Справа №760/3281/24
Провадження №2/760/6194/24
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

29 листопада 2024 року м. Київ

Солом`янський районний суд міста Києва

у складі головуючого - судді Аксьонової Н.М.,

з участю секретаря судового засідання Тодосюк Г.В.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача - адвоката Хорошайло Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Служба у справах дітей та сім`ї Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації, про позбавлення батьківських прав,

В С Т А Н О В И В :

Представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Хорошайло Н.В. звернулася до Солом`янського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - служба у справах дітей та сім`ї Солом`янської районної в м. Києві державної адміністрації, в якому просить суд позбавити ОСОБА_2 батьківських прав відносно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , судові витрати покласти на відповідача.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що вона з відповідачем перебувала у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу мають спільну дитину - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 18 квітня 2011 року у цивільній справі №2-2811/11 шлюб між сторонами було розірвано. 24 листопада 2017 року вона зареєструвала шлюб з ОСОБА_4 , від якого мають спільну дитину - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Позивачу на праві приватної власності належить будинок за адресою: АДРЕСА_1 , в якому вона проживає разом із чоловіком ОСОБА_4 та доньками ОСОБА_3 та ОСОБА_5 . Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 21 лютого 2022 року у цивільній справі №760/5253/21 стягнуто з відповідача аліменти. Однак, ОСОБА_2 аліменти не сплачує, внаслідок чого утворилася заборгованість у розмірі 161823,75 грн. Відповідач не цікавиться життям доньки, не піклується про її фізичний і духовний стан, навчання, не спілкується з дитиною, не забезпечував харчуванням, медичним доглядом, лікуванням, не виявляє інтересу до її внутрішнього світу, не створює умов для отримання нею освіти, що свідчить про ухилення відповідачем від виконання батьківських обов`язків. З моменту розлучення батько дитини бачив доньку лише один раз.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 09 лютого 2024 року для розгляду визначено суддю Аксьонову Н.М.

Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 16 лютого 2024 року вказану справу було прийнято до розгляду, відкрито провадження за правилами загального позовного провадження та призначено до розгляду в підготовчому судовому засіданні, зобов`язано Орган опіки та піклування Солом`янської районної в м. Києві державної адміністрації надати суду висновок щодо розв`язання спору між сторонами про позбавлення батьківських прав.

11 червня 2024 року до суду від представника позивача - адвоката Хорошайло Н.В. надійшло клопотання про доручення доказів до матеріалів справи, в якому просить долучити до матеріалів справи: копію характеристики СЗШ №279 від 30.04.2024 року; ??копію розрахунку заборгованості зі сплати аліментів № 69542546; копію виписки з Монобанку на ім?я ОСОБА_1 ; ??копію довідки про доходи № 67 від 17.05.2024 року ОСОБА_4 ; ??копію довідки за формою ОК-5 на ім?я ОСОБА_6

28 червня 2024 року до суду надійшов висновок Орган опіки та піклування Солом`янської районної в м. Києві державної адміністрації про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно ОСОБА_3 , 2009 року народження, №108-8007 від 28 червня 2024 року.

01 липня 2024 року ухвалою суду закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

Позивач та її представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали. Просили позов задовольнити в повному обсязі та не заперечували проти винесення заочного рішення у справі.

Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, про дату, час і місце судового засідання повідомлявся належним чином через оголошення на офіційному сайті Солом`янського районного суду м. Києва.

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Служби у справах дітей та сім`ї Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації в судове засідання не з`явилась, однак подала до суду клопотання про розгляд справи за відсутності представника служби та при винесенні рішення виходити з інтересів дитини.

Згідно ч.1 ст.280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Враховуючи викладене, а також те, що позивач не заперечує проти ухвалення заочного рішення, суд ухвалив провести заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів.

З`ясувавши доводи та аргументи позивача, обставини, на яких ґрунтуються його позовні вимоги, дослідивши зібрані у справі докази, суд прийшов до висновку, що позов необхідно задовольнити з огляду на таке.

Судом встановлено, що з 19 грудня 2008 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 18 квітня 2011 року у цивільній справі №2-2811/11.

За час перебування у шлюбі у них народилася донька - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

24 листопада 2017 року позивач зареєструвала шлюб з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , від якого мають спільну дитину - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Позивачу на праві приватної власності належить будинок за адресою: АДРЕСА_1 , в якому вона проживає разом із чоловіком ОСОБА_4 та доньками ОСОБА_3 та ОСОБА_5 .

Позивач, звернувшись до суду із указаним позовом зазначає, що відповідач з моменту розлучення бачив доньку лише один раз, не цікавиться життям доньки, не піклується про її фізичний і духовний стан, навчання, не спілкується з дитиною, не забезпечував харчуванням, медичним доглядом, лікуванням, не виявляє інтересу до її внутрішнього світу, не створює умов для отримання нею освіти, що свідчить про ухилення відповідачем від виконання батьківських обов`язків. А тому просить позбавити ОСОБА_2 батьківських прав відносно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідач відзиву не подав.

Вирішуючи спір, що виник між сторонами, суд дійшов таких висновків.

Згідно ст. 3, 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної ради України від 27 лютого 1991 року №789-ХІІ, яка відповідно до ст.9 Конституції України діє як складова національного законодавства України, держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Відповідно до положень принципу № 6, принципу № 7 абз. 2 Декларації прав дитини, прийнятої резолюцією № 1385 Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1959 року, дитина заради повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові та порозуміння. Вона має, коли це є можливим, зростати під опікою і відповідальністю її батьків і в будь-якому випадку в атмосфері любові, моральної і матеріальної забезпеченості. Найкраще забезпечення інтересів дитини має бути керівним принципом для тих, на кому лежить відповідальність за її навчання, ця відповідальність покладена переш за все на батьків.

Частиною першою статті 3 Сімейного кодексу України (далі - СК України) проголошено, що сім`я є первинним та основним осередком суспільства.

Держава охороняє сім`ю, дитинство, материнство, батьківство, створює умови для зміцнення сім`ї (ч.1 ст.5 СК України). Аналогічне положення закону закріплено в ч.3 ст.51 Конституції України, згідно якої сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняється державою. Держава забезпечує пріоритет сімейного виховання дитини (ч. 3 ст. 5 СК України).

Згідно ч.8 ст.7 СК України, регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Такий обов`язок батьків передбачений також ч.2 ст.150 СК України.

Відповідно до ч.1 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства», виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Згідно частин 1-5 статті 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї.

У відповідності до ст.155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

За положеннями ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України.

Зокрема, вказаною нормою визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини.

Статтею 165 СК України визначено, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Відповідно до п. 15, 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав (тобто на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання ними своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Верховний Суд у постанові від 15.04.2021 у справі № 243/13192/19-ц зазначив, що тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками.

Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу і повинен застосовуватись у випадках свідомого та умисного ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків, та з врахуванням того, що такий захід буде застосований в інтересах дітей.

Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.

Звертаючись до суду з позовом, позивач покликалася на те, що батько дитини ухиляється від виконання своїх обов`язків з його виховання, не бере участі в утриманні, не цікавиться вихованням та розвитком, з моменту розлучення батько дитини бачив доньку лише один раз.

За загальним правилом, визначеним ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, що є одним із основоположних його принципів. За змістом частини третьої зазначеної норми, обов`язок доведення обставин, які мають значення для справи і на які посилається особа як на підставу своїх вимог або заперечень, покладається на кожну із сторін.

Згідно із ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Так, за клопотанням позивача судом було допитано свідків.

Як повідомила суду свідок ОСОБА_7 , завідувач амбулаторії КПП ЦПМСД Солом`янського району, з дня народження ОСОБА_3 вона як педіатр оглядала дитину, наразі з позивачем та її донькою ОСОБА_3 укладено декларацію як з сімейним лікарем, батька дитини вона ніколи не бачила, на прийомах у лікаря була лише мати.

Допитана в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_8 , яка була вчителькою початкових класів ОСОБА_3 з 2015 року по 2019 рік, повідомила, що з позивачем знайома, разом з тим, батька дитини жодного разу не бачила протягом чотирьох років навчання дитини. ОСОБА_3 повідомляла, що з батьком не спілкується.

Свідок ОСОБА_9 , яка є тренером по бальних танцях дитини, повідомила суду, що протягом всього часу, коли ОСОБА_3 займалася танцями, вона бачила лише матір і вітчима дитини, батька ніколи не приходив, вітчим підвозив дитину на заняття, возив на змагання, оплачував заняття.

Допитана свідок ОСОБА_11 , яка працює вчителем СЗШ №279 імені Петра Григоренка , зазначила що є класним керівником ОСОБА_3 з 5 по 9 клас, вихованням дитини займається мати, вітчим та бабуся. Батька дитини ніколи не бачила, жо шкоди він не приходив, про батька дитина ніколи не згадувала.

Відповідно до довідки від 02 лютого 2024 року №8 ОСОБА_3 навчається у СЗШ №279 імені П.Григоренка м. Києва з першого кладу до тепер в 9-А класі.

Згідно характеристик СЗШ №279 імені П.Григоренка м. Києва від 02.03.2020 року та від 22.09.2020 року, мати та вітчим приділяють належну увагу вихованню доньки ОСОБА_3 , постійно підтримують зв`язок зі школою, класним керівником. Батько не цікавиться успіхами доньки, до шкоди жодного разу не приходив. Факти його участі у вихованні ОСОБА_3 не відомі.

Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 21 січня 2022 року у цивільній справі №760/5253/21 стягнуто з відповідача на користь позивача аліменти на утримання доньки ОСОБА_3 у розмірі частини від усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткових мінімумів щомісячно, починаючи з 02 березня 2021 року і до її повноліття.

Станом на 01 травня 2024 року заборгованість відповідача зі сплати аліментів становить 171318,11 грн, що підтверджується розрахунком заборгованості зі сплати аліментів №69542546 Солом`янського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ).

У статті 12 Конвенції про права дитини встановлено, що держави-учасниці забезпечують дитині, здатній сформулювати власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що стосуються дитини, при чому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю. 3 цією метою дитині, зокрема, надається можливість бути заслуханою під час будь-якого судового чи адміністративного розгляду, що стосується дитини, безпосередньо або через представника чи відповідний орган у порядку, передбаченому процесуальними нормами національного законодавства.

Тлумачення частини другої статті 171 СК України свідчить, що нею передбачені випадки, коли думка дитини має бути вислухана обов`язково. До таких випадків належить: вирішення спору між батьками, іншими особами щодо її виховання (стаття 159 СК України); вирішення спору між батьками, іншими особами щодо її місця проживання (стаття 161 СК України); вирішення спору про позбавлення батьківських прав (стаття 164 СК України); вирішення спору про поновлення батьківських прав (стаття 169 СК України); вирішення спору щодо управління її майном (стаття 177 СК України).

Так суд у цій справі вислухав думку дитини ОСОБА_3 , яка повідомила, що наразі проживає з матір`ю, вітчимом та молодшою сестрою. Батька не пам`ятає, не спілкується з ним, він не вітає її зі святами. Вказала, що не заперечує щодо позбавлення батька батьківських прав.

Відповідно до висновку про доцільність позбавлення батьківських прав №108-8007 від 26 червня 2024 року встановлено, що батьки дитини перебували у шлюбі з 2008 до 2011 рік. У позовній заяві та поясненнях ОСОБА_1 зазначає, що з моменту розлучення батько дитини повністю самоусунувся від виконання батьківських обов`язків, не надає кошти на утримання дитини, має заборгованість зі сплати аліментів, не цікавиться життям дитини, дитина повністю знаходиться на утриманні чоловіка матері. Відповідно до інформації, наданої 30.04.2024 середньою загальноосвітньою школою №279 ім. Петра Григоренка про батька дівчинки, ОСОБА_2 , нічого не відомо. Зі слів ОСОБА_3 , дівчинка з ним не спілкується, він їй не телефонує, ніколи не відвідував та не цікавився її життям. У школі він жодного разу не з`являвся. Під час обстеження умов проживання дитини за адресою: АДРЕСА_1 , працівником служби у справах дітей та сім?ї Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації (далі-Служба) 01.05.2024 встановлено, що ОСОБА_3 разом з матір?ю, вітчимом та молодшою сестрою проживають в будинку, де створені умови для навчання, відпочинку та розвитку дитини. 01.05.2024 під час бесіди співробітника Служби з дитиною, ОСОБА_3 повідомила, що проживає з матір`ю, вітчимом та молодшою сестрою. Про батька повідомила, що його не пам`ятає, не спілкується з ним, він не вітає її зі святами. ОСОБА_3 не заперечує щодо позбавлення батька батьківських прав, про що надала заяву до Служби. За інформацією Солом`янського районного в місті Києві центру соціальних служб від 02.05.2024, під час консультування з психологом, ОСОБА_3 на малюнку сім`ї зобразила вітчима, потім себе, матір та сестру. Про батька повідомила, що ніколи його не бачила, не знає його, бачила батька тільки на фото у бабусі, татової мами, коли декілька разів приїздила до неї з мамою. ОСОБА_1 житлом забезпечена, перебуває на утриманні чоловіка. За останньою відомою адресою реєстрації повідомлення про розгляд питання на засіданні комісії 02.05.2024, 06.06.2024 ОСОБА_2 не отримав. Зважаючи на викладене, з`ясувати його думку із зазначеного питання не виявилось можливим. Враховуючи думку дитини та рішення комісії з питань захисту прав дитини при Солом`янській районній в місті Києві державній адміністрації, як Солом`янська районна в місті Києві державна адміністрація, орган опіки та піклування, вважає за доцільне позбавити батьківських прав ОСОБА_2 стосовно ОСОБА_3 , 2009 року народження.

Суд погоджується з висновком органу опіки та піклування, оскільки він є обґрунтованим, та таким, що узгоджується з наявними у справі доказами. Викладені у ньому обставини відповідачем жодним чином не спростовані.

Усі встановлені судом обставини справи дають ґрунтовні підстави для висновку, що відповідач після розлучення з позивачем проживає окремо від дитини, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема - не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини; не спілкуються з донькою в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню донькою загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до внутрішнього світу дитини, не створює умов для отримання дитиною освіти, що свідчить про свідоме нехтування ним своїми батьківськими обов`язками. На переконання суду, змінити поведінку батька у кращу сторону неможливо.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків щодо своєї доньки, а тому наявні підстави для позбавлення відповідача ОСОБА_2 батьківських прав щодо доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

На підставі ст.141 ЦПК України необхідно стягнути з відповідача на користь позивача 1211,20 грн на відшкодування витрат по сплаті судового збору.

Керуючись статтями 10, 12, 89, 141, 258-259, 263-265, 273, 280-282, 353, 354 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

Позов задовольнити.

Позбавити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , батьківських прав щодо його неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) гривень 20 копійок в рахунок відшкодування сплаченого позивачем судового збору.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 30 днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду через суд першої інстанції.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відомості щодо учасників справи:

- позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , місце проживання: АДРЕСА_2 ;

- відповідач - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , останнє відоме місце реєстрації - АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_1 ;

- третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Служба у справах дітей та сім`ї Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації, місцезнаходження: 03151, м. Київ, проспект Повітряних сил, 41, .

Суддя Солом`янського

районного суду міста Києва Н.М. Аксьонова