Провадження № 2/712/627/24
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
30 грудня 2024 року Суддя Соснівського районного суду м. Черкаси ТОКОВА С.Є., розглянувшив порядку спрощеного позовного провадження без виклику ( повідомлення) сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області про стягнення моральної шкоди, -
Стислий виклад позиціі позивача та заперечень відповідача.
Позивач ОСОБА_1 звернувся до Соснівського районного суду м. Черкаси із позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області про стягнення моральної шкоди.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначав, що рішенням Черкаського окружного адміністративного суду у справі № 580/1787/23 від 20.07.2023 року, яке набрало законної сили 22.08.2023 року задоволено його позов до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області та визнано протиправною бездіяльність щодо нарахування та виплати йому щорічної разової грошової допомоги до 5 травня за 2022 рік відповідно до статті 13 Закону України " Про статус ветереанів війни, гарантії їх соціального захисту " у редакції Закону України №367-ХІV від 25.12.1998 року "Про внесення змін до Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту " у розмірі 8 мінімальних пенсій за віком, зобов"язано Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області нарахувати та виплатити її з урахуванням вже виплачених коштів та стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області на його користь частину понесених судових витрат , пов"язаних із наданням йому професійної правничої допомоги адвоката.
У відзиві відповідач заперечував проти наявності підстав для відшкодування моральної шкоди та зазначала, що фінансування щорічної разової гроошової виплати, передбаченої законами України від 22.10.1993 року № 3551-ХІІ "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" від 23.03.2000 № 1584-ІІІ "Про жертви нациських переслідувань" забезпечується за рахунок коштів Державного бюджету України. Виплата заборгованості, обчисленої на виконання судових рішень здійснюється органами Пенсійного фонду України , визначеними судом боржниками, в межах бюджетних асигнувань, виділених на цю мету. Облік рішень суду у спорах про зобов"язання Головних управлінь здійснити нарахування та виплату щорічної разової грошової допомоги до 5 травня здійснюється у підсистемі "Реєстр судових рішень" інтегрованої комплексної інформаційної системи пенсійного фонду Україн. Рішення суду, на яке посилається позивач, опубліковане в Реєстрі та виплату коштів буде здійснено в межах бюджетних асигнувань, виділених на цю мету.
Процесуальні дії суду.
Ухвалою від 10 листопада 2023 року у даній справі відкрито спрощене позовне провадження без виклику ( повідомлення) сторін.
Мотивувальна частина .
Фактичні обставини встановлені судом та зміст спірних правовідносин.
Розглянувши подані документи і матеріали, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що даний позов не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.
Позивач є інвалідом 2 групи та має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни, інвалідів війни.
Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 20 липня 2023 року задоволено адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області про визнання протиправною бездіяльності та зобов"язання вчинити дії. Визнано протиправною бездіяльність щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 , як особі з інвалідністю внаслідок війни ІІ групи, щорічної разової грошової допомоги , до 5 травня за 2022 рік відповідно до статті 13 Закону України " Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" у редакціїї Закону України № 367-ХІV від 25.12.1998 "Про внесення змін до Закону України " Про статус ветеранів ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" у розмірі 8 мінімальних пенсій за віком. Зобов"язано Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області нарахувати ОСОБА_1 як особі з інвалідністю внаслідок війни ІІгрупи, щорічну разову грошову допомогу до 5 травня за 2022 рік відповідно до ст. 13 Закону україни " про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" у редакції Закону України № 367-ХІV від 25.12.98 року " Про внесення змін до закону України " Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту " в розмірі 8 мінімальних пенсій за віком та виплатити їїх з урахуванням вже виплачених коштів. Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області на користь ОСОБА_1 частину понесених судових витрат, пов"язаних з наданням йому професійної правничої допомоги адвоката в розмірі 2093,00 грн..

Позивач вважає, що внаслідок невиконання вказаного рішення суду, йому заподіяна моральна шкода розмір якої визначив 50 000 грн.

Застосовані норми права.

Загальні підходи до відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади, були сформульовані Верховним Судом у постанові від 10.04.2019 у справі №464/3789/17. Зокрема, Суд дійшов висновку, що адекватне відшкодування шкоди, зокрема й моральної, за порушення прав людини є одним із ефективних засобів юридичного захисту (п. 49). Моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання і приниження - емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання (п.52). Порушення прав людини чи погане поводження із нею з боку суб`єктів владних повноважень завжди викликають негативні емоції. Проте, не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого (п. 56).

Відсутність наслідків у вигляді розладів здоров`я внаслідок душевних страждань, психологічних переживань не свідчить про те, що позивач не зазнав страждань та приниження, а отже і не свідчить про те, що моральної шкоди не завдано.

У практиці Європейського Суду з прав людини порушення державою прав людини, що завдають психологічних страждань, розчарувань та незручностей зокрема через порушення принципу належного врядування, кваліфікуються як такі, що завдають моральної шкоди (див. наприклад, Рисовський проти України, № 29979, п. 86, 89, від 20 жовтня 2011, Антоненков та інші проти України, № 14183/02, п. 71, 22 листопада 2005).

Таким чином, психологічне напруження, розчарування та незручності, що виникли внаслідок порушення органом держави прав людини, навіть якщо вони не потягли вагомих наслідків у вигляді погіршення здоров`я, можуть свідчить про заподіяння їй моральної шкоди.

Виходячи із загальних засад доказування, у справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органами державної влади, позивач повинен довести, які саме дії (рішення, бездіяльність) спричинили страждання чи приниження, яку саме шкоду вони заподіяли і який її розмір.

При цьому слід виходити з презумпції, що порушення прав людини з боку суб`єктів владних повноважень прямо суперечить їх головним конституційним обов`язкам і завжди викликає у людини негативні емоції. Проте, не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого.

У справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади, суд, оцінивши обставин справи, повинен встановити, чи мали дії (рішення, бездіяльність) відповідача негативний вплив, чи досягли негативні емоції позивача рівня страждання або приниження, встановити причинно-наслідковий зв`язок та визначити співмірність розміру відшкодування спричиненим негативним наслідкам.

Стаття 56 Конституції України передбачає, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Частиною першою статті 22 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) встановлено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Приписами статті 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав; моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Згідно зі статтею 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала:

1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки;

2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт;

3) в інших випадках, встановлених законом.

Згідно з частиною 1 статті 173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Верховний Суд у постанові від 16.01.2020 року у справі №580/1617/19 зазначив, що сам лише факт порушення прав позивача не може слугувати виключною підставою для стягнення моральної шкоди, оскільки моральна шкода має бути обов`язково аргументована поза розумним сумнівом із зазначенням того, які конкретно дії (бездіяльність) спричинили моральні переживання та наскільки вони були інтенсивними, щоб сягнути рівня страждань.

Як на підставу відшкодування моральної шкоди позивач посилається на тривале та умисне невиконання відповідачем рішення суду.

Однак, вказані твердження не грунтуються на вимогах закону, оскільки виплата заборгованості, обчисленої на виконання судових рішень здійснюється органами Пенсійного фонду України , визначеними судом боржниками в межах бюджетних асигнувань, виділених на цю мету. При цьому, облік рішень суду у спорах про зобов"язання головних управлінь здійснити нарахування та виплату щорічної разової грошової допомоги до 5 травня здійснюється у підсистему " Реєстр судових рішень" інтегрованої комплексної інформаційної системи Пенсійного фонду України.

Рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 20 липня 2023 року обліковане у зазначеному Реєстрі, а виплата коштів здійснюється в межах бюджетних асигнувань, виділених на цю мету.

Не можуть слугувати підставою для відшкодування моральної шкоди посилання позивача на загострення хвороб та тимчасову втрату працездатності з посиланням на записи про створення медичних висновків про непрацездатність, скриншоти яких долучає до матеріалів справи, оскільки не є належними доказами на підтвердження позовних вимог, та можуть свідчити про загострення хронічних хвороб, оскільки позивач є має групу інвалідності з 01.03.2005 року. В той же час надана позивачем виписки із медичної карти стаціонарного хворого від 09.02.2023 року Державної установи "Територіальне об"єднання МВС України по Черкаській області" стосується перебування на лікуванні позивача в лютому 2023 року, тобто до звернення позивача з позовом до адміністративного суду ( позов пред"явлено 09.03.2023 року, а рішення у справі набрало законної сили 22.08.2023 року. )

Оскільки сам лише факт порушення прав позивача не може автоматично свідчити про заподіяння моральної шкоди та слугувати виключною та достатньою підставою для її стягнення, за відсутності беззаперечних доказів заподіяння її, враховуючи те, що вирахування грошового еквіваленту відшкодування моральної шкоди знаходиться суто в залежності від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, за відсутності доказів настання в житті позивача таких негативних змін та відповідного їх існування, суд вважає позовні вимоги про стягнення з відповідача моральної шкоди в розмірі 50 000 грн. необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

З урахуванням наведеного, а також зважаючи на те, що матеріалами справи підтверджується вчинення Головним управлінням Пенсійного фонду України дій, спрямованих на виконання судового рішення у цій справі, невиплата нарахованих сум допомоги має місце не внаслідок ухилення від виконання судового рішення, а через відсутність у необхідному розмірі коштів, необхідних для його виконання, суд приходить до висновку , що хоча рішення суду у цій справі не було виконано відповідачем у повному обсязі, однак вжито всіх залежних від відповідача заходів для виконання такого.

Статтею 12ЦПК України визначено, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Так, згідно зі статтею 76ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до статей 77, 78ЦПК України надані сторонами докази мають відповідати вимогам належності та допустимості, тобто, містити інформацію щодо предмета доказування та бути одержаними в порядку, встановленому законом.

Обов`язок доказування в цивільному процесі встановлений статтею 81 ЦПК України, відповідно до якого кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

У справах про відшкодування моральної шкоди обов`язок доказування покладається на особу, яка заявляє вимогу про відшкодування такої шкоди.

Між тим, позивачем не надано суду переконливих доказів на підтвердження понесення моральної шкоди, та, як наслідок, причинного зв`язку між оскаржуваною бездіяльністю відповідача та діями з її спричинення.

Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 року, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .

Згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 9 грудня 1994 року, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи

Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Ваховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про те, що позовна вимога щодо стягнення моральної шкоди у сумі 50 000 грн. є безпідставною, необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню.

Керуючисьст. 56 Конституції України, ст. 23 ЦК України, ст.ст. ст. 6, 12, 13, 18, 263, 265, 268 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Черкаського апеляційного суду протягом 30 днів.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено в день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Головуючий : С.Є. Токова