П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 березня 2024 року м. Київ

Справа № 760/10337/20

Провадження: № 22-ц/824/5206/2024

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого (судді-доповідача) Невідомої Т. О.,

суддів Верланова С. М., Нежури В. А.,

секретар Сакалош Б. В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу адвоката Масюк Людмили Михайлівни в інтересах ОСОБА_1

на рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 13 жовтня 2023 року, ухвалене під головуванням судді Кушнір С. І.,

у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , треті особи: Служба у справах дітей та сім`ї Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації, Служба у справах дітей та сім`ї Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації, ОСОБА_3 , про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та її вихованні

у с т а н о в и в:

У травні 2020 року ОСОБА_2 звернулася до суду із вказаним позовом, мотивуючи його тим, шо вона є матір`ю третьої особи - ОСОБА_3 , у якого в шлюбі з ОСОБА_1 народилася донька ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 09 березня 2017 року у справі №760/17987/16-ц розірвано шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 . Батько та дитина продовжували проживати разом до кінця 2019 року. Весь цей час вона приймала активну участь у вихованні онуки, мала вільну можливість для регулярного та тривалого спілкування з нею і спільного відпочинку. Періодично батько надавав їй, ОСОБА_2 , можливість тривалого (3-8 днів) спілкування з дитиною за місцем свого проживання: АДРЕСА_1 . З осени 2019 року відповідачка почала регулярно забирати ОСОБА_5 до себе та обмежувати спілкування дівчинки як з батьком, так і з бабусею. Останній раз вона спілкувалась з онукою 28 січня 2020 року на святкуванні дня народження батька. В подальшому, ОСОБА_2 неодноразово зверталась до батьків онуки з проханням надати можливість спілкування з нею. ОСОБА_3 повідомив, що відповідачка у лютому 2020 року забрала до себе дівчинку і протиправно обмежує її у спілкуванні з ним. Наслідком протиправної поведінки відповідачки є неправомірне позбавлення її у спілкуванні з дитиною та можливістю приймати участь у вихованні онуки. Перешкоди, які чинить ОСОБА_1 , їй як бабці у спілкуванні з онукою ОСОБА_5 не можливо усунути в добровільному порядку, що стало підставою для звернення до суду на підставі ст. 257 СК України. Зазначає, що має дві вищі освіти, забезпечена житлом, перебуває на пенсії, має постійне джерело доходу та достатньо вільного часу для спілкування та виховання онуки, за час роботи в дитячому садку набула досвіду спілкування з дітьми, спілкується і приймає активну участь у вихованні інших онуків, які періодично залишаються з ночівлею за місцем її проживання на вихідні дні та канікули, у онуки з її двоюрідними братами склались чудові родинні відносини і проведення разом часу сприятиме максимальному додержанню інтересів дитини.

Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 13 жовтня 2023 року позов ОСОБА_2 задоволено частково.

Визначено способи участі баби ОСОБА_2 у спілкуванні з онукою ОСОБА_4 :

кожної першої та третьої суботи місяця з 12-00 години до 18-00 години;

два тижні в період літніх канікул кожного року для сумісного відпочинку та оздоровлення за попередньою домовленістю з матір`ю дитини ОСОБА_1 .

В іншій частині позову відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір в сумі 908 грн.

Не погодившись із таким судовим рішенням, адвокат Масюк Л. М. в інтересах ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просила відмовити у задоволенні позову в частині задоволених позовних вимог.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначила, що відповідачкою не вчиняються будь-які перешкоди у спілкуванні позивачки з онукою. Вказує, що у кінці 2022 року через посилення обстрілів м. Києва, відповідачка з дитиною, утікаючи від війни, отримали тимчасовий захист у Республіці Австрія, де вони проживають до цього часу. Звертає увагу, що під час розгляду справи в суді першої інстанції було встановлено, що дитина та відповідачка досі контактують телефоном з позивачкою, проте, остання не виявляє бажання виїхати до Австрії, запрошення відповідачки щодо приїзду відхиляє, натомість наполягає на поверненні дитини до України. Зазначає, що обов`язковою передумовою подання дідом/бабою позову про усунення перешкод у спілкуванні з онукою є наявність порушеного права. Недоведеність наявності таких перешкод є підставою для відмови в задоволенні таких позовних вимог, за таких обставин, вважає, що суд першої інстанції мав відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. Також вказує на те, що значним порушенням суду першої інстанції є незалучення до розгляду у справі органу опіки та піклування, оскільки, хоча вони й були залучені до участі у справі як треті особи, проте своєї позиції по суті справи не висловили, висновок у справі органу опіки та піклування не надали. Вважає, що суд першої інстанції безпідставно не врахував іншого рішення суду у справі 760/15147/20, яким частково задоволено позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , визначено спосіб участі батька у спілкуванні з донькою кожної другої та четвертої суботи місяця з 11:00 до 20:00, весняні канікули у парні роки та осінні канікули у непарні роки, два тижні влітку для сумісного відпочинку та оздоровлення, оскільки на підставі цього рішення, позивачка, яка є матір`ю ОСОБА_3 може брати участь у зустрічах з дитиною спільно з батьком дитини у визначений в цьому рішенні час.

Ухвалами Київського апеляційного суду від 15 січня 2024 року відкрито апеляційне провадження у справі, справу призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні.

У відзиві на апеляційну скаргу адвокат Сич О. П. в інтересах ОСОБА_2 вважає апеляційну скаргу необґрунтованою та безпідставною, а рішення суду першої інстанції таким, що відповідає в повній мірі чинному законодавству. Щодо відсутності висновку органу опіки та піклування зазначив, що надання висновку про визначення способу участі баби та діда у вихованні онука не передбачено статтею 19 СК України. Окрім того, посилається на висновок постанови Верховного Суду від 12 жовтня 2022 року у справі № 559/1215/19-ц (провадження № 61-8348св22). Також зазначає, що доводи відповідачки про те, що вона не чинить перешкод у спілкуванні позивачки з онукою не знайшли свого підтвердження, оскільки такі доводи в ході судового розгляду, в суді першої інстанції, залишились не спростованими, а домовленості щодо добровільного вирішення спірного питання між сторонами не досягнуто.

В судовому засіданні адвокат Масюк Л. М. в інтересах ОСОБА_1 підтримала апеляційну скаргу та просила її задовольнити, рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким в задоволенні позову відмовити.

ОСОБА_3 , адвокат Сич О. Ю. в інтересах ОСОБА_2 апеляційну скаргу просили залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Згідно з ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Вислухавши пояснення учасників справи, які з`явились в судове засідання, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково.

Як убачається із матеріалів справи та встановлено судом, позивачка є матір`ю ОСОБА_3 .

ІНФОРМАЦІЯ_2 у ОСОБА_3 та ОСОБА_1 народилася донька - ОСОБА_5 .

Рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 09 березня 2017 року у справі №760/17987/16-ц розірвано шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 .

В подальшому, між батьками ОСОБА_5 виникли складні напружені стосунки, також виникли непорозуміння щодо участі у вихованні дитини.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 31 жовтня 2022 року у справі №758/3734/21 визначено місце проживання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з матір`ю ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_2 .

Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 02 грудня 2021 року у справі №760/15147/20, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 30 листопада 2022 року, визначено способи участі батька ОСОБА_3 у спілкуванні з донькою ОСОБА_4 : кожної другої та четвертої суботи місяця з 11.00 години до 20.00 години, весняні канікули у парні роки, осінні канікули у непарні роки, два тижні влітку для сумісного відпочинку та оздоровлення за попередньою домовленістю з матір`ю дитини, половина зимових канікул за попередньою домовленістю з матір`ю дитини.

Задовольняючи позов частково та встановлюючи графік побачень позивачки з онукою, суд першої інстанції виходив з того, що позивачка прагне спілкуватися з онукою та приймати участь у її вихованні, також враховував інтереси дитини, при цьому зазначив, що законодавством передбачено право баби та діда на участь у вихованні онуків.

Перевіряючи вказані висновки суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд виходить з наступного.

Завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси власне порушені, а учасники цивільного обороту використовують цивільне судочинство для такого захисту.

В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (частина перша статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, дата набуття чинності для України 27 вересня 1991 року).

Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини (частина восьма статті 7 СК України).

Баба, дід, прабаба, прадід мають право спілкуватися зі своїми внуками, правнуками, брати участь у їх вихованні (частина перша статті 257 СК України).

Батьки чи інші особи, з якими проживає дитина, не мають права перешкоджати у здійсненні бабою, дідом, прабабою, прадідом своїх прав щодо виховання внуків, правнуків. Якщо такі перешкоди чиняться, баба, дід, прабаба, прадід мають право на звернення до суду з позовом про їх усунення (частина друга статті 257 СК України).

Тлумачення статті 257 СК України свідчить, що законодавець визначив механізм здійснення права баби та діда, прабаби, прадіда на виховання внуків і правнуків, який проявляється в: (а) покладенні обов`язку на батьків чи інших осіб, з якими проживає дитина не перешкоджати у здійсненні бабою, дідом, прабабою, прадідом своїх прав щодо виховання внуків, правнуків; (б) закріпленні права баби діда, прабаби, прадіда у разі наявності перешкод у вихованні та спілкуванні із внуками, правнуками на звернення до суду з позовом про їх усунення.

Спори щодо участі баби, діда, прабаби, брата, сестри, мачухи, вітчима у вихованні дитини вирішується судом відповідно до статті 159 цього Кодексу (стаття 263 СК України).

Тлумачення статті 159 СК України свідчить, що позов про усунення перешкод у вихованні дитини і спілкуванні з нею - є позовом про заборону поведінки особи, яка чинить перешкоди іншій особі у здійсненні нею свого права.

Суд визначає способи участі особи у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування (частина друга статті 159 СК України).

Одним із найважливіших прав дитини є право на сімейне виховання. Право дитини на сімейне виховання включає також право на спілкування з іншими членами сім`ї: дідом, бабою, братами, сестрами, іншими родичами.

У відповідності до статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції.

Положення статті 8 Конвенції поширюються, у тому числі, і на відносини між бабою, дідом та онуками, якщо між ними існують достатньо тісні зв`язки (рішення Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справі «Kruskic v. Croatia» від 25 листопада 2014 року, §108). ЄСПЛ зазначає, що держава повинна за загальним правилом забезпечити збереження сімейного зв`язку там, де він існує. Відносини між бабою, дідом і онуками за своїм характером відрізняються від відносин між батьками і дітьми і, зокрема вимагають меншого ступеня захисту. Право на повагу до сімейного життя баби, діда у відносинах з їхніми онуками передбачає, у першу чергу, право підтримувати звичайні стосунки з онуками, навіть якщо такий контакт зазвичай відбувається за згодою особи, яка має батьківську відповідальність» (рішення ЄСПЛ у справі «Bogonosovy v. Russia» від 05 березня 2019 року, § 82).

Крім того, ЄСПЛ зауважив, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (пункт 100 рішення ЄСПЛ від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України»).

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 лютого 2019 року в справі № 607/13092/16-ц (провадження № 61-1713св17) зазначено, що: «будь-який сімейний спір стосовно дитини має вирішуватися з урахуванням та якнайкращим забезпеченням інтересів дитини. Відповідно до статті 257 СК України баба, дід, прабаба, прадід мають право спілкуватися зі своїми внуками, правнуками, брати участь у їх вихованні. Батьки чи інші особи, з якими проживає дитина, не мають права перешкоджати у здійсненні бабою, дідом, прабабою, прадідом своїх прав щодо виховання внуків, правнуків. Якщо такі перешкоди чиняться, баба, дід, прабаба, прадід мають право на звернення до суду з позовом про їх усунення.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта 263 ЦК України).

Так, суд першої інстанції вірно відмітив, що спілкування позивачки із дитиною буде сприяти повноцінному вихованню дівчинки, її розвитку, задоволенню життєво важливих потреб, зростанню під опікою і відповідальністю як батьків, так і баби, що забезпечить її виховання в атмосфері моральної та матеріальної забезпеченості, а тому з урахуванням встановлених обставин у даній справі, зважаючи на вік дитини, прив`язаність до баби, сталі соціальні зв`язки, психологічний стан, та повідомлений відповідачкою графік життєдіяльності ОСОБА_5 , дійшов правильного висновку щодо наявності підстав для визначення способу участі баби у вихованні онуки.

Колегія суддів зауважує, що матеріали справи не містять доказів того, що спілкування позивачки з дитиною може негативно вплинути на її психологічний та фізичний стан.

Доводи апеляційної скарги про те, що відповідачкою не вчиняються будь-які перешкоди у спілкуванні позивачки з онукою, не заслуговують на увагу, оскільки відповідне звернення ОСОБА_2 із позовом вказує на відсутність домовленостей щодо способу участі баби у спілкуванні з онукою, а тому відповідне право позивачки підлягає захисту.

Посилання адвоката Масюк Л. М. на необхідність врахування судом першої інстанції рішення у справі №760/15147/20, яким визначено спосіб участі батька у вихованні дитини, також відхиляються, оскільки встановлений графік спілкування не суперечить графіку побачень з батьком та відповідачкою не було надано альтернативного варіанту можливої участі бабусі у вихованні онуки. При цьому, відповідно до протоколів судових засідань убачається, що суд запитував у відповідачки, який розпорядок дитини та який спосіб участі бабусі у спілкуванні з онукою можливо встановити, на що відповідачка зазначала, що вона заперечує проти будь-якого визначеного способу участі баби у вихованні онуки. Отже, суд першої інстанції, приймаючи рішення, обґрунтовано виходив із найбільших інтересів дитини з урахуванням способу участі батька у вихованні дитини та з урахуванням розпорядку тижня дитини, який зазначила відповідачка.

Щодо доводів адвоката Масюк Л. М. в інтересах ОСОБА_1 про відсутність у справі висновку органу опіки та піклування, колегія суддів зазначає, що до розгляду справи були залучені в якості третіх осіб Служби у справах дітей Солом`янської та Святошинської районних у м. Києві державних адміністрацій, в матеріалах справи міститься заява, подана до суду начальником служби Солом`янської районної в м. Києві державної адміністрації Вікторії Давиденко, в якій зазначено, що відповідно до ст. 159, 263 Сімейного Кодексу України при визначенні порядку участі баби і діда у вихованні малолітніх онуків не передбачено надання до суду висновку органу опіки та піклування, при вирішенні справи просили врахувати інтереси малолітньої, розгляд справи проводити за відсутності представника (т. 1 а. с. 49 ).

У постанові Верховного Суду від 12 жовтня 2022 року у справі № 559/1215/19-ц (провадження № 61-8348св22) зазначено, що «висновок органу опіки та піклування є документом, який подається для прийняття відповідного рішення судом, тобто він є доказом у цивільній справі, який підлягає оцінці у сукупності з іншими доказами. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Письмовий висновок органу опіки та піклування щодо розв`язання спору виконує допоміжну функцію при вирішенні спорів, які стосуються прав та інтересів дітей, та спрямований передусім на отримання максимальної інформації щодо обставин, які мають значення для вирішення конкретного спору, оскільки орган опіки та піклування має повноваження встановлювати відомості, одержані у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні тощо».

На підставі вищевикладеного, враховуючи положення статей 159, 263 Сімейного кодексу України, відповідно до яких при визначенні порядку участі баби і діда у вихованні малолітніх онуків не передбачено надання до суду висновку органу опіки та піклування, доводи адвоката Масюк Л. М. про обов`язковість отримання висновку органу опіки та піклування не приймаються до уваги.

Апеляційний суд також ураховує, що суд першої інстанції вжив усі належні дії, спрямовані на отримання висновку органу опіки та піклування про розв`язання спору, проте з незалежних від суду причин такий висновок до суду не був поданий. Розглянувши справу по суті спору та ухваливши рішення про встановлення бабі способу участі у вихованні онуки, суд, встановивши, що матеріали справи не містять доказів наявності підстав для обмеження баби у спілкуванні з онукою, врахувавши фактичні обставини справи, вік дитини, те, що дитина не мала постійного спілкування з бабою, зробив обґрунтований висновок про часткове задоволення позову.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо наявності підстав для визначення способу участі баби у вихованні онуки наступним чином: кожної першої та третьої суботи місяця з 12-00 години до 18-00 години та два тижні в період літніх канікул кожного року для сумісного відпочинку та оздоровлення за попередньою домовленістю з матір`ю дитини ОСОБА_1 .

Апеляційна скарга не містить належно обґрунтованих доводів про неврахування або порушення судом найкращих інтересів дитини визначенням способу участі баби та діда у її вихованні.

В той же час, визначаючи графік спільного проводження часу позивачки з дитиною, суд першої інстанції не врахував, що онука наразі проживає поза межами України, тобто, на даний час, право позивачки фізично приймати участь у спілкуванні з дитиною є обмеженим.

Так, з матеріалів справи убачається, що після ведення воєнного стану в Україні, відповідачка з серпня 2022 року змінила з дитиною своє місце проживання і на час ухвалення рішення проживають у Республіці Австрія, де отримали тимчасовий захист.

Колегія суддів зауважує, що тимчасовий виїзд дитини за кордон не може обмежувати право бабусі на спілкування з дитиною, яке з огляду на наявність технічної можливості та згоди матері дитини з таким порядком, повинно реалізовуватися з метою підтримки сталих стосунків та емоційного контакту малолітньої дитини з її бабусею.

Виходячи з практики Європейського суду з прав людини та, зокрема, рішення у справі «Шмалько проти України» від 20 липня 2004 року, виконання судового рішення є невід`ємним елементом права на судовий захист, передбаченого ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду.

Відповідно до ст. 1291 Конституції України, судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Із врахування форс мажорної обставини (введення в Україні воєнного стану), суд першої інстанції мав би визначити участь у вихованні дитини під час перебування відповідачки із донькою за кордоном засобами телефонного та електронного зв`язку, а після закінчення воєнного стану та повернення дитини до України, шляхом встановлення графіку спілкування, а відтак відповідний порядок виконання рішення суду, на час перебування дитини за межами України, повинен бути встановлений апеляційним судом. При цьому, варто зазначити, що вказаний графік може бути змінений за позовом позивача або відповідачки, за наявності доказів на підтвердження того, що це буде відповідати інтересам дитини.

Згідно ч. 4 ст. 376 ЦПК України зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, вирішуючи вимоги щодо визначення способу участі бабусі у спілкуванні онукою, по суті дійшов правильного висновку, проте не врахував факт проживання ОСОБА_5 за кордоном, а тому рішення суду першої інстанції в частині встановленого судом порядку побачень ОСОБА_2 з малолітньою ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підлягає зміні, шляхом визначення порядку виконання рішення суду на час перебування дитини за межами України, а відтак апеляційна скарга підлягає задоволенню частково.

Враховуючи, що Указом Президента України № 64/2022 з 24 лютого 2022 року на всій території України запроваджено воєнний стан та у зв`язку із бойовими діями ОСОБА_1 разом з донькою, ОСОБА_4 , покинули територію України, апеляційний суд вважає за можливе, на час воєнного стану в Україні та перебування дитини у цей період за кордоном, зобов`язати матір дитини ОСОБА_1 організувати спілкування онуки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з бабусею ОСОБА_2 , особисто засобами телефонного, поштового, електронного та інших засобів зв`язку через мережу Інтернет за допомогою програмних за стосунків та додатків Skype, Zoom, WhatsApp, Viber, Telegram, Signal, кожної першої та третьої суботи місяця з 12-00 години до 18-00 години із врахуванням режиму дня дитини.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу адвоката Масюк Людмили Михайлівни в інтересах ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 13 жовтня 2023 року змінити, шляхом доповнення його резолютивної частини наступним абзацом:

«На час воєнного стану в Україні та перебування дитини у цей період за кордоном, зобов`язати матір дитини ОСОБА_1 організувати спілкування онуки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з бабусею ОСОБА_2 , особисто засобами телефонного, поштового, електронного та інших засобів зв`язку через мережу Інтернет за допомогою програмних за стосунків та додатків Skype, Zoom, WhatsApp, Viber, Telegram, Signal, кожної першої та третьої суботи місяця з 12-00 години до 18-00 години із врахуванням режиму дня дитини».

В решті рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції з підстав, визначених ч. 2 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий Т.О. Невідома

Судді С. М. Верланов

В. А. Нежура