Провадження № 2/359/1474/2024
Справа № 359/6060/23
УХВАЛА

Іменем України

12 лютого 2024 року суддя Бориспільського міськрайонного суду Київської області Яковлєва Л.В., розглянувши заяву позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову,-

ВСТАНОВИВ :

22 червня 2023 року ОСОБА_1 звернувся до Бориспільського міськрайонного суду Київської області з позовом, яким просить : визнати недійсним, викладені в Протоколі загальних зборів релігійній громаді Свято-Михайлівської парафії Київської єпархії Української Православної Церкви с. Проців Бориспільського району Київської області від 03 червня 2023 року рішення з питань порядку денного про визначення списку членів релігійної громади, зміну підлеглості в канонічних та організаційних питаннях, перехід в інше канонічне підпорядкування, зміну назви, прийняття Статуту релігійної громади у новій редакції, припинення повноважень керівника релігійної громади.

Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 26 червня 2023 року відмовлено у відкритті провадження та роз`яснено позивачу право звернутися з даним позовом до Господарського суду Київської області.

Постановою Київського апеляційного суду від 07 грудня 2023 року ухвалу Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 26 червня 2023 року скасовано, а справу направлено для продовження розгляду до суду першої інстанції.

08 лютого 2024 року на адресу Бориспільського міськрайонного суду Київської області надійшли матеріали вказаної цивільної справи.

Разом з позовною заявою ОСОБА_1 подано заяву про забезпечення позову, якою просить : 1) зупинення дії рішень загальних зборів Релігійної організації «Релігійна громада Свято-Михайлівська парафія Київської єпархії Української Православної Церкви с Проців Бориспіль-ського району Київської області» () від 03 червня 2023 року, оформлених протоколом або іншим документом, незалежно від його форми, складеним за результатами проведення 03 червня 2023 загальних зборів Релігійної організації «Релігійна громада Свято-Михайлівська парафія Київської єпархії Української Православної Церкви с. Проців Бориспільського району Київської області (); 2) заборонити державним реєстраторам юридичних осіб, фізичних осіб підприємців і громадських формувань, нотаріусам, Міністерству юстиції України та його територіальним органам, Департаменту культури та туризму Київській обласній державній адміністрації, комісіям, технічним адміністраторам Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб та громадським формувань, іншим органам чи особам, які виконують функції в сфері державної реєстрації, здійснювати реєстраційні дії, передбачені Законом України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань» та Законом України «Про свободу совісті та релігійні організації» щодо Релігійної організації Релігійна громада Свято-Михайлівська парафія Київської єпархії Української Православної Церкви с.Проців Бориспільського району Київської області (), а саме : реєструвати статут (положення) релігійної громади у новій редакції, вносити зміни до відомостей про найменування юридичної особи, зміни до установчих документів, змін керівника юридичної особи, про інших осіб, які можуть вчиняти дії від імені юридичної особи, у тому числі підписувати договори, подавати документи для державної реєстрації тощо, дані про наявність обмежень щодо представ-ництва юридичної особи на виконання рішення загальних зборів Релігійної організації «Релігійна громада Свято-Михайлівська парафія Київської єпархії Української Православної Церкви с.Проців Бориспільського району Київської області» () від 03 червня 2023 року, оформлених протоколом або іншим документом, незалежно від його форми, складеним за результатами проведення 03 червня 2023 року загальних зборів Релігійної організації «Релігійна громада Свято-Михайлівська парафія Київської єпархії Української Православної Церкви с.Проців Бориспільського району Київської області» ().

Заяву обґрунтовано тим, що в провадженні Бориспільського міськрайонного суду Київської області перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до Релігійної організації «Релігійна громада Свято-Михайлівська парафія Київської єпархії Української Православної Церкви с. Проців Бориспільського району Київської області», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог : Київська обласна державна адміністрація про визнання недійсним рішень загальних зборів. 03 червня 2023 року, за результатами проведених зборів, позивача без його волевиявлення замість учасника зборів члена територіальної громади села Проців занесли у списки членів релігійної громади Релігійна громада Свято-Михайлівська парафія Київської області, на що він свого дозволу не надав. Позивач не являвся та не являється членом будь якої релігійної громади, вважає що його голос був використаний незаконно. Під час розгляду питання порядку денного про перехід церкви с. Проців з підпорядкування Українській православній церкві до Православної Церкви України, позивач голосував проти, окільне вважав, що члени територіальної громади с. Проців мають законне право вирішувати питання канонічної та організаційної підпорядкованості релігійної громади, що суперечить вимогам ст. 8 Закону України «Про свободу совісті та релігійні організації». В подальшому, позивач дізнався, що рішення зборів територіальної громади с. Проців, які відбулись 03 червня 2023 року, були оформлені Протоколом загальних зборів релігійної організації «Релігійна громада Свято-Михайлівської парафії Київської єпархії Української Православної Церкви с. Цроців Бориспільського району Київської області, і що позивач нібито виявив бажання стати членом вказаної релігійної громади, що не відповідає дійсності.

Позивач вважає, що такими діями релігійної організації «Релігійна громада Свято-Михайлів-ської парафії Київської єпархії Української Православної Церкви с. Цроців Бориспільського району Київської області, було порушено його законний інтерес, оскільки поза його воле-виявленням, ОСОБА_1 прийнято до членів релігійної громади парафії Української Православної Церкви та використано його реєстрацію на зборах для прийняття рішень, які оформлені Протоколом від 03 червня 2023 року, який є підставою для державної реєстрації змін до установчих документів юридичної особи та державної реєстрації змін в ЄДР.

Позивач вважає, що невжиття заходів забезпечення позову, буде мати наслідки у вигляді проведення державної реєстрації змін до статуту релігійної організації та державної реєстрації змін до відомостей про юридичну особу в Єдиному державному реєстрі юридич-них осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, за рішенням членів територіальної громади с. Проців з порушенням його законного інтересу та суспільного інтересу щодо законності та справедливості.

Також, невжиття заявлених заходів забезпечення позову, неминуче призведе до необхідності повторного звернення до суду з іншим позовом.

Згідно положень ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Зважаючи на вказане, розгляд заяви в порядку ч. 1 ст. 153 ЦПК України проводиться судом без повідомлення учасників справи.

Дослідивши подану заяву про забезпечення позову, мотиви і обґрунтування заяви, суд дійшов наступних висновків.

Частиною 1 ст.149 ЦПК України визначено, що суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених цим Кодексом заходів забезпечення позову.

Згідно положень ч. 1, 2 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується: накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії; встановленням обов`язку вчинити певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту;зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам, які не мають інтересу в результаті вирішення спору; зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; арештом морсь-кого судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; іншими заходами, не обхід-ними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначе-ними у пунктах 1-9 цієї частини. Суд може застосувати кілька видів забезпечення позову.

Суд, згідно ч. 2, 3 ст. 150 ЦПК України, може застосувати кілька видів забезпечення позову. При цьому заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів за -безпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Ці обставини є істотними і необхідними для забезпечення позову.

Інститут забезпечення позову являє собою сукупність встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудне-ним чи неможливим.

Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог.

Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобро-совісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.

Цивільний процесуальний закон не зобов`язує при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову.

Відповідно роз`яснень Пленум Верховного Суду України п. 4 постанови № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», заходи забезпечення позову застосовуються, якщо існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; вжиття заходів забезпечення повинно бути доцільним. Відповідно до п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді справ про забезпечення позову» при розгляді заяви про забезпечення позову, суд має з урахуван-ням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконанню чи утрудненню виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам.

Таким чином, заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватись лише у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може привести до порушення прав і законних інтересів інших осіб або учасників процесу.

Забезпечення позову це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог. По суті забезпечення позову є встановленням судом обмежень суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених претензій позивача (заявника). Вжиття заходів забезпечення позову є правом суду, а не його обов`язком. Тому при вирішенні питання щодо заяви про забезпечення позову суд враховує не лише доводи, викладені у відповідній заяві, а й інші наявні матеріали цивільної справи.

Судом встановлено, що в провадженні Бориспільського міськрайонного суду Київської області перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до Релігійної організації «Релігійна громада Свято-Михайлівська парафія Київської єпархії Української Православної Церкви с. Проців Бориспільського району Київської області», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: Київська обласна державна адміністрація про визнання недійсним рішень загальних зборів.

Частиною 2 ст. 149 ЦПК України встановлено, що забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно ч. 1 ст. 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи.

Крім того, відповідно ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод як джерело права.

Одним із критеріїв обґрунтованості заяви є наявність причинного зв`язку між конкретним видом забезпечення позову, про який йдеться у відповідній заяві, та наслідком у формі потенційної загрози виконанню рішення суду.

В прохальній частині заяви про забезпечення позову заявник просить вжити відповідні заходи шляхом зупинення дії рішення загальних зборів Релігійної організації «Релігійна громада Свято-Михайлівська парафія Київської єпархії Української Православної Церкви с Проців Бориспільського району Київської області» (ЄДРПОУ 20627572) від 03 червня 2023 року та заборони державним реєстраторам юридичних осіб, фізичних осіб підприємців і громадських формувань, нотаріусам, Міністерству юстиції України та його територіальним органам, Департаменту культури та туризму Київській обласній державній адміністрації, комісіям, технічним адміністраторам Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб та громадським формувань, іншим органам чи особам, які виконують функції в сфері державної реєстрації, здійснювати реєстраційні дії, передбачені Законом України «Про державну реєстра-цію юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань» та Законом України «Про свободу совісті та релігійні організації» щодо Релігійної організації Релігійна громада Свято-Михайлівська парафія Київської єпархії Української Православної Церкви с.Проців Бориспільського району Київської області ().

ОСОБА_1 вважає, що невжиття цих заходів забезпечення позову буде мати наслідки у вигляді проведення державної реєстрації змін до статуту релігійних організацій та державної реєстрації змін до відомостей про юридичну особу та невжиття таких заходів забезпечення позову, неминуче призведе до необхідності повторного звернення до суду з іншими позовами.

Відповідно ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Отже обов`язком позивача є доведення правових підстав його заяви про забезпечення позову, доведення настання негативних наслідків у разі не забезпечення позову, доведення обставин не здійснення відповідних дій з метою зловживання процесуальними правами.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має врахувати наскільки конкретний захід, який пропонується вжити, пов`язаний з предметом позову, наскільки він співрозмірний позовній вимозі, і яким чином цей захід фактично реалізує мету його вжиття.

Відповідно п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України за № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» особам, які беруть участь у справі, має бути гарантована реальна можливість захистити свої права при вирішенні заяви про забезпечення позову.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 29 червня 2006 року у справі «Пантелеєнко проти України» зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

При розгляді заяви про забезпечення позову шляхом заборони вчиняти певні дії, суд враховує практику Європейського суду з прав людини. Так, згідно п. 43 Рішення по справі «Шмалько проти України» право на суд, одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов з приводу цивільно-правових питань до суду. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній зі сторін. Таким чином, невжиття заходів забезпечення позову, може призвести до утруднення виконання рішення суду, а відтак й до порушення права особи на доступ до правосуддя, в аспекті ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Обґрунтування необхідності забезпечення позову полягає в доказуванні обставин, з якими пов`язано вирішення питання про забезпечення позову. Окрім того, особа, яка подала заяву про забезпечення позову повинна довести належність засобу забезпечення позову фактичним обставинам правового відношення сторін.

Отже особа, яка подала заяву про забезпечення позову повинна довести належність засобу забезпечення суті оголошеної вимоги.

Забезпечення позову по суті це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповіда-ча або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлює суд в ухвалі, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову. При встановленні співмірності між обраним видом забезпечення позову та предметом і підставами позову, слід ураховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати іншим особам здійснювати покладені на них згідно із законодавством повноваження. Аналогічну правову позицію викладено в Постанові Верховного Суду від 03 квітня 2019 року у справі за №211/129/18-ц.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки сторони позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Таким чином, внаслідок задоволення вимог позивача викладених в заяві про забезпечення позову буде обмежено права осіб, які не є відповідачами у справі, з приводу здійснення останніми покладених на них повноважень щодо реєстрації прав на нерухоме майно, при цьому визначені позивачем особи не є сторонами у справі.

Також, забезпечення позову, яке просить позивач застосувати до предмету позову, може обмежити права осіб, які є членами релігійної громади.

Таким чином зміст вимог позивача до відповідача та зміст заяви про забезпечення позову є різними за обсягом та правовими підставами.

Згідно ч. 1 ст. 157 ЦПК України ухвала суду про забезпечення позову має відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим законом. Така ухвала підлягає негайному виконанню з дня її постановлення незалежно від її оскарження і відкриття виконавчого провадження.

Крім того, всупереч вимог п. 1 ст. 151 ЦПК України, ОСОБА_1 не вказано пропозиції щодо зустрічного забезпечення його заяви.

Однак в усталеній судовій практиці та цивільній правовій доктрині вказано на необхідність перевірки зазначених форм поведінки учасників цивільних відносин на відсутність елементів зловживання відповідними правами, оскільки, як зазначено в положеннях ЦПК України, здійснення дій чи утримання від них має правові наслідки для відповідних заінтересованих осіб.

Необхідність вирішення питання про зустрічне забезпечення також передбачено положенням п. 1 ст. 151 ЦПК України та належить до обов`язків позивача.

З врахуванням наведеного, суд, надаючи оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову, враховуючи співмірність заходів забезпе-чення позову змісту заявлених позовних вимог, приходить висновку, що заява про забезпе-чення позову є необґрунтованою, а її доводи не підтверджені жодними доказами, а тому не свідчать про те, що невжиття відповідних заходів може утруднити чи унеможливити виконання рішення суду у майбутньому. На підставі вище викладеного, суд не вбачає підстав для задоволення заяви про забезпечення позову.

Одночасно суд роз`яснює, що ця відмова не позбавляє заявника на повторне звернення до суду із заявою про забезпечення позову в порядку встановленому ЦПК України, з урахуван-ням аргументів, вказаних в мотивувальній частині ухвали.

Відповідно ч. 10, 11 ст. 153 ЦПК України ухвалу про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову може бути оскаржено. Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи. Оскарження ухвали про скасування забезпечення позову або про заміну одного виду забезпечення іншим зупиняє виконання цієї ухвали.

Враховуючи наведене та керуючись ст. 149 153, 258- 261, 353 Цивільного процесуального кодексу України, п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22 грудня 2006 року № 9, суд -

УХВАЛИВ :

У задоволенні заяви позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову - відмовити.

Ухвала суду може бути оскаржена до Київського апеляційного суду через Бориспільський міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги на ухвалу суду протягом 15 днів з дня її проголошення. Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Яковлєва Л.В.