судовому засідання був присутній особисто ОСОБА_1 , який неможливість врегулювати питання мирним шляхом пов`язував з тим, що ОСОБА_2 має лише одну мету - забрати дитину для вирішення фінансових питань. Підтвердив, що дійсно, після припинення його спільного проживання з ОСОБА_2 дитина проживала з матір`ю, якій ОСОБА_1 надавав гроші на утримання дитини. Повідомив про факт відмови йому з боку ОСОБА_2 у побаченні з дитиною з підстав несплати їй грошей. Про небажання дитини після перебування з батьком повертатися до матері. Після того, як він залишив проживати дитину з собою, мати почала погрожувати через «бандитів». Потім ОСОБА_1 з ОСОБА_2 узгодили час та місце зустрічі. Проте, коли ОСОБА_1 побачив, що ОСОБА_2 з`явилася на зустріч не одна, а в супроводі більше десятка чоловіків «в якійсь» формі. Він до неї вирішив не підходити і зустріч не відбулася. Але в наступному, через «цих же людей», батьки зустрілися. ОСОБА_1 вказав, що ніяких альтернативних варіантів участі обох батьків у вихованні дитини та її проживанні ОСОБА_2 не розглядала, вимагаючи лише повернути дитину. Вони домовилися ще раз зустрітися. Проте, після цього «чоловіки» приїжджали до ОСОБА_1 на роботу, «робили погром». При наступній зустрічі ОСОБА_1 з цими чоловіками він попередив їх, що звернувся із заявою до поліції, щоб вони розібралися в цій ситуації. ОСОБА_1 підтвердив, що дитина матір не бачила вже два з половиною роки, жодного разу про матір не згадувала. Представник ОСОБА_2 підтвердив, що у раніше проведеному судовому засіданні під головуванням судді Луняченка В.О. ОСОБА_2 відмовилася від медіації, щоб не затягувати розгляд справи.

В цій частині суд звертає увагу, що після повернення справи на перегляд перший етап медіації тривалістю у місяць було запропоновано сторонам головуючим Луняченком В.О. в листопаді 2019 року. Тобто попередні висновки медіатора очікувалися судом орієнтовно до кінця грудня 2019-початку січня 2020 року, що і пояснював суддя. Між тим раціональність, доцільність цієї процедури та можливість її проведення стороною ОСОБА_2 були відхилені.

Далі, у підготовчому судовому засіданні 01.07.2020, після пояснень ОСОБА_1 , його представником ОСОБА_18 було підтверджено, що він раніше спілкувався з попереднім представником ОСОБА_2 з метою досягти консенсусу в спірних питаннях, але перемовини між сторонами було припинено після агресивних дій зі сторони ОСОБА_2 , втручання сторонніх осіб, внаслідок чого сторона ОСОБА_1 почала побоюватися за життя як самого ОСОБА_1 , так і його дитини. Також представник ОСОБА_1 підтвердив, що дитина проживає з батьком і «інших людей» не пам`ятає, і припустив, що матері дитина потрібна виключно для маніпулювання. 20.07.2020 року представник ОСОБА_2 зазначив, що прихильність дитини до матері на цей час ймовірно є «нульовою», у зв`язку із періодом розлучення. Представник ОСОБА_1 в свою чергу підтвердив, що ОСОБА_1 готовий находити якийсь компроміс і якесь розуміння з ОСОБА_2 і не має думки, щоб дитина не бачилась з матір`ю, але він побоюється за життя своє і дитини, і спрямовує свої зусилля на захист її життя та здоров`я, але є налаштованим на переговори з ОСОБА_2 . Представник ОСОБА_1 наголосив на доцільності укладення угоди між батьками про порядок виховання дитини, але ОСОБА_2 не виходить на нормальний контакт, при цьому «постячи у фейсбуці» те, як вона вболіває за дитину і не вчиняючи раціональних дій, спрямованих на спілкування з батьком дитини.

На цій стадії підготовчого провадження у справі, суд, з`ясувавши та оцінивши ступень та тривалість конфлікту між сторонами, враховуючи встановлені обставини в частині того, що ОСОБА_2 з 2017 року дитину взагалі не бачила і навіть з нею не спілкувалася, а дитині вже виповнилося майже чотири з половиною роки і суду було повідомлено, що ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2., матір не пам`ятає, суд намагався з`ясувати причини, по якій сторона ОСОБА_2 , не зверталася протягом всього часу поки триває розгляд судових справ до органів опіки та піклування чи до суду з метою визначення способу участі матері у спілкуванні, вихованні, побачень з дитиною на час вирішення спірних питань судом, щоб не втратити контакт з дитиною. Представник ОСОБА_2 заявив, що їх сторона користується наданими їм правами на власний розсуд.

20.07.2020 року за клопотанням обох сторін судом було призначено експертизу.

Висновком Експертів № 21-1378 від 28.01.2022 встановлено психо-емоційний зв`язок дитини з батьком, впевненість в тому, що батько її безумовно любить, піклується про неї. Відчуває зв`язок «батько-дитина», що базується на взаєморозумінні та довірі. Ставлення ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , до матері ОСОБА_2 , не сформоване тому дитина взагалі не знає і не пам`ятає матір. Зазначено, що на час проведення дослідження неможливо встановити як відобразиться зміна місця проживання та розлучення ОСОБА_5 на психічному стані дитини, через значний проміжок часу. А тому повернення ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , до ОСОБА_2 містить негативні психологічні наслідки для дитини, враховуючи її емоційний зв`язок з батьком (т. 6, а.с. 72-90).

Суд звертає увагу також на той факт, що з часу відкриття судом провадження у справі - 15.11.2017 року та до 17.02.2022 року (знаходження спору на розгляді суду 4 (чотири) роки і 3 (три) місяці) сторонами, зокрема стороною ОСОБА_2 , питання про забезпечення позову не ставилось. Тільки після одержання висновку експертів сторона ОСОБА_2 17 лютого 2022 року звернулася до суду з заявою про забезпечення позову шляхом зобов`язання ОСОБА_1 забезпечувати побачення та спілкування (контакт) ОСОБА_2 з малолітньою донькою ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , кожної суботи з 14:00 до 18:00 год. у парках, скверах, розважальних закладах, спортивних майданчиках та інших об`єктах дитячої інфраструктури м. Одеса; зобов`язати ОСОБА_1 забезпечувати щодня у будні дні з 19:00 год. мінімум 30 хв контакт ОСОБА_2 з малолітньою донькою ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , шляхом відеозв`язку за допомогою мобільних застосунків «Viber», «WhatsApp», «Telegram» та/або програми «Zoom», «Skype».

При розгляді цієї заяви представник ОСОБА_2 адвокат Богомазов П.С. в судовому засіданні повторно підтвердив, що мати не бачила та не спілкувалася з дочкою декілька років і на цей час взагалі не відомо чи усвідомлює дитина, що ОСОБА_2 є її матір`ю. Також представник ОСОБА_2 підтвердив, що їх сторона не зверталася до органу опіки та піклування з метою встановлення способу участі матері у вихованні дитини на час розгляду справи у суді. Крім того, представник ОСОБА_2 зазначив, що не звернення до органу опіки та піклування та подача заяви про забезпечення позову у визначений спосіб саме на цій стадії судового процесу є правом сторони, яким вона розпоряджається на власний розсуд.

Розгляд заяви про таке забезпечення позову зі сторони ОСОБА_2 , поданої 17.02.2022 проводився судом вже після запровадження воєнного стану в Україні (провадження № 2-з/947/456/22; том І та ІІ).

Проте, вимоги ОСОБА_2 про зобов`язання ОСОБА_1 забезпечити побачення та спілкування (контакт) ОСОБА_2 з малолітньою донькою ОСОБА_5 кожної суботи з 14:00 до 18:00 год. у парках, скверах, розважальних закладах, спортивних майданчиках та інших об`єктах дитячої інфраструктури м. Одеса залишалися незмінними.

Зважаючи на всі встановлені до цього обставини, суд відмовив у задоволенні заяви про забезпечення позову у заявленому стороною ОСОБА_2 порядку.

Вирішення питань участі батьків у спілкуванні з дитиною та її вихованні в порядку забезпечення позову не може бути заміною всебічного розгляду і вирішення таких питань, як це проводиться органом опіки та піклування чи при вирішенні спору в суді з відповідним предметом спору. У випадку вирішення таких питань за процедурою забезпечення позову вимагається більш виважена і ретельна підготовка.

Суд першої інстанції, виходив, зокрема з необізнаності з графіком життя дитини і відсутності інформації де взагалі перебуває дитина та батько, після початку воєнного стану. Також суд не виключав велику ймовірність того, що внаслідок тривалої перерви у спілкуванні між матір`ю та дитиною може виникнути необхідність участі фахівця у сфері сімейної психології при встановленні контакту, з метою уникнення вади поведінки та відпрацювання правильного підходу з боку матері та правильного сприйняття ситуації дитиною. Суд наголосив, що майже з жовтня 2017 року (а.с. 8 том ІІ) спілкування матері з дитиною було припинено, і поновлення контакту між матір`ю та дитиною, вимагає від всіх учасників справи та процесу максимально виважених дій з урахуванням психічного розвитку дитини, а також всіх на цей час наявних обставин.

Положеннями статті 3 Конвенції про права дитини, визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Отже, при вирішенні спору, що стосується вкрай чутливої сфери правовідносин та долі дитини, першочергова увага приділяється інтересам дитини із дотриманням відповідної процедури, яка базується на оцінці всіх елементів у конкретних обставинах справи.

Суд погоджується, що зберегти емоційний контакт між одним із батьків, з яким дитина не проживає та дитиною і не допустити розірвання такого контакту, можна шляхом звернення до суду із заявою про забезпечення позову.

Між тим, є різниця між збереженням контакту з дитиною і між необхідністю такий контакт встановити чи відновити.

В суді апеляційної інстанції, при перегляді цієї ухвали за апеляційною скаргою ОСОБА_2 , 21.09.2022 року представник ОСОБА_1 , посилаючись на те, що дитина матір з 2017 року не бачила, її не пам`ятає, за для убезпечення дитини від нанесення їй шкоди, щоб вона в подальшому не боялася матір, тобто для уникнення негативних наслідків від спілкування без попереднього залучення представників органу опіки та піклування, відповідних фахівців, просив відмовити у порядку забезпечення позову, про яке просила на той час ОСОБА_2 (т. 1 провадження № 2-з/ 947/456/22, а.с. 244, диск).

Суд апеляційної інстанції постановою від 21.09.2022 року зобов`язав ОСОБА_1 забезпечувати щодня у будні дні з 19.00 год. мінімум 30 хв. контакт ОСОБА_2 з малолітньою донькою ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , шляхом відеозв`язку за допомогою мобільних застосунків «Viber», «WhatsApp», «Теlegram» та/або програм «Zооm», «Skyре». В задоволені решти заяви про забезпечення позову відмовив.

Щоб бути ефективним, засіб правового захисту має бути здатним безпосередньо виправити оскаржувану ситуацію («Пайн Веллі Девелопментс Лтд та інші проти Ірландії» (Pine Valley Developments Ltd and Others v. Ireland).

Спілкування ОСОБА_2 з малолітньою дочкою ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2., проводилося в порядку примусового виконання судового рішення в межах відкритого виконавчого провадження.

Перше спілкування ОСОБА_2 з ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2., відбулось 06.11.2023 року. Після завершення розмови представник ОСОБА_1 з ОСОБА_2 домовилися скласти графік наступних спілкувань матері з дитиною.

14.11.2023 спілкування було відкладено у зв`язку із зайнятістю дитини навчанням (зі слів батька). Сторони погодилися узгодити графік наступних спілкувань.

Наступне спілкування відбулося 16.11.2023 року протягом майже 7 хвилин і було перервано за ініціативою дитини з посиланням на те, що їй час приймати їжу.

При першому спілкуванні ОСОБА_2 повідомила дитині, що саме вона є її матір`ю, яка її народила, та що вона ( ОСОБА_2 ) від неї не відмовлялася і дитину від неї забрали поза її ( ОСОБА_2 ) волею, а жінка, яку ОСОБА_5 вважає матір`ю, лише її виховує.

Психологічні наслідки за сприйняттям такої інформації дитиною ОСОБА_1 охарактеризував як стрес у дитини. Подальший графік спілкувань з матір`ю по завершенні цього спілкування узгоджено не було, з причини, як зазначив ОСОБА_1 , неможливості встановити точні періоди зайнятості дитини на уроках, які проводяться он-лайн на час хвороби дитини.

19.11.2023 року, повторне (приблизно десятихвилинне) спілкування дитини з ОСОБА_2 , завершене власно словами останньої «хорошо, Солнышко, не буду тебя больше мучать, я не хочу, что бы наши разговоры тебя напрягали» (т.9 а.с. 13), вказують на наявність труднощів у матері при спілкуванні з дитиною.

У Постанові від 08 липня 2021 року по справі № 640/11833/19 (провадження № № К/9901/13216/21) Верховний Суд вказав, що виконання рішення не може бути унеможливлено небажанням дитини спілкуватися зі стягувачем, що це фактично може визнаватися примушуванням дитини, і призвести до психологічного тиску на дитину та явно не відповідатиме якнайкращим інтересам дитини в аспекті забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі.

У судовому засіданні 15.07.2024 року представник ОСОБА_1 зауважив, що за наслідками таких спілкувань, дитина отримала стрес, «причому дуже серйозний» (т. 10 а.с. 153), що підтверджується висновком експерта № 722 за результатами проведення судової психологічної експертизи від 04.12.2023 (в порядку ст. 106 ЦПК України, на замовлення учасника справи), якою встановлено, що відновлення відносин дитини та матері можливе поступово, за участю психолога та підтримки цього процесу батьком. Інакше у дитини може виникнути невротичний стан.

За фактом таких спілкувань, представник ОСОБА_2 підтвердив суду, що очікуваного результату одержано не було. Погодився, що неособисте спілкування, а через засоби зв`язку, має певні складнощі. Погодився щодо необхідності попередньої підготовки матері зі сторони спеціалістів до особистих зустрічей з дитиною (т. 9 а.с. 147).

В свою чергу ЕСПЛ звертав увагу на те, що небажання дітей підтримувати контакт та спілкуватися з одним із батьків не повинно розцінюватися як абсолют у визначенні їх найкращих інтересів в розумінні Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод. Про це нагадав Європейський суд з прав людини у справі «A.V. проти Словенії» (заява № 878/13).

ЄСПЛ також нагадав, що, хоча основною метою статті 8 є захист особи від свавілля органів державної влади, існують, крім того, позитивні зобов`язання щодо ефективної «поваги» до сімейного життя. Так, у справах, що стосуються прав контакту одного з батьків, держава, в принципі, зобов`язана вживати заходів з метою возз`єднання батьків зі своїми дітьми та сприяти таким возз`єднанням і, якщо це необхідно, «відновити» сім`ю. Втім, обов`язок національних органів влади вживати заходів для полегшення контактів не є абсолютним. Це обов`язок засобів, а не результату…

Суд, в судовому засіданні 16.02.2024 року запропонував представнику ОСОБА_2 самостійно скористатися допомогою психолога за вибором їх сторони, з метою проведення аналізу відеозаписів попередніх спілкувань матері з дитиною у період з 06.11.2023 по 19.11.2023, а також і одержанням рекомендацій з боку психолога і належної підготовки для продовження контакту з наданням відповідного письмового підтвердження суду про проведення підготовки та готовність матері до особистих спілкувань з дитиною. Така пропозиція була підтримана представником ОСОБА_2 , який крім іншого зазначив, що він передбачав такі обставини і вже вчиняв дії щодо пошуку та залучення спеціалістів психологів, участь яких при відеозв`язку матері з дитиною вважав необхідною замість нього (тобто представника, який був присутній при спілкуванні ОСОБА_2 при її спілкуванні з дитиною по відеозв`язку) (т. 9 а.с. 147).

До матеріалів справи за заявою сторони ОСОБА_2 в подальшому були долучені докази про звернення до психолога, зокрема до спеціаліста ОСОБА_128 (освіта вища, Диплом ДСП № НОМЕР_15 від 29.06.2015 р. за спеціальністю «Психологія», кваліфікація спеціаліст з психології), до якого ОСОБА_2 за своїм вибором звернулася для отримання консультації.

Враховуючи, що малолітня ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2., після проведених спілкувань за допомогою засобів відеозв`язку, вже знала, що ОСОБА_2 є її матір`ю, а також зважаючи на те, що ОСОБА_2 взяла на себе зобов`язання проводити зустрічі з дитиною у супроводі дитячого психолога, суд не вбачав того, що подальше очне спілкування дитини з матір`ю може нести для дитини будь-яку загрозу, вважаючи, що підготовка ОСОБА_2 до спілкування з дочкою за допомогою фахівців-психологів у відповідній сфері свідчить про вже виважене ставлення до майбутніх зустрічей і про розуміння того психологічного бар`єру, який може виникнути і який матір має подолати, дотримуючись інтересів дитини.

19.03.2024 року судом було постановлено ухвалу, зокрема про зобов`язання ОСОБА_1 забезпечувати особисті побачення та особисте спілкування (контакт) ОСОБА_2 з малолітньою донькою ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2., шляхом особистих зустрічей, особистих побачень матері з дитиною один раз на місяць за участі психолога у галузі дитячої психології у вихідні дні (суботу/неділю) протягом трьох годин в проміжок часу з 08:00 до 21:00 години, з можливістю зменшення чи збільшення часу спілкування/побачень за бажанням дитини, у місті проживання (перебування чи знаходження) дитини. Також на ОСОБА_1 покладено зобов`язання повідомляти ОСОБА_2 про місце (адресу) та час зустрічі з ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2., за один тиждень до такої зустрічі шляхом надсилання текстового повідомлення на номер телефону ОСОБА_2 та на її електронну пошту; повідомляти суд та матір дитини про будь - яку зміну місця проживання/ перебування дитини. На ОСОБА_2 покладено витрати на оплату послуг психолога (фахівця в галузі дитячої психології).

Як встановлено судом після постановлення ухвали суду щодо особистих зустрічей матері з дитиною, жодної зустрічі не відбулося.

В судовому засіданні 05.07.2024 року представник ОСОБА_1 повідомив, що ОСОБА_1 спрямовував зусилля на виконання ухвали, проте дитина не визнає ОСОБА_2 матір`ю, сприймає її чужою людиною, своєю матір`ю вважає нинішню дружину ОСОБА_1 - ОСОБА_4 , відмовляється від зустрічей з ОСОБА_2 і примусити малолітню для вчинення певних дій (зокрема і спілкування з ОСОБА_2 ) не виявляється можливим (т. 10 а.с. 153).

При обговорені питання щодо порядку з`ясування думки дитини судом, в судовому засіданні 17.10.2024 року ОСОБА_2 запропонувала залучити до цієї стадії процесу психолога за ініціативою суду. ОСОБА_2 , заявивши про довіру судді, запропонувала провести знайомство та спілкування з дитиною без участі батьків. Також було узгоджено питання щодо порядку першого спілкування суду з дитиною у зручний для дитини час та форматі. З таким порядком погодився й батько дитини ОСОБА_1 (т. 10 а.с. 152).

У зауваженнях загального порядку Комітету ООН з прав дитини № 24 (2019) «Щодо прав дитини у системі правосуддя щодо дітей» акцентується, що розгляд має вестись мовою, яку дитина повністю розуміє, або повинен безкоштовно надаватись перекладач - судовий розгляд має проводитися в атмосфері розуміння, що дозволяє дітям повною мірою брати в ньому участь - зміни у системі правосуддя, що враховують інтереси дітей, стимулюють вироблення зрозумілих дітям формулювань на всіх етапах, зручне для дітей планування приміщень для допитів та судових засідань, надання підтримки з боку відповідних дорослих, відмова від лякаючого форменого одягу та адаптацію процедур.

Перше спілкування та знайомство головуючого з ОСОБА_5 відбулося 08 листопада 2024 року (адаптаційне, нетривале, навмисно перерване за ініціативою судді) та 16 листопада 2024 року (біля 40 хвилин) у зручному для малолітньої ОСОБА_5 форматі, узгодженому саме з нею. Контакт оцінено, як дуже добрий і такий, що дозволяє залучити до розмови психолога-спеціаліста, з подальшим вирішенням питання щодо одночасної участі в засіданні дитини та батьків за участю спеціаліста-психолога (т. 10 а.с. 218; відеозапис від 08.11.2024).

В судовому засіданні 25.12.2024 року відбувся перший контакт з дитиною ОСОБА_5 залученого судом до участі у справі за погодженням із сторонами спеціаліста-психолога ОСОБА_28 . Спілкування з психологом проводилося у присутності головуючого, з якою дитина вже була знайома, за відсутності сторін та їх представників, що було попередньо узгоджено з останніми. Психолог оцінила контакт з дитиною, як гарний, підтвердила що дівчинка «відкрилася». Дитина почувалася достатньо вільно та активно повідомляла про свої подорожі з батьком та мамою, в тому числі до міста Париж (Франція), про навчання в третьому класі української школи на українській мові, про зайняття в школі, гуртках, включаючи верхову їзду, вивчення іноземних мов - німецької, англійської, французької, бажання вивчати ще й італійську мову. Розповіла, що батька зовуть ОСОБА_41 , маму - ОСОБА_4, має двох сестричок, з якими грається. Повідомила, що знає про маму ОСОБА_2 , але заявила, що спілкуватися з нею не бажає, що вона її боїться. При цьому припустила, що може коли вона, ОСОБА_5 , виросте і їй буде 20-25 років, то може тоді вона з мамою ОСОБА_2 зустрінеться.

На думку суду, такі припущення дитини підлягали позитивній оцінці і могли розцінюватися як певний прогресивний крок після бесіди дитини з головуючим 16.11.2024 року, в порівнянні з тим, що раніше дитина заявляла, що взагалі не бажає спілкуватися з ОСОБА_2 .

За наслідками засідання 25.12.2024 року, психологом було запропоновано провести наступне судове засідання за особистою участю батьків дитини - ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

В судовому засіданні 27.12.2024 року спеціаліст-психолог ОСОБА_28 зауважила на необхідності особистого спілкування з дитиною та батьками, оскільки формат он-лайн за допомогою засобів зв`язку є перешкоджаючим встановленню контакту, а без попередньої підготовки матері та дитини до спілкування, контакт, який раніше відбувся відеозв`язком, на виконання ухвали апеляційного суду, був недоцільним і не призвів до очікуваних результатів, в наслідок чого дитина взагалі відмовилася від спілкування з ОСОБА_2 . Психологом зауважено, що попередньо окремі спеціалісти повинні були проводити підготовку, включаючи попередню діагностику, тестування батька ОСОБА_1 , матір ОСОБА_2 , а окремий дитячий психолог - малолітньої ОСОБА_5 . Психологи та спеціалісти повинні були підтримувати взаємодію один з одним, а термін такої підготовки як правило триває біля трьох місяців.

Держава повинна застосувати усі необхідні заходи для возз`єднання батьків і дітей (рішення ЄСПЛ Santos Nunes v. Portugal, 2012 р.).

Суд продовжував працювати над питанням можливості організації та проведення виїзного судового засідання за місцем проживання батька з дитиною та за особистої участі її матері ОСОБА_2 .

За наслідками засідання 27.12.2024 року із сторонами та психологом була узгоджена їх участь та участь дитини у наступному судовому засіданні в режимі відео конференції (т. 11 а.с. 7-11, звукозапис).

Судове засідання 30.12.2024 року проведено за участі батьків дитини - сторін у справі ОСОБА_2 (в режимі відеоконференції), ОСОБА_1 (в режимі відеоконференції) та їх представників, спеціаліста - психолога ОСОБА_28 . Всупереч узгодженому з батьками дитини ОСОБА_5 питанню щодо участі дитини в судовому засіданні, дитина на зв`язок не вийшла. За поясненнями її батька ОСОБА_1 вона відмовилася від спілкування з будь-ким, оскільки вважала, що попереднє спілкування було останнім, а кожний контакт по цій справі для неї є стресовим. ОСОБА_1 пояснив, що минулого разу малолітня ОСОБА_5 також відмовлялася від спілкування з суддею та психологом, і іншого способу вмовити її на те, щоб прийняти участь у бесіді, ніж пообіцяти, що це в останній раз він не знайшов. У зв`язку з наведеним, прохання ще раз прийняти участь у спілкуванні дитина сприйняла негативно й образилася на батька, з яким також відмовилася спілкуватися, заховавшись у шафі.

На думку суду, такі обставини додатково підтверджують необхідність проведення підготовки психологами також стосовно самого ОСОБА_1 , який власними силами намагається наводити дитині певні аргументи, допускаючись при цьому помилок.

Засідання 30.12.2024 року проведене без участі дитини.

На поставлене судом питання до ОСОБА_2 щодо загальної думки по даній справі, остання зазначила, що її позиція не змінювалася на протязі всього процесу, вона бажає виконувати батьківські обов`язки, спілкуватися з дитиною, брати участь у її вихованні і просить суд встановити місце проживання її доньки разом з нею.

Отже на стадії розгляду справи по суті ОСОБА_2 підтримала позовні вимоги щодо визначення місця проживання малолітньої дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2., з нею.

ОСОБА_1 проти позиції ОСОБА_2 заперечував, посилаючись на те, що дитина сім років проживає з ним, знає другу родину, батько у неї ОСОБА_1 , та з його слів «мати у дитини інша». ОСОБА_1 зауважив, що після того, як ОСОБА_2 заявила дитині, що мати у дитини та, що її народила, він був змушений довго пояснювати дитині чому мати - це та, що народила, а не та, що виховувала. ОСОБА_1 запевнював, що після відеоконференцій дитини з ОСОБА_2 , він дитині показував фото (колишньої сім`ї) і дитина обізнана в обставинах їх колишнього сімейного життя. Далі ОСОБА_1 зазначив, що в силу віку ОСОБА_5 є вже усвідомленою людиною, все розуміє, і при спілкуванні з суддею повідомила, що вийде з матір`ю (тобто ОСОБА_2 ) на зв`язок коли сама захоче. Наголосив, що дитина має графік життя, вона займається кінним спортом, плаванням, вивчає мови, займається у школі, має друзів, має обов`язки. Разом з тим ОСОБА_1 уточнив, що на цей час не вбачає можливості будь-якого втручання у виховання ОСОБА_5 з боку ОСОБА_2 оскільки це повністю зламає психіку дитини, її життя. Також наголосив на тому, що дитина не може жити частину часу помісячно чи потижнево в Європі, а частину - в Україні, пославшись на те, що дитина цього не бажає. Зазначив про те, що навіть після спілкування з ОСОБА_2 дитина не хоче з нею контактувати. Вказаними обставинами ОСОБА_1 обґрунтував необхідність проживання дитини з ним.

Отже на стадії розгляду справи по суті ОСОБА_1 також підтримав свої позовні вимоги щодо визначення місця проживання малолітньої дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2., з ним.

На питання спеціаліста - психолога ОСОБА_28 щодо відношення ОСОБА_1 до спілкування ОСОБА_5 з мамою ОСОБА_2 ( ОСОБА_2 ) ОСОБА_1 відповів, що має до цього позитивне ставлення, але він не може примусити дитину до спілкування.

На питання психолога щодо бачення ОСОБА_2 виходу зі спірної ситуації й шляху до мирової угоди при обставинах, які склалися, ОСОБА_2 визнала необхідність певного часу на адаптацію дитини, оскільки ставлення дитини до неї за цей час повністю сформовано ОСОБА_1 та його нинішньою родиною. Вказувала, що дитина не може сформувати думку самостійно, оскільки ОСОБА_2 не бачила та не спілкувалася з нею сім років, і спілкувалися лише по відео в присутності представників сторін через виконавчу службу 3-4 рази по 10-15 хвилин максимум. Тому думка дитини це думка її оточення. ОСОБА_2 розуміється на усталеному графіку життя дитини, і на тому, що встановлення взаємовідносин між ними потребує певного часу - декількох місяців, півроку, але враховуючи можливість ОСОБА_2 вільно покидати Україну, вона може прибувати до місця проживання дитини для зустрічей з нею, і найголовніше - знайомства дитини з нею. Наголосила на ненаданні ОСОБА_1 можливості їй бачитися з дитиною на протязі останніх семи років, і готовність вчиняти поступові кроки за порадами психологів і спеціалістів, щоб уникнути травмування дитини.

ОСОБА_2 підтвердила готовність до укладення мирової угоди з ОСОБА_1 .

ОСОБА_1 у відповідь заявив, що місце проживання дитини повинно бути встановлено з ним.

Особисто ОСОБА_1 , при наданні пояснень суду за участю спеціаліста-психолога, у присутності ОСОБА_2 наполягав, що не був проти зустрічей ОСОБА_2 з дитиною, але зі словом «мама» у дитини, якій було майже рік і шість місяців, були пов`язані «якісь панічні моменти». Повторював, що в той час, коли дитина проживала з матір`ю і він забирав дитину на прогулянки, тобто через три місяці після розлучення, дитина перед поверненням додому починала плакати. Він попросив ОСОБА_2 звернути увагу на те, що дитина не хоче до неї повертатися, просив ОСОБА_2 про вчинення дій, зокрема проводити більше часу з дитиною, тощо. ОСОБА_2 , за словами ОСОБА_1 , у відповідь вказувала, що вирішить і розбереться сама, і що це її питання. Разом з тим, ОСОБА_1 зазначає про те, що ним не було з`ясовано причини, у зв`язку з якою дитина до нього виходила спокійно, а до матері не хотіла повертатися. Вказував на те, що має багато відео підтверджень того, що дитина навіть просинаючись вночі казала, що не хоче до мами. І на сьогодення він не може примусити дитину спілкуватися з матір`ю - ОСОБА_2 шляхом відеоконференцій.

На запитання суду про наявність доказів того, що мати ображала дитину, ОСОБА_1 повідомив, що таких доказів не має, оскільки він взагалі не ставив на меті такі докази збирати.

ОСОБА_1 звертав увагу суду на те, що фіксував на відео факт того, як дитина не хотіла повертатися до ОСОБА_2 .

В цій частині суд зазначає, що такі докази суду надані не були.

Також ОСОБА_1 зауважував на численних зверненнях ОСОБА_2 до поліції, результатом яких були навідування працівників поліції до нього додому та неодноразові його затримання. Як наслідок таких дій, ОСОБА_1 зазначав про одержання дитиною психологічної травми у вигляді переляку. З вищезазначеними діями ОСОБА_1 пов`язує небажання дитини навіть чути про свою матір - ОСОБА_2 . ОСОБА_1 повідомляв у цьому судовому засіданні, що він розмовляє з дитиною, пояснюючи, що ОСОБА_2 є її мамою і хоча б якесь мінімальне спілкування між ними необхідно встановити. Але дитина від цього відмовляється.

Щодо виконання батьківських обов`язків ОСОБА_2 . ОСОБА_1 зазначив, що після розлучення з ним, ОСОБА_2 влаштовуючи особисте життя та будуючи кар`єру, не мала достатнього часу знаходитись з дитиною, залишаючи її зі своєю матір`ю ОСОБА_130 , яку ОСОБА_5 за словами ОСОБА_1 не сприймала і не хотіла з нею бути.

На запитання суду, чи звертався ОСОБА_1 з приводу такої поведінки дитини (неадекватне сприйняття дитиною матір) до спеціалістів, він відповів, що ОСОБА_5 після того, як почала проживати з ним, була влаштована у дитячий заклад, до персоналу якого входили психологи. Ними, у відповідь на поставлені ОСОБА_1 питання з приводу поведінки ОСОБА_5 , було зроблено висновки про те, що дитину ображали і психологи вважали за необхідне проводити спільні зустрічі як з матір`ю так і з батьком, яким в свою чергу перешкоджало проживання в різних містах. ОСОБА_1 вказує, що з огляду на стресове сприйняття дитиною нагадувань про ОСОБА_2 , він припинив нагадувати дочці про матір саме за рекомендаціями психологів. Станом на цей час неприйняття дитиною ОСОБА_2 . ОСОБА_1 пов`язує з тим, що після того, як ОСОБА_5 було роз`яснено, що ОСОБА_2 є її матір`ю, дитина дуже хвилюється щоб не було завдано шкоди батькові, якого вона дуже любить, оскільки розуміє, що саме з діями ОСОБА_2 пов`язані дії поліції, перешкоджання у перетині кордону та ін.

ОСОБА_1 зауважив на тому, що і під час проведення цього судового засідання, дитина перебуває в сусідній кімнаті і хвилюється, а до початку засідання зверталася до нього з питанням чи то пов`язано з її матір`ю, яка їм завжди завдає проблеми.

На запитання суду з приводу надання дитині зайвої інформації щодо судових засідань, ОСОБА_1 запевнював, що він навмисно дитину не налаштовує, проте ОСОБА_5 чула його розмову з адвокатом по телефону перед засіданням, а будучі розвиненою за віком вже все розуміє і надає самостійну оцінку обставинам.

ОСОБА_1 особисто, а також його представники протягом провадження у справі, неодноразово намагались довести суду про те, що ОСОБА_1 не був проти узгодити спірні питання стосовно дитини з ОСОБА_119 оскільки ОСОБА_1 розуміє важливість участь рідної матері у житті їх спільної дочки. Але фактично перешкоджаючим у цьому фактором визначали дії самої ОСОБА_2 , які були спрямовані не на діалог та пошук консенсусу, а на погрози, «демонстрацію сили» та тиск шляхом звернення до «бандитів» (з їх слів), правоохоронних органів та різних посадових осіб.

Так станом на 13.10.2023 року сторона ОСОБА_1 надала суду докази щодо адреси його проживання з дитиною в Німеччині (т. 9 а.с. 116). Представник ОСОБА_2 в судовому засіданні в свою чергу зазначав, що в межах кримінального провадження про викрадення дитини ОСОБА_1 слідчий відділ поліції міста Києва звернувся до Інтерполу про розшук ОСОБА_5 . Внаслідок таких дій правоохоронних органів малолітню ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2., разом з її батьком ОСОБА_1 було зупинено співпрацівниками іноземних органів на пересадці в аеропорту міста Париж, яким ОСОБА_1 підтвердив, що він проживає в місті Берлін. Також, представник ОСОБА_2 повідомляв, що після звернення їх сторони до Міністерства юстиції України в порядку Конвенції про правову допомогу Міністерства юстиції України в свою чергу звернулося до МЗС України, до Міністерства юстиції Німеччини з приводу пошуку дитини ОСОБА_5 . Також за повідомленням сторони ОСОБА_2 18.09.2023 року їм було надано відповідь, що поліція ОСОБА_5 знайти не може, зокрема за адресами, які озвучила сторона ОСОБА_1 .

В свою чергу, у судових засіданнях ОСОБА_2 особисто зауважувала, що саме їх сторона подавала клопотання про мирне врегулювання спору і заявила про готовність до цього, про необхідність домовлятися й шукати найліпше рішення зараз для дитини, розуміючи, що рішенням суду у цій справі не зможе задовольнити одночасно обидві сторони. Наголосила, що мова йде не про батьків, а саме про дитину, інтереси якої є першочерговими, і якій вона, як мати, не хоче шкодити в жодному разі. У відповідь, представник ОСОБА_1 адвокат Боярський В.С., посилаючись на безпосередню участь і попередній досвід у врегулюванні спору з самого початку його виникнення, заявив про впевненість у тому, що ОСОБА_2 , яка систематично демонструвала агресію, на його думку змінитися не зможе і це ні до чого не призведе. Після перерви представник ОСОБА_1 ОСОБА_132 повідомив, що ОСОБА_2 не припинила звертатися зі скаргами на ОСОБА_1 до різних органів, чим фактично спростовує проголошенні наміри на досягнення мирного врегулювання спору між сторонами (т. 10 а.с. 152).

Щодо утримання дитини - в судовому засіданні 15.07.2024 року на запитання представника ОСОБА_1 з приводу участі матері в утриманні дитини за всі роки проживання дитини з батьком (з 2017 року по цей час), представник ОСОБА_2 надав відповідь про те, що всі ці роки ОСОБА_2 хотіла утримувати дитину, але фізично їй не надавали як бачитися з дитиною, так і фізично утримувати її, робити будь-які витрати. Також представник ОСОБА_2 підтвердив, що вона готова нести витрати і готова виконувати рішення суду в разі стягнення аліментів, як і була готова утримувати дитину до цього, але не мала до неї доступу. Разом з тим, представник ОСОБА_2 висловлював думку про впевненість в тому, що коли ця справа знову дійде до Верховного Суду, то дитину з великою долею ймовірності не залишать проживати з батьком, тому питання сплати аліментів стороною ОСОБА_2 не розглядалося (т. 10 а.с. 153).

У судовому засіданні 17.10.2024 року на поставлене представником ОСОБА_1 питання ОСОБА_2 щодо допомоги батькові матеріально утримувати їх спільну дитину, особисто ОСОБА_2 підтвердила, що для організації допомоги у матеріальному утриманні дитини зі свого боку вона ні до кого не зверталася, але наголосила, що готова забезпечувати повністю матеріально свою дитину, на що має необхідні ресурси, а також готова компенсувати грошові кошти витрачені на утримання дитини за ці роки (т. 10 а.с. 153).

Натомість з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 , після відкриття виконавчого провадження з примусового виконання рішенням суду в частині стягнення з неї аліментів на дочку ОСОБА_5 , сплатила заборгованість по аліментам у визначеному державним виконавцем розмірі, якій становив станом на квітень 2019 року 51000 грн. Після закриття виконавчого провадження у 2019 році ОСОБА_2 допомоги в утриманні дитини ОСОБА_1 не надавала. Будь-які докази про матеріальне та грошове забезпечення утримання дитини матір`ю ОСОБА_2 з часу закриття виконавчого провадження відсутні.

Стосовно вимоги ОСОБА_1 в частині стягнення з ОСОБА_2 аліментів на малолітню ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2., у визначеному ОСОБА_1 розмірі та порядку, суд доходить висновку, що ці вимоги є законними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, оскільки судом встановлено, що малолітня ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2., з часу звернення ОСОБА_1 до суду проживає з ним та знаходиться на його утриманні, що не заперечується і стороною ОСОБА_2 .

Заявлені стороною ОСОБА_2 позовні вимоги про стягнення з ОСОБА_1 аліментів на дитину є безпідставними, оскільки таке право виникає у особи, з якою дитина проживає. Аліменти присуджуються з часу звернення до суду з позовом. На час звернення до суду з позовом про стягнення аліментів ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2., з ОСОБА_2 вже не проживала, що також підтверджується і не заперечується стороною ОСОБА_2 .

Щодо позовних вимог, які заявлені як стороною ОСОБА_1 так і стороною ОСОБА_2 про визначення місця проживання дитини з кожним із ним, суд доходить висновку про те, що з часу відкриття провадження у справі та розгляду справи по суті дитина постійно проживає з батьком, що сторонами не заперечується та як встановлено судом на стадії нового розгляду справи, дитина більш прихильна до батька, який сприяє всебічному та гармонійному розвитку дитини, створює атмосферу доброзичливості, безпеки, підтримки та любові.

Суд звертає увагу на те, що на цей час малолітня ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 проживає в безпечних умовах, в колі родини, яка складається з батька, двох маленьких сестер, яких вона любить та ОСОБА_4 , яка піклується про ОСОБА_5 .

Так, у письмових поясненнях третьої особи ОСОБА_4 від 14.12.2023 року підтверджено, що з 2019 року вони з ОСОБА_1 є одруженими. Зазначено, що ще до реєстрації шлюбу вона була добре знайома з його сім`єю, і обставинами його попереднього шлюбу. З початку зародження відносин ОСОБА_1 з ОСОБА_4 він повідомив останній, що самостійно виховує свою доньку, оскільки його колишня дружина не забезпечувала належне виховання та спокійну атмосферу дитині, а займалася лише власними справами, тому він був змушений створити самостійно всі необхідні умови для розвитку та виховання доньки. Він часто говорив, що не розуміє колишню дружину, яка не виявляє інтересу до дитини та не прагне з нею спілкуватись.

Третя особа ОСОБА_4 вказує, що з перших хвилин знайомства, ОСОБА_5 захопила її своєю активністю і допитливістю. Вона не була сором`язливою чи заляканою, добре йшла на контакт і ділилась своїми враженнями, розповідала про свої іграшки, заняття на конях та басейну. Дитина ніколи не плакала та не говорила, що хоче до своєї мами, вона завжди була весела, а любов та прив`язаність до батька досить добре відчувалась. Зустрічі з ОСОБА_60 проходили разом з донькою, ОСОБА_5 , вони настільки були близькі та відкриті, що ще до одруження, ОСОБА_5 самостійно почала називати її «мамою». Після одруження їх відносини з ОСОБА_5 стали ще тепліші, вона ніколи не відчуває браку материнської уваги. Сам ОСОБА_41 дуже любить свою доньку, він забезпечує її всім необхідним, оточує любов`ю та повагою, їхні відносини з донькою ґрунтуються на довірі та взаємній підтримці. Після вторгнення Російської Федерації на територію України, вони разом з сім`єю, заради власної безпеки, змушені були проживати поза межами України, та наразі перебувають поза межами України. Саме в цей тяжкий час, ОСОБА_4 вказує, що знаходилась «при надії» і ОСОБА_5 завжди підтримувала її, турбувалась про своїх, ще ненароджених сестричок, яких вона дуже довго чекала. Народження спільних з ОСОБА_60 дітей не змінило з ОСОБА_5 , вони стали ще міцнішими. Вони з ОСОБА_60 розуміють, що від стосунків в родині залежить майбутнє дітей і їх емоційний стан. У щасливих сім`ях виростають впевнені в собі і щасливі діти, які вміють розрізняти добро і зло і мають високі моральні якості. ОСОБА_5 дуже любить своїх молодших сестричок, грається з ними, намагається по своєму виховувати. Завжди ділиться своїми іграшка та розповідає кумедні, вигадані історії.

Зазначає, що протягом декількох останніх місяців, відповідно до ухвали суду, ОСОБА_41 організовує відеозв`язок ОСОБА_5 з її біологічною мамою ОСОБА_2 . Ці зустрічі впливають погано на стан дитини, оскільки ОСОБА_5 не бажає говорити з мамою, вона лише після прохання батька може підійти до камери, та їх розмови часто супроводжуються просто мовчанням. ОСОБА_5 після таких розмов лишається втомленою та розгубленою, оскільки не розуміє навіщо їй це потрібно, а в останніх розмовах прямо сказала біологічній матері: - «Не хочу с тобой разговаривать». ОСОБА_4 стверджує, що розуміє як тяжко дитині в цій ситуації, вона звикла до свого режиму життя, вона забезпечена всім необхідним, а особливо ласкою та батьківською любов`ю і тут намагаються їй це все зруйнувати та нав`язати нове, не зрозуміле. Зараз дитина перебуває у стабільному та благополучному середовищі, і в ньому вона відчуває себе впевненою та вільною.

Крім того, ОСОБА_4 зауважує на тому, що біологічна мати, після розмов з дитиною, починає звертатись в різні служби зі скаргами, з приводу того, що ОСОБА_41 , нібито, позбавляє її права спілкуватись з дитиною, і як наслідок, відбуваються додаткові перевірки органів влади місця проживання дитини, що вкрай негативно впливають на стан ОСОБА_5 .

Наголошує, що ОСОБА_5 , проживаючи разом з своєю сім`єю, відчуває безмежну батьківську любов, яка створює для неї почуття захищеності та справжнього комфорту, при цьому вона легше опановує нові знання, у неї краще розкриваються здібності. Подружжя ОСОБА_43 віддає та оточує ОСОБА_5 справжньою батьківською любов`ю яка формує в неї почуття обов`язку, чуйності, ласки й ніжність, які у подальшому допомагатимуть їй правильно розв`язувати складні життєві проблеми. ОСОБА_5 має дуже глибокий зв`язок та особисту прихильність як до свого батька ОСОБА_136 так і до ОСОБА_4 , як мами, хоча і не біологічної, тому будь-які рішення, щодо зміни її звичного режиму життя погано вплинуть на її психо-емоційний стан, що в подальшому може призвести до погіршення її стану здоров`я. Крім того, зміна звичного режиму життя негативно вплине як на ОСОБА_5 так і на всю їх родину, оскільки як третя особа ОСОБА_4 вказує, що не уявляє свого життя без ОСОБА_5 , її посмішки та лагідних слів.

Керуючись вищезазначеним, третя особа ОСОБА_4 просила розглянути справу враховуючі як найкращі інтереси дитини, яка протягом довгого часу проживає в стабільних, безпечних та захищених умовах разом зі своїм батьком ОСОБА_1 та його сім`єю.

З огляду на викладене, третя особа повністю підтримала позовні вимоги ОСОБА_1 (т. 9 а.с. 84-86).

Отже, на думку суду, суд використав наявні та доступні процесуальні можливості для вирішення цієї справи мирним шляхом, однак сторони не продемонстрували впевненої спільної готовності до вирішення спору мирним шляхом.

Оцінюючи надані сторонами докази, суд вважає, що як ОСОБА_1 так і ОСОБА_2 здатні створити умови для малолітньої ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2., забезпечуючи зокрема її матеріальні потреби.

Проте, при всіх встановлених обставинах, за оцінкою суду змінювати місце проживання ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2., на цей час є недоцільним та буде травматичним для дитини, оскільки у процесі провадження по справі ОСОБА_5 була повідомлена про матір батьком ОСОБА_1 та вже спілкувалася з матір`ю - ОСОБА_2 в режимі відеозв`язку і є потреба у подальшій підготовці сторін фахівцями для продовження налагодження контакту та відновлення втраченого емоційного зв`язку з матір`ю. Суд вважає, що вже за наслідками налагодження контакту та відновлення втраченого емоційного зв`язку батькам необхідно вирішувати питання рівності їх участі у вихованні ОСОБА_5 і за її волею (врахуванням думки дитини), в подальшому вирішувати питання проживання (періодів) як з батьком ОСОБА_1 так і з матір`ю ОСОБА_2 .

Озвучена в режимі відеозв`язку думка дитини, якій вже виповнилося дев`ять років, приймається судом, але не є єдиною підставою, яка враховується при вирішенні спірних питань у цій справі.

Також суд приймає до уваги, що ставлення дитини до батьків є різним. Але суд враховує, що через малолітній вік дитина неспроможна надавати повну та об`єктивну оцінку обставинам, які призвели до втрати емоційного зв`язку через втрату контакту матір`ю з її дитиною.

Так, суд вбачає, що до негативних наслідків у спірних питаннях між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , які стосуються їх спільної дитини, призвела сукупність наступних чинників:

поведінка обох батьків;

нехтування правом на укладення між батьками в законному порядку письмової угоди щодо місця проживання дитини, участі у її вихованні та утриманні кожним з батьків після припинення спільного проживання;

не звернення та невчасне звернення за допомогою до профільних фахівців, як то психологів, медіаторів, психотерапевтів, працівників соціальних служб тощо;

недоліки та невикористання в обсязі встановлених законом можливостей при наданні сторонам правової допомоги їх представниками з самого початку виникнення спору і вади такої допомоги при його продовженні;

відмова сторін зокрема від медіації та процедури мирного врегулювання з самого початку виникнення спору;

запізніле звернення матері дитини (після спливу років з моменту останнього контакту з менш ніж дворічною дитиною) до органів опіки чи до суду, з метою встановлення способу участі матері у вихованні дитини, на час вирішення спору в судах;

не виважений порядок здійснення першого спілкування матері з дитиною в наслідок тривалої перерви (після спливу років з моменту останнього контакту з менш ніж дворічною дитиною), без належної підготовки, зокрема дитини зі сторони профільних фахівців;

одержання негативного ефекту, зокрема дитиною, від першого спілкування з матір`ю (після спливу років з моменту її останнього контакту з менш ніж дворічною дитиною) в порядку примусового виконання рішення суду з допущенням примусу у відношенні дитини;

вимушене перебування дитини в іншій країни, після введення воєнного стану в Україні;

неможливість особистої та одночасної участі батьків в суді та неможливість особистої участі в суді дитини;

втручання «сторонніх осіб» у життя та сімейні справи родини ОСОБА_43 , свідком чого стала дитина.

Між тим, суд враховує, що у питаннях сьогодення, умов проживання, відношенні до членів родини, з якими ОСОБА_5 проживає - батька, його дружини, яка піклується про ОСОБА_5 , двох дітей від нового шлюбу ОСОБА_1 з ОСОБА_4 , які є рідними сестрами ОСОБА_5 , ОСОБА_5 має усвідомлене ставлення, доведене нею як суду, так і спеціалісту-психологу.

При всіх встановлених у цій справі обставинах, суд вбачає, що зміна соціального середовища для малолітньої ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2., безумовно негативно вплине, зокрема на її психологічний стан.

На думку суду відносини, які склалися між матір`ю та дитиною потребують виправлення.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 після розставання з ОСОБА_1 у 2017 році уклала новий шлюб з ОСОБА_138 , після розлучення з яким у 2021 році уклала новий шлюб з ОСОБА_7 , та разом з тим у суду відсутні докази того, що відносини між дитиною ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2., та новим чоловіком ОСОБА_2 , яким на даний час є ОСОБА_7 , не будуть для ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2., обтяжливими чи складними.

Суд зауважує, що проживання дитини з малознайомою сторонньою людиною, може також становити певні ризики для її душевної рівноваги, особливо на початку спільного їх проживання.

Визначення місця проживання дитини не з батьком, з яким вона проживає тривалий період часу, може призвести до вкрай негативних та непередбачуваних психологічних травм для дитини, а тому не буде відповідати її інтересам щодо зростання у передбачуваній емоційно-стабільній атмосфері. Інше рішення не відповідало б інтересам дитини, з урахуванням зміни сімейного стану ОСОБА_2 та відсутністю сталих зв`язків ОСОБА_5 з її новим чоловіком.

Тотожні висновки у справі подібної категорії зроблено Верховним судом КЦС у постанові від 21 липня 2017 року у справі № 404/3499/17.

Безперервне проживання ОСОБА_5 з батьком в оточенні інших рідних для неї людей в цьому випадку забезпечує її розвиток у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним.

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 27 квітня 2022 року у справі № 243/4812/20 (провадження № 61-7073св21) наголосив, що дитина є найбільш вразливою стороною у будь-яких сімейних конфліктах, оскільки на її долю припадає найбільше страждань та втрат. Судовий розгляд сімейних спорів, у яких зачіпаються інтереси дитини, є особливо складним, оскільки в його процесі вирішуються не лише спірні питання між батьками та іншими особами, а фактично визначається доля дитини, а тому результат судового розгляду повинен бути спрямований на захист найкращих інтересів дитини.

При вирішенні питання про визначення місце проживання ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2., суд враховує об`єктивні та наявні у справі докази, зокрема характеристики психоемоційного стану дитини, поведінки батьків щодо дитини, відношення дитини до батьків. Проте найважливішим у цій справі вважає внутрішнє переконання судді, яке ґрунтується на внутрішній оцінці всіх обставин в їх сукупності. Адже не можна піддавати формалізму долю дитини, яка через те, що батьки не змогли зберегти відносини або домовитися, не повинна бути позбавлена щасливого та спокійного дитинства.

До такого ж висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 30 жовтня 2019 року у справі № 352/2324/17 (провадження № 61-14041св19).

Враховуючи принцип диспозитивності цивільного судочинства, суд позбавлений можливості ухвалити у цій справі будь-яке інше рішення ніж в інтересах дитини, а саме визначити її місце проживання з батьком, відмовивши у задоволенні позову ОСОБА_2 .

Правове обґрунтування та нормативне застосування законодавства.

Стаття 12 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ч. 1). Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 3).

Згідно з частиною першою статті 1 ЦК України цивільні відносини засновані на засадах юридичної рівності, вільного волевиявлення та майнової самостійності їх учасників.

Законодавець у ч. 1 ст. 16 ЦК установив, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, а в ч. 2 цієї статті визначив способи здійснення захисту цивільних справ та інтересів судом.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право на справедливий суд, що включає, крім іншого, право на розгляд справи. Відповідні положення Конвенції знайшли своє втілення також у ст. 55 Конституція України, згідно з якою права і свободи людини і громадянина захищає суд; кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

У статті 129 Конституції України закріплені основні засади судочинства. Ці засади є конституційними гарантіями права на судовий захист.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, яка набрала чинності для України з 11 вересня 1997 року, таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Статтею 55 Конституції України, передбачено, що, кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Статтею 124 Конституції України, передбачено, що, юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір.

Згідно до ст. 15 ЦК України:

1. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

2. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно вимог ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦК України цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства.

Частиною 1 ст. 20 ЦК України передбачено, що право на захист особа здійснює на свій розсуд.

Частиною 3 ст. 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною 1 ст. 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Обов`язковою умовою для набуття будь-якою особою право на звернення до суду, є наявність у зазначеної сторони прав, інтересів та свобод, які існують та які порушені, невизнані або оспорювані, що узгоджується з приписами ч. 1 ст. 4 ЦПК України.

Згідно з частинами четвертої, п`ятої статті 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе, не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних в результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

У справі Bellet v. France Суд зазначив, що «стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права".

Як свідчить позиція Суду у багатьох справах, основною складовою права на суд є право доступу, в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.

У своїй практиці Європейський суд неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у 6 § 1 Конвенції, не є абсолютним: воно може бути піддане допустимим обмеженням, оскільки вимагає за своєю природою державного регулювання. Держави-учасниці користуються у цьому питанні певною свободою розсуду. Однак Суд повинен прийняти в останній інстанції рішення щодо дотримання вимог Конвенції; він повинен переконатись у тому, що право доступу до суду не обмежується таким чином чи такою мірою, що сама суть права буде зведена нанівець. Крім того, подібне обмеження не буде відповідати ст. 6 § 1, якщо воно не переслідує легітимної мети та не існує розумної пропорційності між використаними засобами та поставленою метою (див. Prince Hans-Adam II of Liechtenstein v. Germany).

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Згідно зі статтею 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.

Відповідно до частин першої, другої статті 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватись органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

Статтею 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Відповідно до статті 3 Конвенції про права дитини, визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Стаття 9 Конвенції про права дитини зобов`язує держави-учасниці забезпечувати, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах.

Базові положення принципу забезпечення найкращих інтересів дитини покладені в основу багатьох рішень Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), які стосуються застосування статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР.

При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (рішення від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України», рішення від 11липня 2017 року у справі «М. С. проти України»).

Аналіз практики ЄСПЛ дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків.

Відповідно до статті 11 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Частиною першою статті 14 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили.

Згідно зі статтею 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою, чи розірвано шлюб і чи проживають вони разом чи окремо.

Статтею 157 СК України передбачено, що той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвитку дитини.

У разі, якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами (частина перша та друга статті 159 СК України).

Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. (HUNT v. UKRAINE, № 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року).

При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року).

Якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення (частина перша статті 161 СК України).

Тлумачення частини першої статті 161 СК України свідчить, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку (див. постанову Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 лютого 2019 року в справі № 377/128/18 (провадження № 61-44680св18), від 24 листопада 2021 року в справі № 754/16535/19 (провадження № 61-14623св21)).

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 28 грудня 2020 року у справі № 487/2001/19-ц (провадження № 61-12667св20) зазначено: "закріплення вказаними вище міжнародними документами та актами внутрішнього законодавства України право дитини бути почутою передбачає, що думка дитини повинна враховуватися при вирішенні питань, які її безпосередньо стосуються. Разом з цим, згода дитини на проживання з одним з батьків не повинна бути абсолютною для суду, якщо така згода не відповідає та не захищає права та інтереси дитини, передбачені Конвенцією. Отже, вирішуючи спір, суд має віддати перевагу тому з батьків, який може забезпечити більш сприятливі умови виховання дитини. Важливим критерієм є моральні якості матері та батька як вихователів. Моральними якостями, які можуть негативно вплинути на виховання дитини, є, зокрема, зловживання спиртними напоями, невиконання батьківських обов`язків, притягнення до судової чи адміністративної відповідальності".

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові суду від 14 лютого 2020 року у справі № 574/886/18 (провадження № 61-15091св19), дійшов висновку про те, що Суд, може відмовити матері / батьку в позові щодо визначення місця проживання дитини з нею / ним, якщо новий чоловік / дружина не налагодили відносини з дитиною, оскільки останній доведеться адаптуватися до нового соціального середовища, що може негативно вплинути на її психологічний стан. Визначення місця проживання дитини з одним із батьків не позбавляє іншого піклуватися про неї, бачитися з нею, спілкуватися, брати участь у її житті, проявляти материнську / батьківську любов.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 30 жовтня 2019 року у справі № 352/2324/17 (провадження № 61-14041св19) зазначено, що: "питання забезпечення інтересів дитини ґрунтується на розумінні, що розлучення батьків для дітей - це завжди тяжке психологічне навантаження, а дорослі, займаючись лише своїми проблемами, забувають про кардинальні зміни в житті дитини: нове оточення та місце проживання, неможливість спілкування з двома батьками одночасно тощо. Вирішуючи питання про визначення місце проживання дитини, суди мають враховувати об`єктивні та наявні у справі докази, зокрема обстеження умов проживання, характеристики психоемоційного стану дитини, поведінки батьків щодо дитини та висновку органу опіки та піклування. Проте найважливішим у цій категорії справ є внутрішнє переконання судді, яке має ґрунтуватися на внутрішній оцінці всіх обставин в їх сукупності. Адже не можна піддавати формалізму долю дитини, яка через те, що батьки не змогли зберегти відносини або домовитися, не повинна бути позбавлена щасливого та спокійного дитинства".

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 24 листопада 2021 року в справі № 754/16535/19 (провадження № 61-14623св21) вказано, що "під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку. При розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах. Перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дитини".

З наведеного вище, суд вважає заявлені вимоги про визначення місця проживання дитини з батьком та стягнення аліментів, законними, обґрунтованими та таким, що підлягають задоволенню.

Керуючись ст. ст. 76, 77, 141, 259, 263-265, 268, 273, 352, 354 ЦПК України, cуд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , треті особи: Київська районна адміністрація Одеської міської ради, як орган опіки та піклування; служба у справах дітей Одеської міської ради, ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про визначення місця проживання дитини з батьком та стягнення аліментів - задовольнити.

Визначити місце проживання малолітньої ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з батьком ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_12 ).

Зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , треті особи: служба у справах дітей Печерської районної державної адміністрації в м. Києві, ОСОБА_7 , про визначення місця проживання дитини з матір`ю та стягнення аліментів на дитину - залишити без задоволення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя І. А. Літвінова