Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17.12.2024 Справа №607/10366/23 Провадження №2/607/223/2024

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі головуючого судді Дзюбича В.Л., за участю секретаря судового засідання Кочмар С.М., позивачки ОСОБА_1 , представника позивачки ОСОБА_1 - адвоката Сампари Н.М., відповідача ОСОБА_2 , представника відповідача ОСОБА_2 - адвоката Тиміцької С.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 з участю Управління сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей Тернопільської міської ради, служби у справах дітей Білецької сільської ради Тернопільського району Тернопільської області про визначення місця проживання дітей, стягнення аліментів та зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визначення місця проживання дітей,

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 з участю Управління сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей Тернопільської міської ради, служби у справах дітей Білецької сільської ради Тернопільського району Тернопільської області, у якій просить визначити місце проживання дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом із матір`ю ОСОБА_1 . Також, просить суд стягувати із ОСОБА_2 в її користь аліменти на утримання дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі по 30000 гривень на кожну дитину, щомісячно, починаючи від дня пред`явлення позову і до досягнення дітьми повноліття.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що з 09.08.2009 вона перебуває в зареєстрованому шлюбі із відповідачем. В шлюбі у них народилося двоє дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Протягом останніх років між ними втрачене почуття любові та взаємної поваги, а тому вона вирішила розірвати шлюб із відповідачем. Тому, в провадженні Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області знаходиться справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, поділ майна подружжя, визнання договорів удаваними.

Між нею та чоловіком не досягнуто згоди щодо способу та порядку участі батька в утриманні дітей.

Відповідач є забезпеченою людиною, підприємцем, власником виробництва з переробки пластику, виготовлення поліетиленової гранули та поліетиленової плівки. У власності ОСОБА_2 перебувають два транспортних засоби, комерційні приміщення та виробничі потужності.

ОСОБА_2 є здоровою та працездатною особою, не має на утриманні будь яких непрацездатних, малолітніх, неповнолітніх осіб, більше того він є підприємцем, власником виробництва, значну частину доходів не декларує (приховує), а тому вважає, за необхідне стягнути з ОСОБА_2 на її користь аліменти на утримання дітей ОСОБА_4 у розмірі 30 000 грн. та ОСОБА_3 у розмірі 30 000 грн.

Крім того, за час перебування в шлюбі, вихованням, харчуванням, виконанням домашнього завдання, лікуванням, відвідуванням гуртків та загалом виконанням всіх обов`язків щодо дочок, займалася вона, тому саме з нею повинно бути визначене місце проживання дітей.

Батько не брав участі в освітньому процесі чи виконанні побутових обов`язків щодо дітей більше того, робота батька передбачає нестабільний робочий день, часті відрядження у різні міста України.

Як мама, вона створила комфортні умови для проживання, розвитку та відпочинку дітей, проводить свій вільний час разом із дітьми, має стабільний дохід, є фізичною особою підприємцем та позитивно характеризуюся.

За останні місяці та станом на момент подання позову матеріальне забезпечення дітей здійснюється нею однособово, а саме: придбання продуктів харчування, медикаментів, шкільного приладдя, одягу, оплата гуртків та всі інші побутові витрати на утримання дітей.

Разом з дітьми, вони проживають без реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 .

Обгрунтовано вважає, що зважаючи на вік, особисту прихильність дітей до неї, місце проживання дітей повинно бути визначеним з матірю.

Разом з тим, зазначає, що зміна місця проживання дітей (окремо від мами), буде мати непоправне негативне значення для дітей та зашкодить їх емоційному стану, а також розвитку.

Визначення місця проживання дітей із мамою не впливатиме на їхні взаємини з татом, оскільки не позбавляє його прав і не звільняє від виконання батьківських обов`язків.

З цих підстав, просить суд позов задоволити.

24.08.2023 відповідачем подано зустрічну позовну заяву до ОСОБА_1 про визначення місця проживання дітей.

Зустрічна позовна заява обґрунтована тим, що у шлюбі із відповідачкою в них народилось двоє дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

ОСОБА_4 та ОСОБА_3 виповнилось відповідно 13 та 9,5 років, вони проживають разом із ним та відповідачкою без реєстрації за адресою АДРЕСА_1 .

Обґрунтовано вважає, що рівень довіри, любові, особиста прихильність до нього дочок та його до них, а також вік дочок, стан їх здоров`я та рівень його турботи про них є підставою для визначення місця проживання дітей саме з батьком.

Такий стан речей відповідатиме якнайкращим інтересам дітей, а саме інтереси дітей є найвищим пріоритетом у вирішенні даного виду спорів.

У розмовах із ним діти неодноразово просили в разі спору боротися за те, щоб вони залишились проживати з батьком. Такий спір виник, а отже, він як батько, зобов`язаний відстоювати їхнє з дітьми право бути разом.

Окрім цього, вік, якого досягли діти, передбачав не лише можливість, але й пряму необхідність з`ясувати думку дітей стосовно визначення їх місця проживання.

Як батько дітей, він буре активну участь у навчанні та вихованні дітей, готує для них смачні страви, тому що приготування їжі є його хоббі, стежить за тим, аби дочки підтримували високий рівень навчальних досягнень, у разі хвороб - лікує їх, звертається до лікарів, доглядає за дітьми нарівні з мамою, забезпечую їх усім необхідним.

Тому вважає, що будь-яких перешкод для визначення проживання дітей саме із ним на даний час, окрім гендерних стереотипів, немає.

Він зумів створити комфортні умови для життя своєї сім`ї, повністю її усім забезпечує, має доволі високий стабільний дохід, стимулює розвиток та організовує відпочинок дітей, проводить увесь свій вільний час разом з дітьми.

Щоранку протягом навчального року саме він, батько, відвозить дітей до школи на власному автомобільному транспорті, та саме він забирає їх після уроків додому, відвозить їх на додаткові заняття в художній школі та на тренування з гімнастики.

Як особистість він позитивно характеризується, судимості не має, успішно взаємодіє з учителями своїх дочок, педіатром, регулярно цікавиться їх здоров`ям успіхами у навчанні.

Разом з дочками вони чудово проводять час, дочки розповідають йому про свої успіхи у навчанні, звертаються, в разі потреби, за допомогою, вони разом снідають, обідають, вечеряють, проводять вихідні, дочки чекають на його повернення з роботи. Він, як батько дбає про їхнє навчання, виховання та загальний розвиток.

Відсутність взаєморозуміння між дітьми і матір`ю чітко простежується як з аргументації первісної позовної заяви, так і з доданих до неї документів та при цьому є важливим фактом при вирішенні цього спору в силу вимог статті 161 СК України, оскільки особиста прихильність дитини до кожного з батьків має істотне значення і підлягає обов`язковому врахуванню судом.

Натомість, ОСОБА_1 у поданій нею заяві до Білецької сільської ради від 19.07.2023 сама ж стверджує, що її стосунки з дітьми істотно погіршились, вона перебуває у конфліктних відносинах із дітьми, діти на ніч замикаються від неї, доньки не слухаються маму, а батько начебто налаштовує дітей проти мами.

У зазначеній заяві до Білецького сільської ради ОСОБА_1 зазначає, що батько дітей негативно впливає на стосунки між нею та молодшою дочкою, дитина вірить батькові, поводить себе агресивно, часто плаче і не слухає матір, ігнорує всі прохання, порушує дисципліну, а батько це підтримує та фіксує.

Зі слів ОСОБА_1 , відповідач систематично провокує сварки, а коли ОСОБА_1 починає захищатися - записує на диктофон та камеру телефону і звинувачує її у неадекватності, обзиває істеричкою. Варто зауважити, що за вказаних обставин ОСОБА_1 сама описує свою поведінку як неадекватну, інакше вона би не боялася того, що її запишуть на відео.

Окрім цього, зводячи наклепи на батька своїх дітей, ОСОБА_1 упускає з виду, що діти перебувають у тому віці, коли їх доволі складно «налаштувати» проти когось, вони уже не піддаються навіюванню. Вік дітей - підлітковий, у цей час активно формується їхня особистість, вони гостро реагують на неповагу до їх думки.

Розірвання шлюбу між ним і матір`ю дітей не повинно позначитися на звичному для дітей укладі життя, травмувати їхню психіку, розірвати звичні для них соціальні зв`язки, жорстоко поставити дитину у стан невизначеності, втрати можливості спілкування з опорними для неї людьми, з якими дитина щоденно прокидається, проводить день і засинає, яких любить і які відповідають їй взаємністю.

Вказав, що дитина не повинна бути засобом задоволення чиїхось амбіцій. Якби він, як батько дітей, бачив, що інтересам дочок відповідає проживання з матір`ю, він, як багато інших батьків у світі, погодився би із таким станом речей.

Спір щодо визначення місця проживання дитини з батьком чи матір`ю повинен вирішуватися із першочерговим врахуванням саме забезпечення найкращих інтересів дитини кожним із батьків, а не самого по собі бажання батьків.

З цих підстав, просить суд визначити місце проживання дітей разом із ним.

24.08.2023 відповідачем подано відзив на позовну заяву, який мотивований тим, що позов до задоволення не підлягає, оскільки що стосується позовної вимоги про визначення місця проживання дітей, позивачкою абсолютно проігноровано і не проаналізовано інтересів дітей, які мають бути пріоритетними при вирішенні даного спору, а також не обґрунтовано, чому позивач вважає, що найкращим інтересам дітей відповідає визначення їх проживання з саме матір`ю, а не з батьком.

Такий підхід передусім базується на стереотипізації гендерних ролей у сім`ї та суспільстві і суворо критикується Європейським судом з прав людини.

Найвищим пріоритетом у вирішенні даного виду спорів повинні бути інтереси дитини.

Окрім цього, вік, якого досягли діти, передбачає не лише можливість, але й пряму необхідність з`ясувати думку дітей стосовно визначення їх місця проживання.

У позовній заяві ОСОБА_1 намагається сформувати у суду хибне враження про те, що ОСОБА_2 , як батько дітей, не займається їх вихованням, не цікавиться їхнім харчуванням, виконанням домашніх завдань, лікуванням, відвідуванням гуртків та загалом виконання всіх обов`язків щодо дітей.

І саме це твердження є головним аргументом, чому саме з мамою, на думку позивача, повинно бути визначено місце проживання дітей.

Позивач ОСОБА_1 стверджує, що саме вона створила комфортні умови для проживання, розвитку та відпочинку дітей, проводить свій вільний час разом з дітьми, має стабільний дохід, є фізичною особою-підприємцем та позитивно характеризується. Разом з тим, позивач не надала жодних доказів на підтвердження вказаних обставин.

Аналогічно, стверджуючи, що за останні місяці та станом на момент подання позову матеріальне забезпечення дітей, а саме - придбання продуктів харчування, медикаментів, шкільного приладдя, одягу, оплати гуртків та інші побутові витрати на утримання дітей здійснюються матір`ю дітей одноособово, позивач не надала жодних доказів на підтвердження цих обставин. ОСОБА_1 не працює і доходів не має.

Натомість, відповідач має фото чеків, які підтверджують турботу про дітей та безпосередню участь у витратах на їх утримання.

Твердження позивачки про те, що саме вона займається підготовкою домашніх завдань, враховуючи вік дітей, свідчить не про допомогу дітям, а навпаки, про те, що матір заважає формуванню самостійності та перешкоджає правильному формуванню відповідальності дітей як учнів за підготовлені ними домашні завдання.

Аналогічно, твердження позивачки про те, що саме вона займається навчанням, не відповідає дійсності, оскільки навчанням дітей займаються шкільні та позашкільні навчальні заклади, вартість чого оплачує і завжди оплачував саме батько.

Відповідач зауважив, щоранку протягом навчального року саме він відвозить дітей до школи на власному автомобільному транспорті, та саме він забирає їх після уроків додому, відвозить їх на додаткові заняття в художній школі та на тренування з гімнастики.

Позивачка намагається сформувати у суду враження про те, що дітей слід залишити проживати з матір`ю. Проте ОСОБА_1 свідомо замовчує той факт, що діти бажають залишатись проживати саме з батьком.

Відсутність взаєморозуміння між дітьми і матір`ю чітко простежується як з аргументації позовної заяви, так і з доданих до неї документів та при цьому є важливим фактом при вирішенні цього спору в силу вимог статті 161 СК України.

Щодо позовної вимоги про стягнення аліментів зазначає, що діти проживають разом з батьком, батько наполягає на тому, аби діти залишились проживати саме з ним, саме батько покриває повністю усі витрати на утримання, навчання, виховання, розвиток дітей.

Твердження матері про відсутність участі батька в утриманні дітей не відповідають дійсності, спростовуються товарними чеками. Зауважує, що він, як батько дітей, завжди надавав їм повне утримання і ніколи намірено не збирав ніяких чеків. Долучені копії чеків, які підтверджують його витрати, віднайдені у його машині, у сумках, гаманцях останнім часом, він не планував їх зберігати і комусь надавати, тому просить не зважати на їх зім`ятий вигляд.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини (ст. 182 СК України). Законодавство не зобов`язує батьків сплачувати надмірні аліменти. Аліменти є достатньою і необхідною гарантією забезпечення потреб дитини.

Позивачка просить стягнути з відповідача аліменти на утримання дітей у розмірі 30000 грн щомісячно на кожну дитину.

Проте, за умови рівної участі батьків в утриманні дитини, позивачка повинна була би також витрачати на кожну дитину по 30 000 грн, що разом становить 60 000 грн на одну дитину на місяць, та 120 000 грн на двох дітей щомісяця. Такі вимоги позивачки є явно завищеними та несправедливими.

Тому, стягнення з батька на користь матері аліментів на утримання дітей у сумі, яка заявлена у позові - по 30 000 грн на кожну дитину, щомісяця, є надмірним, завищеним, та виглядає спробою позивачки вирішити питання особистого матеріального забезпечення за рахунок батька дітей.

Відтак, у задоволенні позову просить суд відмовити.

30.08.2023 Судом зареєстрована відповідь на відзив подана представником позивача, через систему «Електронний суд», в якій представник позивача виклала свої заперечення, щодо доводів зазначених у відзиві та зазначає, що ОСОБА_1 здійснювала підприємницьку діяльність фізичної особи підприємця. Як вбачається із звіту суб`єкта малого підприємництва - фізичної особи - платника єдиного податку, обсяг виручки від реалізації товарів (робіт, послуг) за звітній квартал в календарному році становить 392 672.00 грн. ОСОБА_1 з червня 2023 року здійснювала підприємницьку діяльність, код згідно КВЕД 68.31 Агенства нерухомості, що підтверджується доданим витягом №347.

18.08.2023 року припинила підприємницьку діяльність фізичної особи підприємця за власним рішенням, що підтверджується описом від 18.08.2023 року. Після припинення підприємницьку діяльність фізичної особи підприємця, ОСОБА_1 почала працювати на посаді менеджера з продажу будівельної компанії «Престиж Буд».

Окрім цього, у власності ОСОБА_1 знаходиться квартира АДРЕСА_2 , що придбана до шлюбу, на підтвердження додається договір про організацію будівництва від 01.11.2007 року № 100 та свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 03.11.2008 року. Від здачі в оренду вказаного майна ОСОБА_1 отримує дохід.

Разом з тим, батьки ОСОБА_1 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 перебувають на роботі в Італії, де отримують значні доходи та матеріально допомагають своїм онукам.

Таким чином, твердження представника ОСОБА_2 про відсутність доходів у ОСОБА_1 для матеріального забезпечення дітей є неправдивими та маніпулятивними.

Щодо наявності у Відповідача чеків, що «підтверджують турботу про дітей» позивачка вказала, що чеками не можна підтвердити турботу про дітей, придбання продуктів харчування, медикаментів, одягу, шкільного приладдя це - обов`язок батьків і збирати про це чеки про виконання цього обов`язку по найменшій мірі - принизливо.

ОСОБА_1 купляє продукти харчування з яких готує дітям їжу, медикаменти, одяг, шкільне приладдя проте збирати про це чеки не ставить за мету, оскільки це принизливо для людини.

Позивачка вказала, що за час перебування в шлюбі вихованням, харчуванням, лікуванням, та загалом виконанням всіх обов`язків щодо дочок, займалася мама, тоді як Відповідач, тобто ОСОБА_2 не займається приготуванням їжі, прибиранням, пранням, складанням дитячих речей.

Голослівними та не підтвердженими будь-яким доказами є твердження представника ОСОБА_2 про оплату шкільних та позашкільних навчань батьком, оскільки така оплата здійснюється із спільно бюджету подружжя.

Не підтверджується жодними доказами, що ОСОБА_2 відвозить дітей на навчання та забирає з навчання, більше того у відповідача відсутній власний автомобіль, оскільки це спільна сумісна власність подружжя.

В матеріалах справи наявна довідка нейроклініки Меморія № 150 і як вбачається з вказаної довідки, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , відвідала три заняття з психологом з 06.06.2023 року по 29.06.2023 року. У ОСОБА_7 спостерігається підвищений рівень тривожності пов`язаний із розлученням батьків.

Позивачка вказала, що виклик дітей в судове засідання призведе до повного руйнування психіки дітей, яка і так перебуває в нестабільному стані, оскільки ОСОБА_2 не обирає засобів і вдається до найбільш принизливих та низьких з них, а саме залучає дітей в проблеми дорослих, маніпулює спільними дітьми та налаштовувати проти мами, а також займатися постійним їх підкупом.

19.07.2023 ОСОБА_1 звернулася із заявою до органу опіки та піклування Білецької сільської ради, якою констатувалаа наступне, ОСОБА_2 повідомляє дітям про проблеми сім`ї, втручає їх в питання розлучення та поділу майна, обманює їх, маніпулює ними, налаштовує проти мами.

ОСОБА_1 вказала, що дітям повинен бути забезпечений належний рівень життя, необхідний для їхнього фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку.

Розмір аліментів у сумі 30 000 грн., обумовлений тим, що від моменту народження дітей вони не обмежувалися ні в чому, жодним чином, а тому зменшення витрат на їх утримання після розірвання шлюбу є неприпустимим.

Відповідач є забезпеченою людиною, підприємцем, співвласником виробництва з переробки пластику, виготовлення поліетиленової гранули та поліетиленової плівки.

Вважає, що не заслуговують на увагу твердження представника ОСОБА_2 , що «стягнення аліментів на утримання дітей у сумі 30 000 грн. виглядають спробою позивачки вирішити особистого матеріального забезпечення», більше того такі твердження шкодять честі та гідності ОСОБА_8 , потребують спростування.

Таким чином, матеріальне становище дітей не повинно погіршуватись у зв`язку з розірванням шлюбу між батьками.

З цих підстав просить суд позов задоволити.

07.09.2023 відповідачем за первісним позовом - ОСОБА_2 подані заперечення на відповідь на відзив, в яких останній звертає увагу на те, що жоден з доданих позивачем до матеріалів справи доказів не свідчить про наявність у ОСОБА_1 доходів на даний час, адже твердження про її доходи від здачі в оренду нерухомого майна - квартири, а також про доходи від роботи на посаді менеджера з продажу будівельної компанії «Престиж-буд» не підтверджене жодними доказами.

Твердження про високий рівень матеріального забезпечення ОСОБА_1 у в`язку з перебуванням її батьків ОСОБА_6 та ОСОБА_5 на роботі у Італії також не підтверджуються жодними доказами, окрім долученого до відповіді на відзив дозволу ОСОБА_6 на проживання у Італії.

Як видно, для створення хибного враження суду про працевлаштованість ОСОБА_6 за кордоном до матеріалів справи стороною позивачки додано копію паспорта громадянина України для виїзду закордон серії НОМЕР_1 дійсного до 10.03.2019 року (недійсного на даний час), з проставленою відміткою про виїзд закордон та відповідно без відмітки про повернення.

Проте, матір ОСОБА_1 вже понад 4 роки проживає в Україні.

Разом з тим, наявність самого по собі дозволу на проживання за кордоном, підтвердження факту виїзду за межі України 21.05.2018 - не свідчить про наявність доходів у батьків ОСОБА_1 , а тим більше, не свідчить про наявність саме у ОСОБА_1 як самостійної повнолітньої особи доходів від роботи її батьків за кордоном. Тому, дані обставини взагалі не мають відношення до предмету доказування у цій справі.

Зазначення у відповіді на відзив про те, що ОСОБА_2 не займається приготуванням їжі, прибиранням, пранням, складання дитячих речей не відповідає дійсності та є голослівним.

Бездоказовим та не відповідним дійсності є твердження про те, що ОСОБА_2 маніпулює спільними дітьми, налаштовує їх проти матері, займається їх постійним підкупом.

Висловлювання про те, що стягнення з батька на користь матері аліментів на утримання дітей у сумі, яка заявлена у позові - по 30 000 грн на кожну дитину, щомісяця, є надмірним, завищеним, та виглядає спробою позивачки вирішити питання особистого матеріального забезпечення за рахунок батька дітей, не можуть бути витлумачені як шкода честі та гідності ОСОБА_1 та не можуть бути спростовані по своїй суті, оскільки є власною оцінкою дій позивачки зі сторони відповідача, а тому, як власні оціночні судження, не підлягають спростуванню чи доведенню.

Окрім цього, відповідач має безумовне право звернути увагу суду на ті чи інші аргументи позивачки, які стосуються позовних вимог, та виразити власне ставлення до них.

Відповідач просить звернути увагу, що як у позові, так і у відповіді на відзив ОСОБА_1 взагалі не приділяє уваги визначенню саме якнайкращих інтересів дітей, повністю ігнорує право дітей бути заслуханими і почутими при вирішення питань, які стосуються їх життя, що є дуже красномовним фактом, який не свідчить на користь доцільності визначення місця проживання дітей з матір`ю.

Системне ігнорування позивачкою ОСОБА_1 необхідності врахувати думку дітей при вирішенні спору свідчить про відсутність у неї розуміння важливості врахування думки дітей з питань, що стосуються їх життя, а також про знецінення їх особистості і зневагу до їх думок, поглядів, відчуттів, переконань, що потребує самостійної оцінки судом.

Відтак, при визначенні якнайкращих інтересів дітей необхідно врахувати їх думку щодо вирішення даного спору.

Відповідач ОСОБА_2 усвідомлює роль та значення повноцінної участі обох батьків у вихованні дітей та у разі визначення місця проживання дітей саме з ним - не створюватиме перешкод матері дітей у спілкуванні з ними, а навпаки, заохочуватиме їх спільне проведення часу.

Тому, в задоволенні первісного позову просить суд відмовити, натомість задоволити зустрічний позов.

07.09.2023 Судом зареєстрований відзив на зустрічну позовну заяву, поданий представником відповідача за зустрічним позовом, через систему «Електронний суд», який мотивований тим, що зустрічна позовна заява до задоволення не підлягає, оскільки зустрічна позовна заява ґрунтується фактично на одному аргументів - «бажанні» дітей проживати з батьком, а інші аргументи в ОСОБА_2 відсутні. Вказала, що ОСОБА_2 щоденно налаштовує дітей проти матері, внаслідок чого, через свій малий життєвий досвід, діти певною мірою потрапили під вплив батька, який здійснює постійні маніпуляції.

В матеріалах справи наявна довідка нейроклініки Меморія № 150 і як вбачається з вказаної довідки, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , відвідала три заняття з психологом з 06.06.2023 року по 29.06.2023 року. У ОСОБА_7 спостерігається підвищений рівень тривожності пов`язаний із розлученням батьків. Виклик дітей в судове засідання призведе до повного руйнування психіки дітей, яка і так перебуває в нестабільному стані, оскільки ОСОБА_2 не обирає засобів і залучає дітей в проблеми дорослих, маніпулює спільними дітьми та налаштовує їх проти матері, а також займається постійним їх підкупом.

ОСОБА_1 вказала, що здатна матеріально забезпечувати дітей. Натомість, в ОСОБА_2 відсутнє власне житло. Житловий будинок з надвірними побудовами та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 є об`єктом незавершеного будівництва, який не введено в експлуатацію.

В ОСОБА_2 відсутні будь які правовстановлюючі документи на житловий будинок з надвірними побудовами та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 , що відповідно до чинного законодавства посвідчують право власності на житло. Відтак, ОСОБА_2 не має власного житла в котрому суд може визначити місце проживання дітей із батьком.

ОСОБА_1 купляє продукти харчування з яких готує дітям їжу, медикаменти, одяг, шкільне приладдя проте збирати про це чеки не ставить за мету, оскільки це принизливо.

За час перебування в шлюбі вихованням, харчуванням, лікуванням, та загалом виконанням всіх обов`язків щодо дітей, займалася матір, тоді як ОСОБА_2 не займається приготуванням їжі, прибиранням, пранням, складанням дитячих речей.

Голослівними та не підтвердженими будь-яким доказами є твердження представника ОСОБА_2 про оплату шкільних та позашкільних, батьком, оскільки така оплата здійснюється із спільно бюджету подружжя.

З підстав вищенаведеного, просить суд в задоволені зустрічних позовних вимог відмовити.

21.09.2023 року представником позивача за зустрічним позовом подано відповідь на відзив за зустрічним позовом, в якій представник зазначає, що у відзиві на зустрічний позов представник позивача допускає маніпулятивні твердження, що неначебто «зустрічна позовна заява ґрунтується на одному аргументі - бажання дітей проживати з татом».

Проте, ОСОБА_2 не вважає, що думка дітей є єдиною підставою для визначення проживання дітей з ним, натомість посилається на те, що думка дітей має значення і має бути врахована для визначення особистої прихильності дітей до кожного з батьків, так само як вік дитини та інші обставини, що мають істотне значення, як цього вимагає стаття 161 Сімейного кодексу України.

Спір щодо визначення місця проживання дитини з батьком чи матір`ю повинен вирішуватися із першочерговим врахуванням саме забезпечення найкращих інтересів дитини кожним із батьків, а не самого бажання батьків.

Відповіач вказав, що відзив на позовну заяву зводиться до заперечень проти клопотання про з`ясування думки дітей.

У світлі заперечень представниці відповідачки за зустрічним позовом проти з`ясування думки дітей зауважує, що кваліфікація психологів дозволяє встановити думку дитини без будь-якої травматизації дитини.

Аргументи про шкідливість з`ясування думки дитини для психіки дитини в судовому засіданні є безпідставними, а особливо - щодо старшої доньки ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 , адже відповідно до статті 18 Сімейного кодексу України, кожен учасник сімейних відносин, який досяг 14 років, має право на безпосереднє звернення до суду за захистом свого права або інтересу.

Відтак, твердження про те, що ОСОБА_4 не може бути опитаною судом для з`ясування її думки з приводу питань, які стосуються її життя, у той час як ОСОБА_7 через 3 місяці виповниться 14 років і вона набуде не лише праава самостійно визначати місце свого проживання, але й самостійної цивільної процесуальної дієздатності у сімейних правовідносинах при захисті сімейних прав і обов`язків, суперечить не лише ст. ст. 18 та 171 Сімейного кодексу України, але й свідчитиме про зневагу до думки дитини, що є неприпустимим.

Стосовно доцільності з`ясування думки дитини ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_3 , то враховуючи обставини справи та вік, якого вона досягне вже через два місяці (10 років), то ОСОБА_9 , як молодша сестра, також має право бути заслуханою і почутою, а крім цього, має право на збереження тісних родинних зв`язків не лише з батьком, але й зі старшою сестрою.

Той факт, що представник позивача, діючи в інтересах своєї довірительки, не враховує таких важливих факторів, як вік кожної з дітей та висловлюється проти з`ясування думки дітей, свідчить про те, що матір дітей не має сформованого, глибинного розуміння про дійсні інтереси дітей, або не бажає, щоб суд або інші адміністративні органи виявили дійсний стан взаємин матері з її дітьми, а також ступінь прихильності дітей до кожного з батьків.

Твердження про те, що «виклик дітей в судове засідання призведе до повного руйнування психіки дітей, яка і так перебуває у нестабільному стані, оскільки ОСОБА_2 не обирає засобів і вдається до найбільш принизливих та низьких з них, а саме залучає дітей у проблеми дорослих, маніпулює спільними дітьми та налаштовує їх проти мами, а також займається їх постійним підкупом...», є наклепницьким і бездоказовим.

Відповідач ОСОБА_2 вказав, що заперечує будь-які твердження, зазначені у відзиві на зустрічний позов, які принижують його як батька та як громадянина, у тому числі, але не виключно, про те, що він виганяє позивачку з будинку, вчиняє домашнє насильство в присутності дітей, внаслідок чого діти начебто «переносять нервове збудження і жахливий психологічний стан», про те, що батько не контролює розпорядку дня дітей та інше.

Відтак, наведені у відзиві доводи не спростовують правильності тверджень ОСОБА_2 про доцільність та відповідність інтересам дітей визначення їх місця проживання саме з ним як з батьком.

Ухвалою судді від 23.06.2023 відкрито провадження у цивільній справі №607/10366/23. Постановлено розгляд справи проводити в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання.

Протокольною ухвалою судді без видалення суду до нарадчої кімнати у судовому засіданні, яке відбулося 24.08.2023 постановлено прийняти до спільного розгляду зустрічну позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визначення місця проживання дітей, разом із первісним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 з участю Управління сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей Тернопільської міської ради, служби у справах дітей Білецької сільської ради Тернопільського району Тернопільської області про визначення місця проживання дітей, стягнення аліментів. Вимоги за зустрічним позовом об`єднано в одне провадження з первісним позовом, що відображено в протоколі судового засідання.

Протокольною ухвалою судді без видалення суду до нарадчої кімнати у судовому засіданні, яке відбулося 20.09.2023 постановлено матеріали цивільної справи направити до Управляння сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей Тернопільської міської ради для дачі висновку, щодо доцільності визначення місця проживання дітей, що відображено в протоколі судового засідання.

01.11.2023 матеріали цивільної справи повернуті до Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області із Управляння сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей Тернопільської міської ради, без виконання.

Протокольною ухвалою судді без видалення суду до нарадчої кімнати у судовому засіданні, яке відбулося 08.12.2023 постановлено залучити до участі в справі в якості третьої особи - службу у справах дітей Білецької сільської ради Тернопільського району Тернопільської області, що відображено в протоколі судового засідання.

Протокольною ухвалою судді без видалення суду до нарадчої кімнати у судовому засіданні, яке відбулося 21.12.2023 постановлено матеріали цивільної справи направити до Служби у справах дітей Білецької сільської ради Тернопільського району Тернопільської області для дачі висновку, щодо доцільності визначення місця проживання дітей, що відображено в протоколі судового засідання.

Протокольною ухвалою судді без видалення суду до нарадчої кімнати у судовому засіданні, яке відбулося 23.04.2024 постановлено закрити підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті, що відображено в протоколі судового засідання.

Позивач та її представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила задовольнити позов. Щодо зустрічних позовних вимог відповідача, заперечили з підстав наведених у відзиві на зустрічну позовну заяву.

В судовому засіданні відповідач та його представник, щодо задоволення первісних позовних вимог заперечили, з підстав наведених у відзиві на позов. Зустрічний позов підтримали та просили суд його задоволити.

У судове засідання уповноважений представник третьої особи Управляння сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей Тернопільської міської ради не з`явився.

У судове засідання представник третьої особи служби у справах дітей Білецької сільської ради Тернопільського району Тернопільської області не з`явився, подавши до суду заяву про здійснення розгляду справи без участі представника за наявними матеріалами у справі.

Суд, вислухавши позивача та його представника, відповідача та його представника, дослідивши матеріали справи, всебічно та в повному обсязі проаналізувавши всі обставини справи, належність та допустимість доказів, встановив наступні обставини.

Частина 1 ст. 2 ЦПК України передбачає, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Статтею 263 ЦПК України передбачено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух.

Як встановлено судом і вбачається з матеріалів справи, сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 09.08.2009, який рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 15.01.2024 розірвано.

У даному шлюбі у сторін народилося двоє дітей: дочка - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , що стверджується свідоцтвом про народження серія НОМЕР_2 виданим 15.01.2010 відділом реєстрації актів цивільного стану Тернопільського міського управління юстиції та дочка ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що стверджується свідоцтвом про народження серія НОМЕР_2 виданим 10.01.2014 відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Тернопільського міського управління юстиції.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (ч. 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства»).

Згідно з вимогами ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно.

Судом встановлено, що між сторонами наявний спір щодо визначення місця проживання дітей.

Частина 4 ст. 29 ЦК України визначає, що місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає.

Згідно з ч. 1 ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.

Так, суд встановив, що сторони по справі та їхні діти ОСОБА_4 та ОСОБА_3 проживють за адресою АДРЕСА_1 , що стверджується Актом обтеження умов проживання від 15.01.2024.

Як вбачається із довідки №02-13/186 виданої 07.06.2023 директором Тернопільської спеціалізованої школи І-ІІІ №3 з поглибленим вивченням іноземних мов Терноопільської міської раади Тернопільської області, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , навчається у 8-Б класі Тернопільської спеціалізованої школи І-ІІІ ступенів №3 з поглибленим вивченням іноземних мов Тернопільської міської ради Тернопільської області. Зі слів класного керуваника, батько учениці не цікавиться успішністю, не відвідує батьківські збори, не бере участі у шкільних заходах. Батьківські збори відвідує мама.

Водночас, Суд не примає до уваги фактичні обставини, відображені у довідці №02-13/185 виданій 07.06.2023 директором Тернопільської спеціалізованої школи І-ІІІ №3 з поглибленим вивченням іноземних мов Тернопільської міської раади Тернопільської області, яка була надана позивачкою, оскільки наказом директора Тернопільської спеціалізованої школи І-ІІІ №3 з поглибленим вивченням іноземних мов Терноопільської міської ради Тернопільської області №223 від 24.08.2023, визнано нечинною довідку №02-13/185 від 07.06.2023, видану ОСОБА_1 , матері учениці 4-А класу ОСОБА_3 . Підготовлено нову довідку, яка відповідає фактичним обставинам справи за інформацією, запитуваною ОСОБА_2 , батьком учениці 4-А класу ОСОБА_3 .

Так, відповідно до довідки №02-13/250 виданої 24.08.2023 директором Тернопільської спеціалізованої школи І-ІІІ №3 з поглибленим вивченням іноземних мов Тернопільської міської раади Тернопільської області, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , навчається у 4-А класі Тернопільської спеціалізованої школи І-ІІІ №3 з поглибленим вивченням іноземних мов Тернопільської міської раади Тернопільської області. Зі слів класного керівника, батько учениці спілкується з класним керівником, періодично навідується в школу, цікавиться успішністю доньки, забирає дитину після закінчення навчальних занять.

Судом було заслухано неповнолітню дитину ОСОБА_4 , яка пояснила, що бажає проживати разом із матір`ю.

Судом заслухано малолітню дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка змінивши попередньо висловлену позицію вказала, що бажає проивати разом із матір`ю.

Свідок ОСОБА_10 , яка є подругою позивачки ОСОБА_8 пояснила, що знає ОСОБА_11 вже 11 років, оскільки діти ходили разом в садочок. Їхні будинки знаходяться майже на одній вулиці, тому разом водили дітей в садочок, разом забирали. Пояснила, що позивачка є хорошою мамою. ЇЇ діти завжди доглянуті, нагодовані, вдягнуті. ОСОБА_12 приводила та забирала із садочку, святкувала дні народження. Батько дітей ОСОБА_13 також часто приходив до садочку, на різні святкування, дні народження. Відношення між батьком і дітьми було нормальне, тепле. Також, як і ОСОБА_11 батько приймав участь у відвідуванні дітей, походу до гуртків, відвозив їх. Як кожна мама основну частину піклування про дітей виконувала ОСОБА_11 . Коли діти хворіли ОСОБА_11 лишалася вдома з дітьми на лікарняному та займалася їх лікуванням. Родина не раз їздила відпочивати разом в Карпати та на моря. Зі слів ОСОБА_11 , ОСОБА_14 проблематично та жадібно виділяв кошти на одяг, продукти, гуртки та інші потреби для неї та дітей. З початку судового процесу, зі слів ОСОБА_11 , ОСОБА_14 став більш щедрим до дітей. ОСОБА_11 , коли діти були маленькі, ні де не працювала, ОСОБА_14 говорив, щоб вона була вдома і доглядала дітей. Пізніше ОСОБА_11 пробувала влаштовуватись на роботу. На її думку, родина ОСОБА_15 проживала за кошти відповідача, який був підприємцем. ОСОБА_16 проживала в квартирі ОСОБА_11 , батьки її знаходились за кордоном, які також допомагали. Батьки ОСОБА_11 придбали квартиру, зробили в ній ремонт. На даний час ОСОБА_7 живе з ОСОБА_11 , а ОСОБА_9 з ОСОБА_17 , однак дівчата спілкуються як між собою, так і з обома батьками, ходять до них в гості.

Свідок ОСОБА_6 яка є матір`ю позивачки ОСОБА_18 пояснила, що її донька ОСОБА_18 довший час не працювала, так як займалася вихованням маленьких дітей. Отримував сім`ю батько ОСОБА_19 . Родина часто їздила відпочивати за кордон, на море. Все що необхідно для родини було забезпечено. Проживали позивачка з відповідачем в квартирі, яку придбали вони для доньки, ще до її одруження. Куплена квартира знаходилася в сирому стані. Свідок пояснила, що вона разом із чоловіком працювали за кордоном в Італії, висилали кошти ОСОБА_11 для ремонту квартири. Оскільки все зразу зробити не було можливості, тому ОСОБА_11 разом із ОСОБА_17 деякий час проживали в с. Біла в його батьків. Кошти на квартиру та ремонт сплачували батьки ОСОБА_11 . ОСОБА_14 допомагав займатися ремонтом. З часом в родині почали виникати непорозуміння, сварки, розлади. Конфлікти виникали через гроші. ОСОБА_14 вимагав від ОСОБА_11 , після відвідування магазинів, чеки. Сварився, що деякі продукти ОСОБА_11 придбала дорого. Вона часто залишалася без продуктів. ОСОБА_14 працював, мав кошти, міг собі купити що хотів. З онуками спілкувалась не часто, вони приїжджали до неї в село. На її думку відповідач настроював дітей проти позивачки, особливо це відчутно по відношенню до ОСОБА_9 , молодшої доньки. ОСОБА_7 , старша донька, проживає з ОСОБА_11 , а молодша з батьком. Був випадок, коли ОСОБА_7 попросила в батька поповнити рахунок на телефоні, який відмовив дитині, пояснюючи це тим, що ОСОБА_7 живе з мамою і він їй нічого допомагати не буде і нехай про неї дбає мама. ОСОБА_7 дуже ображена відношенням та поведінкою тата. Свідок пояснила, що зі сторони ОСОБА_20 мають місце факти маніпулювання дітьми. ОСОБА_9 почала гірше відноситися до матері, ця ситуація змінила стан її здоров`я. Вона стала більш розгубленою, пригніченою. В дитини міняється настрій після відвідування батька. Коли ОСОБА_9 знаходиться в тата, вона майже ніколи не відповідає на телефонні дзвінки. До садочку переважно водила дітей ОСОБА_11 , ОСОБА_14 був більш зайняти на роботі. Однак, коли потрібно, відповідач відвозив дітей перед роботою. Вихованням, доглядом, навчанням, лікуванням дітей займалася ОСОБА_11 . Пояснила, що колись одній із доньок потрібно було придбати ортопедичне взуття, на що відповідач запхав у старе взуття кусок картону і сказав, щоб позивачка не придумувала, нехай дитина носить таке як є. ОСОБА_11 водила ОСОБА_7 до ортопеда, відвідувала процедури масажу. Також, ОСОБА_7 потрібно було відвідати лікаря і відповідач пообіцяв, що відвезе, але декілька разів це питання відкладалося, оскільки він не мав часу, тоді позивачка відвезла дитину сама. Свідок пояснила, що позивачка виконує свої материнські обов`язки в повному обсязі, діти забезпечені всім необхідним. Додала, що рідні сестри відносяться одна до одної дуже добре і окреме проживання рідних сестер не припустимо.

Свідок ОСОБА_21 пояснив, що він є сусідом та проживав на одній сходовій клітці з родиною ОСОБА_18 та ОСОБА_22 . Часто спілкувались, ходили один до одного в гості. Свідок пояснив, що ОСОБА_13 говорив до ОСОБА_18 , що їй не потрібно ходити на роботу, що вона повинна бути вдома і займатися домашніми справами та дітьми. Також, відповідач пропонував позивачці народити ще одну дитину, щоб вона продовжувала залишатися в декреті і не мала бажання виходити на работу. В родині у кожного були свої обов`язки. Відносини в сім`ї між дітьми та батьками були звичайні, нормальні. Діти прихильні до обох батьків. Родина заможна, ОСОБА_14 користувався декількома автомобілями Лексус, Ауді, Фольсваген, Тойота Рав 4, бус Мерседес Спринтер. Свідок пояснив, що відповідач просив його знайти квартиру, яку хотів придбати для позивачки, щоб остання мала дві квартири після їхнього розлучення, однак це питання постійно відкладалось з невідомих йому причин.

Відповідно до ч. 1 ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку.

Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

Вказаного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 21.07.2021 у справі №404/3499/17.

Дитина є найбільш вразливою стороною в ході будь-яких сімейних конфліктів, оскільки на її долю випадає найбільше страждань та втрат. Судовий розгляд сімейних спорів, у яких зачіпаються інтереси дитини, є особливо складним, оскільки в його процесі вирішуються не просто спірні питання між батьками та іншими особами, а визначається доля дитини, а тому результат судового розгляду повинен бути спрямований на захист найкращих інтересів дитини.

Так, ст. 3 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 та набула чинності для України 27.09.1991 (далі за текстом - Конвенція), визначено, що у всіх діях відносно дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними або приватними інституціями, які займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється найкращому забезпеченню інтересів дитини.

Згідно з положеннями ст. 9 Конвенції держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Відповідно до ст. 18 Конвенції батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Відповідно до принципу 6 Декларації прав дитини, затвердженої резолюцією Генеральної асамблеї організації об`єднаних націй від 20.11.1959, Дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона має, якщо це можливо, зростати в піклуванні та під відповідальністю своїх батьків, у будь-якому разі - в атмосфері любові та моральної і матеріальної забезпеченості; малолітня дитина, крім випадків, коли є виняткові обставини, не має розлучатися зі своєю матір`ю.

Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Так, Європейський суд з прав людини у справі «М.С. проти України» у рішенні від 11.07.2017 (заява № 2091/13) вказав на те, що при визначенні найкращих інтересів дитини в конкретній справі слід брати до уваги два міркування: по-перше, у найкращих інтересах дитини зберегти її зв`язки із сім`єю, крім випадків, коли доведено, що сім`я непридатна або неблагополучна; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним.

Аналіз наведених норм права та практики Європейського суду з прав людини дає підстави для висновку, що при розгляді справ щодо визначення місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах.

При визначенні місця проживання дитини судам необхідно крізь призму врахування найкращих інтересів дитини встановлювати та надавати належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору.

Так, з висновку про визначення місця проживання дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 затвердженого рішенням виконавчого комітету Білецької сільської ради від 29.01.2023 №27 (т. 3 а.с. 46-48), вбачається, що орган опіки та піклування вважає доцільним визначення місця проживання дітей неповнолітньої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 та малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з батьком ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 у АДРЕСА_1 .

При цьому, як вбачається із висновку, мати дітей, ОСОБА_1 на засіданні комісії з питань захисту прав дитини повідомила, що бажає визначити місце проживання дітей разом із нею, оскільки з батьком дітей виник спір щодо їх виховання та проживання.

У ОСОБА_1 наявна квартира у АДРЕСА_3 у якій зареєстровані діти, ОСОБА_4 та ОСОБА_3 .

Для розвитку дітей створені умови для проживання, зроблено сучасний ремонт, індивідуальне опалення квартира повністю укомплектована меблями та відповідає санітарно гігієнічним вимогам, про що підтверджує акт обстеження умов проживання від 04.10.2023 року, складений працівниками управління сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей Тернопільської міської ради.

Із наявних матеріалів справи, ОСОБА_1 працює в ТОВ «Престижбуд Тернопіль» з 28.08.2023 року і займає посаду менеджера зі збуту.

Батько дітей, ОСОБА_2 , бажає щоб його доньки проживали разом із ним, у селі Біла, оскільки дівчатка прихильні до нього, вони проживають у звичному їм середовищі, де облаштований комфортний побут і не бажають його змінювати на інший.

15.01.2024 року представниками органу опіки та піклування Білецької сільської ради проведено обстеження умов проживання за адресою: АДРЕСА_1 , згідно якого встановлено, що за вказаною адресою проживають: ОСОБА_2 , 1978 року народження, ОСОБА_1 , 1984 року народження, ОСОБА_4 , 2010 року народження та ОСОБА_3 , 2013 року народження. Житловий двохповерховий будинок складається з п`яти кімнат, загальна площа будинку 300 м. кв. Умови проживання хороші, у домі зроблений сучасний ремонт. Діти мають окремі кімнати. Хороший побут. У домі тепло та чисто. Усім необхідним для розвитку та проживання діти забезпечені.

Із наявних матеріалів справи, ОСОБА_2 зареєстрований підприємцем про що підтверджує виписка з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців від 17.01.2015. А також наявна довідка про те, що він працює на посаді директора в Товаристві з обмеженою відповідальністю «ЮВМ-ЕКСТРУЗІЯ» з 21 червня 2023 року.

Відповідно до ст. 171 СК України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї.

Тому слід зауважити, що неповнолітня ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 висловила свою думку і категорично відмовляється жити разом із матір`ю, аргументуючи тим, що батько спокійніший, виважений та врівноважений. А мати кричить і зчиняє у домі скандали.

Зі слів дівчинки, ввечері 25 січня 2024 року в домі виник конфлікт, між матір`ю та молодшою сестрою, мама кричала на ОСОБА_9 , тому ОСОБА_7 була змушена викликати поліцію.

За словами дівчинки, психологічно їй комфортніше з батьком.

Батько справляється із домашніми обов`язками, готує їсти. Відвозить їх із сестрою до школи та гуртки.

Малолітня, ОСОБА_3 також виявляє бажання залишитися разом із батьком та сестрою і не хоче змінювати місця проживання. Зі слів дівчинки мама її шарпає, а татові вона більше довіряє.

Вивчивши матеріали справи, встановлено, що мати та батько належно виконують свої батьківські обов`язки.

Тому, враховуючи думку неповнолітньої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , а також прислухавшись до думки малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , керуючись ст. 19, 141, 171 Сімейного кодексу України, п. 72 Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов`язаної із захистом прав дитини, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 24 вересня 2008 року № 866 «Питання діяльності органів опіки та піклування пов`язаної із захистом прав дитини», взявши до уваги вищевказані факти та враховуючи рекомендації комісії з питань захисту прав дитини Білецької сільської ради, з метою якнайкращому забезпеченню інтересів дітей, їх реалізації прав, свобод та законних інтересів, орган опіки та піклування Білецької сільської ради вважає за доцільне визначити місце проживання неповнолітньої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 та малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з батьком ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 у АДРЕСА_1 .

При цьому, Суд зазначає, що висновки органів опіки та піклування не є визначальними та обов`язковими при прийнятті судом рішення про визначення місця проживання дитини.

Крім того, щодо визначення місця проживання неповнолітньої ОСОБА_4 , Суд зауважує, що відповідно до статті 160 СК України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків; місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини; якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.

Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Отже, на підставі наведеного та беручи до уваги, що дитині сторін спору - ОСОБА_4 виповнилося 14 років, а тому в суду відсутні правові підстави для вирішення судом спору щодо визначення її місця проживання, так як вона сама вправі визначити з ким хоче залишитися проживати.

Відтак, що стосується визначення місця проживання малолітньої ОСОБА_3 , Суд проаналізувавши мотиви, викладені у висновку органу опіки та піклування, з урахуванням думки малолітньої ОСОБА_3 , яка в судовому засіданні змінила свою позицію та вказала, що бажає проживати разом і матір`ю, а тому суд не приймає вказаний висновок за основу при вирішенні спору, так як він носить рекомендаційний характер, а тому Суд приходить до обґрунтованого висновку, що за умови рівних можливостей сторін матеріально забезпечувати дітей та створити їм належні умови для проживання, саме ОСОБА_1 може у більшій мірі забезпечити виховання неповнолітньої ОСОБА_3 в атмосфері любові, всебічного розвитку та поваги до батька, що необхідно для повного і гармонійного розвитку дитини та відповідає її найкращим інтересам і засадам принципу 6 Декларації прав дитини.

При цьому, визначення місця проживання дитини ОСОБА_3 з ОСОБА_1 не позбавляє ОСОБА_2 можливості спілкуватися з дітьми та приймати участь у їхньому вихованні.

З урахуванням викладеного, Суд доходить висновку, що ОСОБА_1 належними, допустимими та достатніми доказами доведено, що проживання неповнолітніх дітей разом з матір`ю відповідатиме найкращим інтересам дітей та забезпечить їм належний фізичний і духовний розвиток.

Щодо інших доводів сторін, то згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (рішення від 10.02.2010 у справі «Серявін та інші проти України», заява № 4909/04). Відтак суд вважає, що надав відповідь на усі поставлені сторонами питання та навів оцінку усім основним доводам, якими останні обґрунтовували заявлені вимоги.

Щодо стосується позовної вимоги про стягнення аліментів на утримання дітей, Суд зазначає наступне.

Положеннями статті 141 СК України передбачено, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

Частиною другою статті 150 СК України визначено, що батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Згідно вимог частин першої, другої статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Статтею 180 Сімейного кодексу України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України N789-XII від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Також, Конвенцією про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держава зобов`язується забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів (ч. 1, 2 ст. 3).

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

В силу вимог ст. 182 СК суд при визначенні розміру аліментів враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

За змістом зазначених норм права будь-які витрати на утримання дітей мають визначатись за домовленістю між батьками або за рішенням суду.

При цьому слід враховувати, що у разі спору суд має визначати не лише сам факт стягнення витрат, а також їх розмір.

Згідно із частиною другою статті 182 Сімейного кодексу України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Проте, у кожному конкретному випадку суд визначає розмір аліментів, виходячи із віку та потреб дітей сторін, а також фізичних та матеріальних можливостей батьків щодо утримання своїх дітей.

Згідно із ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

При цьому, позивачкою ОСОБА_1 належними доказами не обґрунтовано позов в частині стягнення аліментів на утриманння неповнолітніх дітей у розмірі саме 30 000 гривень на кожну дитину.

Разом із тим, як вбачається із матеріалів справи, ОСОБА_2 зареєстрований підприємцем про що підтверджується випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців від 17.01.2015. Також, наявна довідка про те, що він працює на посаді директора в Товаристві з обмеженою відповідальністю «ЮВМ-ЕКСТРУЗІЯ» з 21 червня 2023 року.

В ході розгляду справи, Судом були дослідженні податкові деклараці ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , РНОКПП НОМЕР_3 як фізичної особи та як фізичної особи-підприємця, надані Головним управлінням ДПС у Тернопільській області на виконання ухвали суду від 08.04.2024, які свідчать про те, що останній отримує дохід від здійснення підприємницької діяльності.

Аналізуючи в сукупності викладені обставини і визначені відповідно до них правовідносини сторін, положення закону, якими вони регулюються, враховуючи необхідність забезпечення прав неповнолітніх дітей сторін на рівень життя, достатній для їхнього фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку, а також, враховуючи, що відповідач є особою працездатного віку та отримує доходи від здійснення підприємницької дяльності, суд доходить висновку, що позовні вимоги є підставними та підлягають до часткового задоволення, а тому із відповідача на користь позивачки необхідно стягувати аліменти на утримання неповнолітніх дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 в розмірі 5000 (П`ять тисяч) гривень на кожну дитину, щомісячно і до досягнення дітьми повноліття.

При цьому, Суд вважає необгрунтованим здійснювати стягнення із відповідача аліменти на утримання дітей з дати звернення до суду, оскільки в ході розгляду справи було встановлено, що діти проживали періодично з обома батьками та знаходились на утримані, як батька, так і матері, з урахуванням того факту, що позивачем не дведено факту ухилення батька від матеріального утримання дітей до звернення позивача в суд із даним позовом, а тому Суд вважає за нобхідне в даній справі, стягувати із ОСОБА_2 аліменти на утримання дітей із дати набрання даним рішенням суду законної сили.

Водночас, Суд наголошує на тому, що при визначенні розміру аліментів, обов`язок щодо утримання дітей покладається рівною мірою на обох батьків.

Також, вимогами ст.141 ЦПК України передбачено, що судові витрати, пов`язані з розглядом справи у разі задоволення позову покладаються на відповідача, тому із відповідача ОСОБА_2 слід стягнути в користь держави судовий збір за позовну вимогу про стягнення аліментів в розмірі 1073,60 грн, та в користь позивача підлягає до стягнення сплачений нею при зверненні до суду судовий збір за подання позову про визнання місця проживання дітей в розмірі 1073,60 гривень.

Керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 81, 133, 141, 223, 263, 265, 352, 354 ЦПК України, 160, 161, 171 Сімейного кодексу України, Декларацією з прав дитини, затвердженою резолюцією Генеральної асамблеї організації об`єднаних націй від 20.11.1959р., Конвенцією про права дитини, ратифікованої Постановою Верховної Ради України №789-XII від 27.02.1991р., Постановою КМУ від 24 вересня 2008 р. №866 «Питання діяльності органів опіки та піклування, пов`язаної із захистом прав дитини», суд,

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визначити місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , разом із матір`ю ОСОБА_1 .

Стягувати із ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітніх дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 в розмірі 5000 (П`ять тисяч) гривень на кожну дитину, щомісячно, починаючи із дати набрання даним рішенням законної сили і до досягнення дітьми повноліття.

У задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 відмовити у повному обсязі.

Стягнути із ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 1073,60 гривень сплаченого позивачем судового збору.

Стягнути із ОСОБА_2 в дохід держави 1073,60 гривень судового збору.

Копію рішення направити сторонам у справі.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Тернопільського апеляційного суду.

Позивач: ОСОБА_1 , адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_4 .

Відповідач: ОСОБА_2 , проживає за адресом: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 .

Третя особа: Управління сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей Тернопільської міської ради, бульв. Шевченка, 1, м. Тернопіль, .

Третя особа: Служба у справах дітей Білецької сільської ради Тернопільського району Тернопільської області, адреса: вул. Молодіжна, 19, с. Біла, Тернопільського району Тернопільської області, 47707.

Головуючий суддяВ. Л. Дзюбич