Провадження № 2/761/3219/2024
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 грудня 2024 року Шевченківський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді - Фролової І. В.,

секретаря судового засідання - Бордусенка Б. С.,

за участю:

представника позивача - ОСОБА_1 ,

представника позивача - ОСОБА_2 ,

відповідача - ОСОБА_3 ,

представника відповідача - ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві у порядку загального позовного провадження в приміщенні суду цивільну справу за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_3 , третя особа - Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Халявка Наталія Миколаївна про визнання права власності на майно в порядку спадкування за законом та зустрічною позовною заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_5 , третя особа - Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Халявка Наталія Миколаївна про визнання права власності на частку в спільному сумісному майні подружжя,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_5 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 , третя особа - Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Халявка Наталія Миколаївна про визнання права власності на майно в порядку спадкування за законом.

У своїй позовній заяві просив суд визнати за ним право власності на 1/2 частки квартири АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті його батька - ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Свою позовну заяву обґрунтував тим, що Позивач є рідним сином померлому ОСОБА_6 . ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 помер.

Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу В.В. Бабенко на підставі поданої Позивачем Заяви від 17.06.2020 року №26, заводить спадкову справу після майна померлого за № 5/2020.

Спадкоємцем майна померлого за законом є Позивач по справі (син) та Відповідач (дружина).

17 червня 2020 року Позивач по справі звертається до Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу В.В. Бабенко з Заявою про прийняття спадщини після смерті батька - ОСОБА_6 .

Постановою ПНКМНО Н.М . Халявки від 29.06.2023 року за вих. № 15/02-31 Позивачу було відмовлено у видачі Свідоцтва про право на спадщину за законом.

Таким чином, зважаючи на неможливість в досудовому порядку оформити спадщину, Позивач звернувся до суду з даним позовом та просить визнати за ним право власності на 1/2 частки спадкового майна.

Ухвалою суду від 29 серпня 2023 року було відкрито провадження у справі, призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження.

17 жовтня 2023 року на адресу суду надійшла зустрічна позовна заява ОСОБА_3 до ОСОБА_5 , третя особа - Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Халявка Наталія Миколаївна про визнання права власності на частку в спільному сумісному майні подружжя.

У своїй позовній заяві просила суд:

1) Визнати за ОСОБА_3 право власності на частку в спільному сумісному майні подружжя, яке складається з 1/2 частини квартири номер АДРЕСА_1 .

2) Визнати за ОСОБА_3 право власності в порядку спадкування за законом на 1/2 частину спадкового майна - частину квартири номер АДРЕСА_1 після смерті її чоловіка ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Обґрунтовує зустрічну позовну заяву тим, що Договір довічного утримання з ОСОБА_8 був укладений 18.03.1997 року, та у відповідності до статті 227 Цивільного Кодексу України в редакції, що діяла на той час, підлягав реєстрації в Київському міському бюро технічної інвентаризації.

Проте, Спадкодавець здійснив реєстрацію цього договору лише 27.05.2005 року в той час коли Відповідач проживали однією сім?єю разом з Спадкодавцем, за її згоди та в інтересах сім?ї.

Таким чином, Спадкодавець набув право власності на квартиру АДРЕСА_1 під час спільного проживання з Відповідачем однією сім?єю без реєстрації шлюбу, і тому вказане майно є їх спільною сумісною власністю.

Отже, після померлого ОСОБА_6 - Спадкодавця відкрилась спадщина саме на 1/2 частини квартири номер АДРЕСА_1 , тобто саме 1/2 частини підлягає розподілу між сторонами в порядку спадкування.

Також 17 жовтня 2023 року на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до змісту якого представник відповідача заперечує щодо задоволення позовних вимог.

06 листопада 2023 року на адресу суду надійшла відповідь на відзив.

17 листопада 2023 року на адресу суду надійшла копія спадкової справи №5/2020 до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_6 .

Ухвалою суду від 30 листопада 2023 року було закрито підготовче провадження у справі, призначено до розгляду по суті.

Ухвалою суду від 30 листопада 2023 року було відмовлено у відкритті провадження за зустрічною позовною заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_5 , третя особа - Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Халявка Наталія Миколаївна про визнання права власності на частку в спільному сумісному майні подружжя.

Протокольною ухвалою суду від 23 травня 2024 року було вирішено повернутися до стадії підготовчого провадження у справі.

Протокольною ухвалою суду від 04 червня 2024 року було вирішено прийняти до спільного провадження зустрічну позовну заяву ОСОБА_3 до ОСОБА_5 , третя особа - Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Халявка Наталія Миколаївна про визнання права власності на частку в спільному сумісному майні подружжя.

20 червня 2024 року на адресу суду надійшов відзив на зустрічну позовну заяву.

Протокольною ухвалою суду від 14 листопада 2024 року було закрито підготовче провадження у справі, призначено до розгляду по суті.

Представники позивача у судовому засіданні позовні вимоги первісної позовної заяви підтримали у повному обсязі, щодо задоволення вимог зустрічної позовної заяви заперечували.

Відповідачка зі своїм представником у судовому засіданні просила відмовити у задоволенні первісної позовної заяви, та просила задовольнити зустрічну повному заяву у повному обсязі.

Третя особа у судове засідання не прибула, подала клопотання про розгляд справи без її участі.

Неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею (ч. 1 ст. 223 ЦПК України).

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод передбачено, що ніщо не перешкоджає особі добровільно відмовитись від гарантій справедливого судового розгляду у однозначний або у мовчазний спосіб. Проте для того, щоб стати чинною з точки зору Конвенції, відмова від права брати участь у судовому засіданні повинна бути зроблена у однозначний спосіб і має супроводжуватись необхідним мінімальним рівнем гарантій, що відповідають серйозності такої відмови. До того ж, вона не повинна суперечити жодному важливому громадському інтересу рішення ЄСПЛ (Hermi проти Італії, § 73; Sejdovic проти Італії § 86).

Окрім того, відповідно до практики Європейського суду з прав людини- в силу вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи, є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції (Рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі «Смірнов проти України»).

За таких підстав судом визнано за можливе розглядати справу на підставі доказів, наявних у матеріалах справі, та за погодженням сторін, третіх осіб й згідно поданих ними заяв.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши подані сторонами документи і матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору суд по суті встановив.

За змістом ч.ч.1, 2, 3,4 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч.ч. 1, 5-6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч.1 ст. 15 ЦК України).

Правом звернення до суду за захистом наділена особа, права якої порушені, невизнані або оспорені.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до ст. 16 ЦК України особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу у визначені цією статтею способи. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України).

Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Способи захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють як закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав, як вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачений статтею 16 ЦК України.

Справа розглядалась у порядку загального позовного провадження із проведеним підготовчого судового засідання.

Спадкові відносини в Україні регулюються Цивільним кодексом України, 2003 року, законами України «Про нотаріат», «Про міжнародне приватне право», іншими законами та підзаконними нормативними актами, як нормами матеріального та процесуального права, крім того, у судовій практиці застосовується постанова Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» та іншими нормативно-правовими актами.

Дослідивши матеріали справи, судом було встановлено наступне.

Позивач по справі є рідним сином померлому ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується Свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 від 05.03.2013 року.

ІНФОРМАЦІЯ_4 у віці 68 років ОСОБА_6 помер, що підтверджується Свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_2 від 12.06.2020 року.

Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу В.В. Бабенко на підставі поданої Позивачем Заяви від 17.06.2020 року №26, заводить спадкову справу після майна померлого за № 5/2020, що підтверджується Витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 60596871 від 17.06.2020 року.

До спадкової маси, серед іншого, увійшла квартира АДРЕСА_1 .

Спадкоємцем майна померлого за законом є Позивач по справі (син) та Відповідач (дружина).

17 червня 2020 року Позивач по справі звертається до Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу В.В. Бабенко з Заявою про прийняття спадщини після смерті батька - ОСОБА_6 .

14 липня 2022 року між ОСОБА_9 та ПНКМНО Н.М . Халявкою був укладений договір про зміщення приватного нотаріуса В.В. Бабенко, затверджений наказом Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) № 492 від 19.07.2022 року, у зв?язку із чим Спадкова справа № 5/2020 після майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 знаходиться у ПНКМНО Н.М. Халявки.

Щодо підстав обставин набуття Спадкодавцем права власності на майно судом встановлено наступне.

18 березня 1997 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_8 був укладений Договір довічного утримання, згідно якого ОСОБА_8 передає у власність ОСОБА_6 квартиру АДРЕСА_2 .

За умовами п. 3 Договору довічного утримання ОСОБА_6 зобов?язався довічно утримувати ОСОБА_8 , надаючи їй комплекс послуг згідно щомісячних замовлень та зберігаючи їй право пожиттєвого безкоштовного проживання у квартирі.

Згідно Інформаційної довідки від 14.08.2020 року КВ-2020 №22068, що видала КПКМР «КМБТІ» на запит ПНКМНО В.В. Бабенко , квартира АДРЕСА_1 на праві власності зареєстрована за ОСОБА_6 на підставі Договору довічного утримання, посвідченого Київською державною нотаріальною конторою.

Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 27.01.2022 року по справі № 761/18708/21 за Відповідачем було визнано право власності на 1/2 частку квартири АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка - ОСОБА_6 . Рішення набрало законної сили.

29 червня 2023 року Позивач звернувся до Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Н.М.Халявки з Заявою № 7 про видачу Свідоцтва про право на спадщину на 1/2 частки квартири АДРЕСА_1 .

Постановою ПНКМНО Н.М . Халявки від 29.06.2023 року за вих. № 15/02-31 Позивачу було відмовлено у видачі Свідоцтва про право на спадщину за законом, оскільки, (далі мовою оригіналу): «Гр. ОСОБА_5 не було подано документів, що підтверджують право власності ОСОБА_6 на 1/2 частки квартири, що знаходиться АДРЕСА_3 .

26 грудня 2022 року Позивач звернувся до ПНКМНО Н.М. Халявки з Заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину на 1/2 частку квартири АДРЕСА_1 , що зокрема підтверджується Листом ПНКМНО Н.М. Халявки від 26.12.2022 року № 56/02- 14.

Зважаючи на відсутність у Позивача оригіналів правовстановлюючих документів, ПНКМНО Н.М .Халявка 26.12.2022 року направила Відповідачу Лист під назвою «Повідомлення про надання оригіналів документів».

Щодо позовних вимог, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом та за законом.

Статтею 1218 ЦК України визначено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті.

У відповідності до ч.1 ст.1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строку у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Положення ч. 1 3,5 ст. 1268 ЦК України вказують, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається кожному з них із визначенням імені та часток у спадщині інших спадкоємців. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством

України порядку.

Згідно положень ст.1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутись до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Частиною 1 ст. 1298 ЦК України визначено, що свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцем після закінчення шести місяців з часу відкриття спадщини.

П.п.4.14 п.4 Глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 № 296/5, зареєстрованої в Міністерстві гостиції України 22 лютого 2012 року №282/20595 визначає, що при видачі свідоцтва про право на спадщину нотаріус обов`язково перевіряє: факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства, якщо має місце спадкування за законом, прийняття спадкоємцем спадщини у встановлений законом спосіб, склад успадкованого майна, на яке видається свідоцтво про право на спадщину. На підтвердження цих обставин від спадкоємців витребовують документи, які підтверджують вказані факти.

Також вказаний Порядок передбачає, що видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, провадиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів про належність цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна.

З вищевикладеного судом вбачається, що здійснивши передбачені чинним законодавством дії, 29 червня 2023 року Позивачу Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Н.М. Халявкою було відмовлено у видачі Свідоцтва про право на спадщину на 1/2 частки квартири АДРЕСА_1 шляхом винесення Постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії вих№15/02-31 на тій підставі, що Позивачем не надано нотаріусу документів, які б підтвердили право власності спадкодавця на 1/2 частку квартири.

Досліджуючи матеріали справи та надаючи оцінки доводами обох сторін, суд вважає за необхідне звернути увагу на обставинах набуття спадкодавцем права власності на спадкове майно, що є предметом даного позову.

Так, 18 березня 1997 року ОСОБА_6 набув право власності на квартиру АДРЕСА_1 на підставі Договору довічного утримання за реєстровим номером 2-1311, що був укладений з ОСОБА_8 .

Згідно зі ст.425 ЦК (в редакції чинній станом на час укладення Договору) за договором довічного утримання одна сторона, що є непрацездатною особою за віком або станом здоров`я (відчужував), передає у власність другій стороні (набувачеві майна) будинок або його частину, взамін чого набувач зобов`язується надавати відчужувачеві довічно матеріальне забезпечення в натурі у вигляді житла, харчування, догляду та необхідної допомоги.

Договір довічного утримання повинен бути нотаріально посвідчений (стаття 427 цього Кодексу).

За умовами п.1 Договору довічного утримання, гр. ОСОБА_8 передає у власність гр. ОСОБА_6 квартиру номер АДРЕСА_2 .

В договорі довічного утримання повинна бути зазначена оцінка відчужуваного будинку, що визначається за згодою сторін, а також види матеріального забезпечення, що надаються набувачем майна відчужувателі, та їх грошова оцінка, яка визначається за згодою сторін (ст.426 ЦК УРСР).

Згідно умов п.3 Договору довічного утримання ОСОБА_6 зобов`язався довічно утримувати ОСОБА_8 , надаючи їй комплекс послуг згідно щомісячних замовлень, та зберігаючи їй право по життєвого безкоштовного проживання у вказаній квартирі. Вартість матеріального забезпечення сторони визначили у розмірі 150,00 в місяць.

У відповідності до ч.ч.1,2 ст. 12 Закону України «Про власність (в редакції, чинній станом на час укладання договору та реєстрації договору в БТІ)» праця громадян є основою створення і примноження їх власності. Громадянин набуває права власності на доходи від участі в суспільному виробництві, індивідуальної праці, підприємницької діяльності, вкладення коштів у кредитні установи, акціонерні товариства, а також на майно, одержане внаслідок успадкування або укладення інших угод, не заборонених законом.

При цьому, укладений спадкодавцем Договір довічного утримання був зареєстрований державним нотаріусом в реєстрі 18.03.1997 року за № 2-1311.

27 вересня 2005 року Спадкодавець зареєстрував Договір довічного утримання в реєстровій книзі КПКМР «КМБТІ», що підтверджується зокрема Інформаційною довідкою з БТІ, яка була надана на запит ПІНКМНО В.В. Бабенко.

У відповідності до ст.328 ЦК України (в редакції чинній станом на дату реєстрації договору в БТІ) право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

У відповідності до ст. 1 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» (в редакції чинній станом на час реєстрації Договору довічного утримання в БТІ) державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обмежень, що супроводжується внесенням даних до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обмежень.

Тобто, виникнення права власності на квартиру у набувача за договором довічного утримання з жодною іншою обставиною, крім укладення договору, не пов`язано. Момент укладення договору є часом, з якого право власності переходить від відчужувача до набувача і відчужував набуває права на утримання, а набувач - обов`язку по наданню утримання відчужувану.

Тому обставини факту передачі квартири відчужувачем, реєстрації такого договору в БТІ набувачем, не перебувають у правовому зв`язку з виникненням у набувача права власності, оскільки це не передбачено законом.

Як вбачається з Інформаційної довідки КВ-2020 №22068 від 14.08.2020 року, що надана КПКМР «КМБТІ» на запит ПНКМННО В.В. Бабенко , квартира АДРЕСА_1 на праві приватної власності зареєстрована за ОСОБА_6 на підставі Договору довічного утримання, посвідченого КДНК № 3 від 18.03.1997 року № 2-1311 та зареєстрованого в Бюро 27.09.2005 року за реєстровим № 6736. Тобто, цією довідкою також не підтверджується факт набуття ОСОБА_6 права власності на квартиру 27.09.2005 року (в момент реєстрації договору в БТІ).

Таким чином вбачається, що майно належало спадкодавцю на праві особистої приватної власності.

Додатковим підтвердженням того, що квартира АДРЕСА_1 належала спадкодавцеві з 18.03.1997 року на праві особистої приватної власності є наступні докази.

21 квітня 2021 року Відповідач по справі як спадкоємець звернулась до ПНКМНО В.В . Бабенко з Заявою про видачу свідоцтва про право на частку в спільному майні подружжя квартири АДРЕСА_4 .

21.04.2021 року ПНКМНО В.В. Бабенко видала Постанову за вих.№116/02-31 про відмову вчиненні нотаріальних дій.

Підставою до відмови у видачі Свідоцтва про право власності на частку в спільному майні подружжя, а саме на 1/2 частку квартири АДРЕСА_1 , на тій підставі, що (далі мовою оригіналу): «...на підставі наданих документів, відсутності будь-яких додаткових угод та/або інших документів, які б підтверджували факт надання матеріального забезпечення та його розмір, в залежності від коефіцієнту індексації доходів населення та відомостей про суми матеріального забезпечення, які надавались померлим Відчужувачу за Договором, в період перебування в зареєстрованому шлюбі з. ОСОБА_3 , зробити безспірний висновок щодо розміру частки в спільному майні подружжя з квартири АДРЕСА_5 не вбачається можливим».

Суд зауважує, що у відповідності до п.п.4.21 п.4 Глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, при оформленні спадщини як за законом, так і за заповітом нотаріус у випадках коли із документа, що посвідчує право власності вбачається, що майно може бути спільною сумісною власністю подружжя, повинен з`ясувати чи є у спадкодавця той з подружжя, який ого пережив і який має право на 1/2 частину у спільному майні подружжя.

Тобто, виходячи із Постанови нотаріуса, остання відмовила Позивачу у видачі Свідоцтва про право власності на частку у спільному майні, оскільки Позивачем на момент подання Заяви нотаріусу не було надано доказів спільної участі у виконанні умов договору довічного утримання, не надано доказів надання зі сторони померлого розміру матеріального утримування відчужувачу.

Водночас, рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 27.01.2022 року по справі № 761/18708/21 хоч і встановлено факт спільного сумісного проживання Відповідача та ОСОБА_6 з 01.01.2004 року, проте за Відповідачем було визнано право власності на 1/2 частини квартири АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка.

До такого висновку суд першої інстанції дійшов з тих підстав, що: «Оскільки до складу спадщини після смерті ОСОБА_6 входить квартира АДРЕСА_1 , яка належала йому за договором довічного утримання, який припинився зі смертю відчуджувача ОСОБА_8 , беручи до уваги наявність ще одного спадкоємця ОСОБА_6 - відповідача ОСОБА_5 , є підстави для визнання за ОСОБА_3 права власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 46.8 кв.м., житловою - 29.1 кв.м. в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка - ОСОБА_6 , що помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .»

Тобто, вказаним рішенням, яке набрало законної сили та яке має преюдиційне значення в силу положень ч.4 ст.82 ЦІК України, підтверджено дві обставини:

1) право особистої приватної власності ОСОБА_6 на квартиру АДРЕСА_1 ;

2) право кожного із спадкоємців на 1/2 частки квартири АДРЕСА_1 .

При цьому, згідно ч. 1 ст.24 Кодексу про шлюб і сім`ю, в реакції чинній на момент укладення Договору довічного утримання, майно, яке належало кожному з подружжя до одруження, а також одержане ним під час шлюбу в дар або в порядку успадкування, є власністю кожного з них.

Відповідно до ст.328 К України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно із ст.392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Ст.41 Конституції України визначає, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Право приватної власності набувається в порядку визначеному законом. Зокрема однією із підстав набуття права власності, є спадкування

Пленум Верховного Суду України в своїй Постанові № 7 від 30.05.2008 «Про судову практику у справах про спадкування» зазначає, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають.

У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Як роз`яснено у Листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», найпоширенішою причиною звернення особи до суду в справах про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування є неможливість спадкоємцями, які прийняли спадщину, оформити своє право на спадщину в нотаріальній конторі з причин відсутності правовстановлюючих документів на спадкове майно на ім`я спадкодавця та/або відсутності державної реєстрації нерухомого майна спадкодавцем.

Якщо документи, що засвідчують право власності на нерухоме майно, існували, проте були втрачені власником та не можуть бути відновлені в передбаченому законом порядку, застосуванню підлягає ст.392 ЦК України, відповідно до якої позов про визнання права власності може бути пред?явлений, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати власником документа, який засвідчує його право власності.

Згідно ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов`язок із доказування, оскільки ст. 81 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обов`язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (ст.43 ЦПК України). Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні, так і обов`язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Інші доводи сторін, які наведені у позові, не впливають на висновку суду та не потребують детального обґрунтування, що відповідає практиці Європейського суду з прав людини.

Відповідно до вимог частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

При розгляді справи принципи змагальності учасників процесу та рівності між собою є основоположними. Засада рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом забезпечує гарантії доступності правосуддя та реалізації права на судовий захист, закріпленого в частині 1 статті 55 Конституції України. Ця засада є похідною від загального принципу рівності громадян перед законом, визначеного частиною 1 статті 24 Основного Закону, і стосується, зокрема, сфери судочинства.

Слід зважати, що рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом передбачає єдиний правовий режим, який забезпечує реалізацію їхніх процесуальних прав. При цьому слід зважати, що рівність учасників процесу встановлюються не обмежено в конкретному судовому процесі, а стосовно всіх суб`єктів, які звернулися до суду за захистом своїх прав. Рівність має забезпечуватися навіть в окремих непов`язаних судових провадженнях.

Європейський суд з прав людини приділяє особливу увагу дотриманню аналізованих принципів як невід`ємної складової права на справедливий суд, практичне застосування яких відбувається при дослідженні доказів та оскарженні невмотивованих рішень суду, коли влучні аргументи сторін судом просто проігноровані.

Рішенням у справі «Руїз-Матеос проти Іспанії» від 23.05.1993 р. ЄСПЛ вказав, що принцип змагальності процесу означає, що кожній стороні повинна бути надана можливість ознайомитися з усіма доказами та зауваженнями, наданими іншою стороною, а також, що вкрай важливо, відповісти на них (Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Руїз-Матеос проти Іспанії», заява №12952/87 від 23.05.1993 року).

Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною, залежно від характеру рішення (Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Руїс Торіха проти Іспанії», заява №18390/91 від 09 грудня 1994 року).

Національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, проте зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Суомінен проти Фінляндії», заява №37801/97 від 01 липня 2003 року).

Таким чином, враховуючи ту обставину, що Позивач є спадкоємцем за законом після смерті батька - ОСОБА_6 , останній вчасно звернувся до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини, але 29 червня 2023 року отримав Постанову про відмову у видачі Свідоцтва про право на спадщину на 1/2 частки квартири АДРЕСА_1 у зв?язку із не поданням документів, які б підтверджували право власності Спадкодавця на майно, оскільки квартира АДРЕСА_1 належала Спадкодавцю на праві особистої приватної власності.

За таких підстав первісний позов є обґрунтованим, доведеним й таким, що підлягає задоволенню, обставини, що спростовують позовні вимоги, судом не встановлені.

Щодо позовних вимог зустрічної позовної заяви судом було зауважено, що за укладеним 18.03.1997 року договором довічного утримання, у Спадкодавця після 01.01.2004 року збереглось набуте 18.03.1997 року право власності на квартиру АДРЕСА_1 . При цьому, дія ЦК України в часі не поширюється на процес набуття права власності, що чітко випливає зі ст.5 ЦК України, оскільки всі права, набуті до 01.01.2004 року зберігаються за особами.

Таким чином з матеріалів справи слідує, що ОСОБА_6 набув право приватної власності на квартиру АДРЕСА_6 в момент посвідчення та державної реєстрації Договору довічного утримання, а саме 18 березня 1997 року

За таких обставин, враховуючи, що позивачем за зустрінимо позовом належних та допустимих доказів, на підтвердження своїх доводів не надано, доводи відповідача на свій захист позивачем не спростовані, тому оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач, як на підставу для задоволення позову, не знайшли своє підтвердження у судовому засіданні, суд прийшов до висновку, що у задоволенні зустрічного позову слід відмовити у повному обсязі.

Щодо судових витрат суд дійшов наступних висновків.

Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч.1 ст. 141 ЦПК України).

Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч.2 ст. 141 ЦПК України).

Оскільки позовні вимоги задоволені у повному обсязі, суд відповідно до ст.88 ЦПК України стягує з відповідача на користь позивача документально підтверджені судові витрати пропорційно розміру задоволених вимог.

Приймаючи до уваги предмет даного спору, наслідки його розгляду судом, суд вважає за необхідне застосувати положення ст. 141 ЦПК України й судові витрати (судовий збір) у сумі 7 312 гривень 00 копійок стягнути з відповідача на користь позивача.

Оскільки в задоволенні позовних вимог зустрічного позову було відмовлено, понесені ОСОБА_3 судові витрати не підлягають відшкодуванню.

На підставі ст. 1216, 1217, 1218, 1220, 1228, 1262, 1268 ЦК України, а також Закону України «Про нотаріат», з урахуванням постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про спадкування», Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 травня 2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, керуючись ст. 3, 4, 5, 7, 8, 9, 10, 11, 12, 13, 17, 43, 49, 55, 76, 77, 78, 79, 80, 81, 258, 262, 264, 265, 268, 273, 352 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_5 до ОСОБА_3 , третя особа - Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Халявка Наталія Миколаївна про визнання права власності на майно в порядку спадкування за законом - задовольнити у повному обсязі

Визнати за ОСОБА_5 , РНОКПП НОМЕР_3 , право власності на 1/2 частки квартири АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті його батька - ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 судовий збір у розмірі 7 312 гривень 00 копійок.

Зустрічну позовну заяву ОСОБА_3 до ОСОБА_5 , третя особа - Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Халявка Наталія Миколаївна про визнання права власності на частку в спільному сумісному майні подружжя - залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було проголошено лише вступну і резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, цей строк обчислюється з дня складання повного тексту судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Реквізити учасників справи:

ОСОБА_5 , адреса місця проживання - АДРЕСА_7 , РНОКПП НОМЕР_3 ,

ОСОБА_3 , адреса місця проживання - АДРЕСА_8 , РНОКПП НОМЕР_4 ,

Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Халявка Наталія Миколаївна, адреса місцезнаходження - АДРЕСА_9 .

Повний текст рішення виготовлений 10 березня 2025 року.

Суддя: