Справа № 278/6146/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 грудня 2024 року м. Житомир

Житомирський районний суд Житомирської області у складі головуючого судді Дубовік О. М., за участю секретаря судового засідання Кравчук Д. В., розглянувши за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою адвоката Бородіна Дмитра Вікторовича, який діє в інтересах ОСОБА_1 , до Публічного акціонерного товариства "Ідея банк", треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Гуревічов Олег Миколайович, Корольовський відділ ДВС у м. Житомирі Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), Товариство з обмеженою відповідальністю «Свеа фінанс» про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, стягнення безпідставно отриманих коштів, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач, через свого представника, звернулась до суду з вище вказаною позовною заявою та з урахуванням заяви про зміну предмету позову (а.с. 83-85), яка прийнята судом до розгляду (а.с. 104), просить:

- визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, вчинений 23.12.2016 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гуревічовим О. М., зареєстрований в реєстрі за № 1535 про стягнення зі ОСОБА_1 на користь АТ «Ідея банк» заборгованості в сумі 76647,11 грн;

- стягнути з АТ «Ідея банк» на користь ОСОБА_1 безпідставно отримані кошти у розмірі 61349,94 грн;

- стягнути з АТ «Ідея банк» на користь ОСОБА_1 судовий збір та витрати на професійну (правничу) допомогу в сумі 10000,00 грн.

Позивач зазначає, що виконавчий напис нотаріуса був вчинений із порушенням діючого законодавства України та за відсутності доказів безспірності заборгованості, та вважає, що грошові кошти в сумі 61349,94 грн стягнуті з неї безпідставно та мають бути стягнуті з відповідача на її користь на підставі ст. 1212 ЦК України.

У відзиві на позовну заяву представник відповідача просить у задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 відмовити. Зазначає, що майно важається безпідставно набутим виключно у тому випадку, якщо його отримання не грунтується на законодавстві або правочині, проте в даному випадку, стягнення заборгованості хоч і здійснюється внаслідок пред`явлення виконавчого напису до виконання, проте правовою підставою для стягнення коштів є саме кредитний договір, відтак вважає, що стягнення коштів у їх випадку є підставним.

Зазначає, що станом на грудень 2016 січень 2017 року ОСОБА_1 знала або повинна була дізнатися про відкриття виконавчого провадження № 53155842 та відповідно вчинення приватним нотаріусом 23.11.2016 року оскаржуваного виконавчого напису № 1535.

Враховуючи, що позовна заява ОСОБА_1 датована 02.12.2023 року, позивач звернувся до суду поза межами позовної давності, встановлений ст. 257 ЦК України.

Відтак, АТ «Ідея Банк» просить застосувати наслідки спливу позовної давності щодо позовних вимог позивача.

Окрім того, посилаючись на неспівмірність витрат на правничу (правову) допомогу, просить зменшити такі до 0 та відмовити у задоволенні таких.

Розгляд справи просить здійснювати за відсутності представника АТ «Ідея банк» (а.с. 107-112).

Представником позивача подано заяву про поновлення строків позовної давності, оскільки позивач дізналась про порушення свого права 20.11.2023 року після отримання оскаржуваного виконавчого напису в копії, за адвокатським запитом, листом Корольовського відділу ДВС у м. Житомирі Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 20.11.2023 року (а.с. 142-145).

У судове засідання сторони або їх представники не з`явились.

Представником позивача подано заяву про розгляд справи за його відсутності та відсутності позивача; позов просить задовольнити у повному обсязі (а.с. 185-186). У попередніх судових засіданнях останній позовні вимоги своєї довірительки підтримав у повному обсязі з підстав, зазначених у позові.

Суд, дослідивши матеріали справи, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини.

30.09.2016 року згідно договору факторингу № 30/09-1 АТ «Ідея Банк» відступило право вимоги за кредитними договорами ТОВ «ФК «Рантье» (а.с. 97-98).

Доказів того, що прав вимоги до ТОВ «ФК «Рантье» перейшло в тому числі і за кредитним договором, боржником за яким є ОСОБА_1 , матеріали справи не містять.

У відзиві на позовну заяву, відповідач посилається також на те, що ТОВ «ФК «Рантье» передало право вимоги за кредитним договором, боржником за яким є ОСОБА_1 до ТОВ Росвен інвест Україна».

Однак, доказів такого матеріали справи не містять.

З витягів з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (а.с. 155-160) вбачається, що ТОВ Росвен інвест Україна» змінило назву на ТОВ «Свеа фінанс».

10.12.2024 року від пердставника ТОВ «Свеа фінанс», засобами електронного зв`язку, надійшло повідомлення про те, що ТОВ «Свеа фінанс» не є стороною по ВП № 53155842; зміна сторони не відбулась (а.с. 191)

23.11.2016 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гуревічовим О. М. вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 1535 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Ідея банк» заборгованості в загальній сумі 76647,11 грн (а.с. 16).

Постановою головного державного виконавця Корольовського відділу ДВС м. Житомир ГТУЮ у Житомирській області від 21.12.2016 року відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого напису № 53155842 (а.с. 33).

Як вбачається з листа Корольовського відділу ДВС у м. Житомирі Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ) (а.с. 86) у рамках виконавчого провадження № 53155842 з примусового виконання виконавчого напису № 1535 з ОСОБА_1 на користь АТ «Ідея Банк» було стягнуто та перераховано стягувачу кошти в сумі 61349,94 грн.

З приводу застосування строків позовної давності.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідност. 257 ЦК Українизагальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Частиною 1 ст. 60 ЦПК Українивстановлено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог.

Дослідженими матеріалами справи встановлено, що позивач дійсно про порушене право дізналась у 20.11.2023 року, а з позовною заявою звернувся до суду 07.12.2023 року; обставини, на які посилається відповідач, не знайшли свого підтвердження, а відтак, у задоволенні клопотання сторони відповідача про застосування строків позовної давності слід відмовити.

Щодо позовної вимоги про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

Відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно з частиною першою статті 39 Закону України "Про нотаріат", порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом та іншими актами законодавства України.

Відповідно до статті 87 Закону для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Статтею 88 Закону визначено умови вчинення виконавчих написів, відповідно до якої нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Підпунктом 3.2 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 (далі - Порядок) визначено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів (далі - Перелік), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172.

Однак, на думку суду, у разі наявності правових підстав у відповідності до п. 2 Переліку документів, за яких стягнення заборгованості провадиться в безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 для вчинення виконавчого напису нотаріуса, то неможливість вчинення виконавчого напису щодо заборгованості, визначеної у відповідності до виконавчого напису від 23.11.2016 року була обумовлена й іншими обставинами, наведеним нижче.

Згідно з правовим висновком, викладеним у постановах Верховного Суду України від 05 червня 2017 року у справі №6-887цс17 та в постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 червня 2020 року у справі № 645/1979/15-ц, при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачам документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України "Про нотаріат" у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису (пункт 34 постанови Великої Палати Верховного Суду від 15 січня 2020 року у справі № 305/2082/14-ц).

Учинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником.

Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем.

Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України "Про нотаріат"). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів.

Захист прав боржника у процесі вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається у спосіб, передбачений підпунктом 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій, шляхом надіслання стягувачем письмової вимоги до боржника про усунення порушень. Натомість нотаріус вирішує питання про вчинення виконавчого напису на підставі документів, наданих лише однією стороною, стягувачем, і не зобов`язаний запитувати та одержувати пояснення боржника з приводу заборгованості для підтвердження чи спростування її безспірності.

Учинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно з відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого.

Із урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України "Про нотаріат" захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури його вчинення, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами у повному обсязі чи в їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису.

Захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису.

Наведена норма закону спрямована на фактичне повідомлення боржника, аби надати йому можливість усунути порушення, і цим запобігти зверненню стягнення на його майно. Тому повідомлення боржника слід вважати здійсненим належним чином за умови, що він одержав або мав одержати повідомлення, але не одержав його з власної вини. Доказом належного здійснення повідомлення може бути, зокрема, повідомлення про вручення поштового відправлення з описом вкладення.

Отже, безспірність документу, відповідно до якого вчиняється виконавчий напис, перевіряється наступним чином: боржник повинен бути повідомлений не менш, ніж за 30 днів до вчинення виконавчого напису про порушення кредитних зобов`язань та ліквідувати допущені порушення чи оскаржити виставлену вимогу у судовому порядку або виставити заперечення кредитору. Якщо жодна із цих дій не виконана, заборгованість вважається безспірною.

Доказами, які можуть підтвердити наявність або відсутність заборгованості, а також встановлювати розмір зазначеної заборгованості, можуть бути виключно документи первинної бухгалтерської документації, оформлені згідно з нормами ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність" та п. 2.1.1 Постанови НБУ "Про затвердження Положення про організацію бухгалтерського обліку та звітності в банках України" від 30 грудня 1998 року № 566, оскільки лише первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій та складені під час здійснення господарської операції - є правовою підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій.

Проте, відповідачем не надало суду належним чином завірені копії документів, що подавалися приватному нотаріусу для вчинення виконавчого напису, а саме: первинних бухгалтерських документів стосовно видачі кредиту та його часткового погашення (платіжні доручення, меморіальні ордери, розписки, чеки та інше), договори відступлення, тому не має підстав вважати, що розмір заборгованості позивача перед відповідачем, а також суми відсотків, пені, зазначені в розрахунку, є правильними.

Доведеність наявної суми заборгованості за кредитним договором, є обов`язком стягувача, який у даній справі не довів суду належними та допустимими доказами її розмір.

Із досліджених судом документів та змісту виконавчого напису достовірно не вбачається те, що дійсно на момент вчинення нотаріусом оскаржуваного виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, та що вищезазначена заборгованість складалася саме з такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, належні докази відступлення прав вимоги за кредитним договором також відсутні.

Із огляду на це, вчинення нотаріусом виконавчого напису за відсутності надання йому особою, яка звертається із відповідною заявою про вчинення виконавчого напису, необхідних оригіналів нотаріальних договорів чи їх дублікатів має наслідком визнання такого виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Аналогічна правова позиція сформульована Великою Палатою Верховного Суду у справі № 826/20084/14 від 20 червня 2018 року.

Докази того, що кредитор АТ «Ідея Банк» дійсно направляв боржнику повідомлення про наявну заборгованість відсутні, як і відсутні докази, що боржник отримувала претензію щодо виплати заборгованості, і своєю пасивною поведінкою погодилась з її розрахунком. Отже, заборгованість, яку стягнуто за виконавчим написом, не можна вважати безспірною.

Відповідачем АТ «Ідея Банк» до суду також не надано будь-яких доказів у підтвердження наявності кредитної заборгованості ОСОБА_1 у розмірі, зазначеному у виконавчому написі нотаріуса.

Отже, на думку суду, у даному випадку, нотаріус при вчиненні оспорюваного виконавчого напису не переконався належним чином у безспірності розміру сум, що підлягають стягненню за виконавчим написом, не витребував від стягувача додаткових документів, вчинив виконавчий напис в порушення норм ст. 88 Закону України "Про нотаріат" та Глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України.

Також, на думку суду, порушення нотаріусом порядку вчинення виконавчого напису, так і порушення порядку повідомлення боржника про вимогу про усунення порушення є самостійними і достатніми підставами для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, що також узгоджується з установленими у даній справі фактичними обставинами (аналогічний правовий висновок сформульований у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 червня 2020 по справі № 645/1979/15-ц .

З огляду на вищевикладені доводи та установлені обставини справи, суд дійшов до висновку про вчинення оспорюваного виконавчого напису нотаріусом із порушенням чинного нотаріального законодавства, а тому його слід визнати таким, що не підлягає виконанню, в якості ефективно застосованого судом способу захисту порушеного права позивача на недоторканність його грошових коштів.

Щодо позовної вимоги про стягнення безпідставно отриманих грошових коштів.

Судовий акт про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, який набрав законної сили і за яким відбулося повне або часткове виконання є правовою підставою для виникнення зобов`язання з повернення майна, що набуто без достатньої правової підстави, оскільки з моменту ухвалення такого судового акту правова підстава вважається такою, що відпала.

Відповідно до статті 1212 ЦК України у такому разі набувач такого майна з моменту набрання судовим актом законної сили, зобов`язаний повернути потерпілому все отримане майно.

Такий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 06 березня 2019 року у справі № 910/1531/18, від 28 січня 2020 року у справі № 910/16664/18.

За таких обставин факт визнання виконавчого напису (на підставі якого у виконавчому провадженні було здійснено стягнення грошових коштів з позивача) таким, що не підлягає виконанню, є підставою для повернення коштів, а тому позовні вимоги в частині стягнення безпідставно отриманих грошових коштів в розмірі 61349,94 грн підлягають задоволенню.

При цьому обставини наявності або відсутності заборгованості позивача перед відповідачем за кредитним договором можуть бути предметом окремого судового розгляду. Така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 08 вересня 2021 року справа № 201/6498/20

Щодо вимоги про стягнення судових витрат.

За умовами ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, тобто з відповідача АТ «Ідея Банк» на користь позивача підлягає до стягнення 2147,20 грн судового збору за розгляд позовної заяви та 536,80 грн за розгляд заяви про забезпечення позову.

Крім того позивач просить стягнути з відповідача на його користь витрати на правничу допомогу в сумі 10000,00 грн.

Згідно ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом судової справи, належать зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Велика Палата Верховного Суду також вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц).

Суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи зокрема на складність справи, витрачений адвокатом час.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.

Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 02 липня 2020 року в справі № 362/3912/18 (провадження № 61-15005св19).

Верховний Суд у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду в постанові від 22.01.2021р. по справі № 925/1137/19 наголосив, що витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено.

Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду в постанові від 03.10.2019р. у справі № 922/445/19.

На підтвердження понесених відповідачами витрат на правничу допомогу до матеріалів справи надано наступні документи: ордер серії АМ № 1063471 (а.с. 22), копію свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю (а.с. 21), протокол погодження гонорару між ОСОБА_1 та адвокатом Бородіним Д. В. від 16.11.2023 року (а.с. 20), договір про надання правничої допомоги від 30.08.2023 року, укладений між ОСОБА_1 та адвокатом Бородіним Д. В. (а.с. 17-19).

У протоколі погодження гонорару від 16.11.2023 року (а.с. 20) зазначено, що вартість професійної допомоги є фіксованою, та складає 10000,00 грн, які підлягають сплаті клієнтом на протязі 10 календарних днів після набуття судовим рішенням по справі про визнання виконавчого напису від 23.11.2016 року приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Гуревічовим О. М. про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ «Ідея Банк», таким, що не підлягає виконанню, законної сили.

Однак, оцінюючи складність справи, час, необхідний для вчинення дій та надання послуг, враховуючи також заперечення представника АТ «Ідея Банк» щодо неспівмірності таких витрат, суд приходить до висновку про те, що справедливим буде зменшення розміру витрат, понесених на надання професійної правничої допомоги до 6000,00 грн, які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Керуючись ст. ст. 141, 263, 264, 265, 268 ЦПК України, ст. ст. 15, 16, 18, 1212 ЦК України, Законом України «Про нотаріат», суд

УХВАЛИВ:

Позовну заяву адвоката Бородіна Дмитра Вікторовича, який діє в інтересах ОСОБА_1 , до Публічного акціонерного товариства "Ідея банк", треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Гуревічов Олег Миколайович, Корольовський відділ ДВС у м. Житомирі Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), Товариство з обмеженою відповідальністю «Свеа фінанс» про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню - задовольнити.

Визнати виконавчий напис, вчинений 23.11.2016 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гуревічовим Олегом Миколайовичем, зареєстрований в реєстрі за № 1535, про стягнення з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_1 , на користь Публічного акціонерного товариства "Ідея Банк", місцезнаходження: м. Львів, вул. Валова, 11; , заборгованості за кредитним договором № V01.169.76323 від 04.12.2015 року таким, що не підлягає виконанню.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Ідея Банк", місцезнаходження: м. Львів, вул. Валова, 11; , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_1 , безпідставно отримані грошові кошти у сумі 61349,94 грн.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Ідея Банк", місцезнаходження: м. Львів, вул. Валова, 11; , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_1 , витрати на правничу (правову) допомогу у сумі 6000,00 грн.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Ідея Банк", місцезнаходження: м. Львів, вул. Валова, 11; , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_1 , судовий збір в сумі 2147,20 грн за розгляд позовної заяви та судовий збір у сумі 536,80 грн за розгляд заяви про забезпечення позову.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено в день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 04.04.2025 року.

Суддя О. М. Дубовік