ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 526/1249/23 Номер провадження 22-ц/814/1487/24Головуючий у 1-й інстанції Максименко Л.В. Доповідач ап. інст. Абрамов П. С.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 квітня 2024 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

Головуючого судді: Абрамова П.С.

Суддів: Одринської Т.В., Пікуля В.П.,

за участю секретаря судового засідання Сальної Н.О.,

розглянувши у порядку спрощеного провадження з повідомленням учасників справи апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 , адвоката Рак А.С., на рішення Гадяцького районного суду Полтавської обласної від 23 листопада 2023 року

у справі за позовом ОСОБА_1 до Петрівсько-Роменської територіальної громади в особі Петрівсько-Роменської сільської ради Миргородського району про визнання права на земельну частку (пай) та виділення в натурі земельної частки (паю)

УСТАНОВИВ:

коротко змісту позовних вимог і рішення суду першої інстанції

У квітні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаним позовом, відповідно до якого прохав визнати за ним право на земельну частку (пай), як члена КСП «Промінь», розташованої на території Петрівсько-Роменської об`єднаної територіальної громади Миргородського району Полтавської області із земель, які перебувають у резервному фонді вказаної об`єднаної територіальної громади з отриманням відповідних правовстановлюючих документів та виділенням йому в натурі земельної частки (паю) площею 3, 83 в умовних кадастрових одиницях із земель, які перебувають у резервному фонді вказаної об`єднаної територіальної громади.

В обґрунтування позову зазначено, що він був членом КСП «Промінь» с. Середняки Гадяцького району Полтавської області з 20.06.1982 і навіть після звільнення залишався членом цього колгоспу. Однак при розпаюванні земель сільськогосподарського підприємства не був включений у списки осіб до Державного акта колективної власності КСП «Промінь» на земельну частку (пай). На його неодноразові звернення включити його до списків на одержання земельної частки (паю) йому було відмовлено з тих підстав, що на дату розпаювання земель він не був членом КСП, з чим він не погоджується, оскільки записами у трудові книжці підтверджується його членство та працю у КСП «Промінь» та згідно з архівними даними, протоколом засідання КСП «Промінь» с. Середняки від 17.03.1995 № 2 на підставі його заяви зборам уповноважених членів КСП було рекомендовано прийняти його в члени КСП. Крім того, після розпаювання КСП «Промінь» Середняківською сільською радою йому 22.10.2002 було видано, як члену колгоспу, свідоцтво про право власності на майновий пай члена КСП «Промінь», що також є беззаперечним свідченням його членства у вказаному КСП.

Рішенням Гадяцького районного суду Полтавської обласної від 23 листопада 2023 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до Петрівсько-Роменської територіальної громади в особі Петрівсько-Роменської сільської ради Миргородського району про визнання права на земельну частку (пай) та виділення в натурі земельної частки (паю) відмовлено.

коротко змісту вимог апеляційної скарги; узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Із вказаним рішенням не погодився позивач ОСОБА_1 та оскаржив його в апеляційному порядку через свого представника адвоката Рак А.С.

В апеляційній скарзі прохали рішення місцевого суду скасувати, як таке, що хвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, невідповідністю висновків фактичним обставинам справи, та ухвалити нове рішення про задоволення його позовних вимог; судові витрати покласти на відповідача. Попередньо зазначено орієнтовну суму витрат на правничу допомогу адвоката у справі у сумі 10 000 грн.

Вважає, що місцевий суд необґрунтовано не прийняв до уваги його пояснення щодо фактичного членства у КСП «Промінь» з 1982 року, що підтверджується записом у трудовій книжці. Можливо помилково в трудовій книжці зазначено його працевлаштування 20.06.1982 у «с/г Промінь», однак за ведення трудової книжки відповідає роботодавець.

Зазначав, що до 1994 року ОСОБА_1 працював у КСП «Промінь», але через те, що мав на утриманні трьох дітей, а заробітну плату у колгоспі затримували, він вимушений був звільнитися та влаштуватися на іншу роботу, а в подальшому, з 1997 знов повернувся працювати в КСП «Промінь».

Вважає безпідставними висновок суду про те, що ОСОБА_1 в даному господарстві ніяких робіт на виконував, а працював у нафтопереробній галузі та не погоджується з висновком суду, що отримання ним майнового сертифіката не підтверджує його членство в КСП, тоді як суду було надано свідоцтво про право власності на майновий пай, а не майновий сертифікат, яким підтверджується включення його до списку осіб, які мають право на майновий пай.

Окрім того, відповідач має у своєму розпорядженні землі запасу. Судом не враховано, що розпаювання землі КСП «Промінь» проводилося декілька разів: перший у травні 1996 у відповідності до списку, який не зберігся, а вдруге у 2000 році на підставі розпорядження Гадяцької районної державної адміністрації від 03.2000 № 3 та рішення Середняківської сільської ради Гадяцького району від 27.04.2000 «Про передачу земель резервного фонду до складу земель колективної власності КСП «Промінь».

узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи;

Відзив на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надходив.

щодо процесуальної можливості розгляду справи апеляційним судом за відсутності учасників справи, що у судове засідання не з`явились.

Відповідно до ст. 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

У судове засідання 16.04.2024 учасники справи не з`явились, будучи належним чином повідомлені судом про дату, час і місце розгляду справи.

Від представника позивача, адвоката Рак А.С., у судове засідання 16.04.2024 за допомогою підсистеми ЄСІТС «Електронний суд» надійшла заява про відкладення розгляду справи у зв`язку із його відпряженням до міста Гадяч строком на 1 добу з 12 години 16 квітня 2024 року по 17 квітня 2024 року, про що долучено наказ АО «Юридичний альянс» № 04/2024 від 16.04.2024.

Колегія суддів апеляційного суду не вбачає підстав для відкладення розгляду справи, оскільки надання адвокатом переваги іншим справам у відрядженні, аніж участі у даному судовому засіданні є його правом і не є поважною причиною неявки у судове засідання.

Крім того, адвокат Рак А.С. представляє інтереси позивача у справі, за апеляційною скаргою якого відкрито апеляційне провадження, відповідно, скаржник мав можливість викласти всі свої аргументи, які вважав за потрібне, в апеляційній скарзі. Додаткових пояснень не надавав.

Безпідставне відкладення розгляду справи є порушенням гарантії на розгляд справи упродовж розумного строку.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 7 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання

Якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Колегія суддів апеляційного суду вважає достатнім розглянути справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності учасників справи, які у судове засідання не з`явились.

встановлені судом першої інстанції та неоспорені обставини, а також обставини, встановлені судом апеляційної інстанції, і визначені відповідно до них правовідносини; доводи, з якими суд апеляційної інстанції погодився або не погодився з висновками суду першої інстанції; мотиви прийняття або відхилення кожного аргументу, викладеного учасниками справи в апеляційній скарзі та відзиві на апеляційну скаргу;

Місцевим судом установлено, що згідно вкладиша в трудову книжку колгоспника «УКР» № 0190010 від 12.06.1994 року позивач 20.06.1982 року був прийнятий в члени с/г підприємства «Промінь» механізатором. Суд критично відноситься до вказаного запису, так як на той момент с/г підприємства не існували, натомість були колгоспи.

01.04.1984 позивач був звільнений з роботи у зв`язку з призовом на службу в армію.

01.07.1986 позивач прийнятий на роботу механізатором.

01.02.1987 звільнений з роботи у зв`язку з судимістю.

25.03.1990 позивач прийнятий на посаду шофера.

12.01.1991 переведений фуражиром на МТФ.

03.09.1992 переведений трактористом в тракторну бригаду № 1.

04.07.1994 позивач був звільнений з роботи згідно поданої заяви та в подальшому не працював у колгоспі чи КСП «Промінь».

22.08.1997 позивач був прийнятий у КСП «Промінь» на роботу шофером, з якої був звільнений 17.02.1999 за власним бажанням.

Місцевим судом зазначеного, що для набуття права на земельну частку (пай) колективного сількогосподарського підприємства особа повинна бути членом такого підприємства та мати необхідний обсяг правоздатності саме на день видачі колективному сількогосподарському підприємству державного акта на право колективної власності на землю. Зазначений підхід застосований Верховним Судом, зокрема, у постановах від 17.05.2021 у справі № 599/2259/19, від 15.06.2021 у справі № 743/961/20.

Згідно архівного витягу з протоколу від 17.03.1995 за № 2 засідання правління КСП «Промінь» с. Середняки Середняківської сільської ради народних депутатів, було ухвалено рішення, яким рекомендовано зборам уповноважених членів КСП прийняти т.* ОСОБА_1 з 5.1.95* в члени КСП.

Згідно з повідомленням комунальної установи «Трудовий архів» Гадяцької міської ради від 18.11.2022 №07-05/154, архівним відділом проведено пошук наявності списків розпаювання землі КСП «Промінь» у протоколах зборів уповноважених членів правління періоду 1992-1996 рр. За результатами вдалось з`ясувати, що в порядок денний протоколу зборів уповноважених членів КСП «Промінь» №1 від 27.01.1996 внесено питання щодо затвердження списків членів КСП на паювання землі, але фактично самих списків не прикріплено та не внесено до протокольного рішення. Протокольним рішенням ухвалено і затверджено списки членів КСП на паювання землі.

Як вбачається з повідомлення комунальної установи «Трудовий архів» Гадяцької міської ради від 14.11.2022, у протоколах засідань комісій по розпаюванню землі КСП «Промінь» від 21.01.2000 №1, від 09.02.2000 №3, від 22.02.2000 №4, відомості про включення в списки до державного акту на право колективної власності КСП «Промінь» на земельну частку (пай) щодо ОСОБА_1 відсутні.

Згідно архівних витягів з протоколів засідання комісії по розпаюванню землі КСП «Промінь» від 09.02.2000 №3 та від 22.02.2000 №4 ОСОБА_1 відмовлено у праві на земельну частку (пай), оскільки на час розпаювання землі він не був членом КСП.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, місцевий суд виходив з того, що сама лише рекомендація, надана членами правління КСП «Промінь» зборам уповноважених членів КСП про прийняття ОСОБА_1 в члени КСП, не свідчить про набуття ним такого членства, оскільки рішення зборів членів КСП з даного приводу відсутнє, рішення уповноважених членів правління КСП «Промінь» про прийняття ОСОБА_1 з 05.01.1995 року в члени КСП позивачем суду надано не було, як не було надано і інших доказів про своє членство в КСП «Промінь». Натомість, як встановлено в ході судового розгляду, так і підтверджено належними доказами, на час розпаювання КСП «Промінь» та на час процесу такого розпаювання ОСОБА_1 не був прийнятий в члени КСП, а лише рекомендований на прийняття у члени КСП, в даному господарстві ніяких робіт не виконував, а працював у нафтопереробній галузі. Позивачем будь-яких інших доказів перебування його у членах КСП «Промінь» з 1995 року не надано та судом не здобуто. Таким чином, позивач не довів обставин свого членства в КСП на момент реєстрації державного акта на право колективної власності на землю та не надав належних та допустимих доказів наявності умов, передбачених ст. ст. 22, 23 Земельного кодексу України для набуття права на земельний пай, зокрема: перебування в членах КСП на час розпаювання земель та включення до списку осіб, доданого до державного акту на право колективної власності на землю. Наявність майнового сертифіката КСП «Промінь» не свідчить про наявність членства в КСП на момент розпаювання землі та права на земельну частку (пай), оскільки видача майнового сертифікату регулюється зовсім іншими нормативними актами.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов наступних висновків.

Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно із частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Частиною дев`ятою статті 5 ЗК України (тут і далі - у редакції від 22 червня 1993 року) передбачено, що кожний член колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства у разі виходу з нього має право одержати свою частку землі в натурі (на місцевості), яка визначається в порядку, передбаченому частинами шостою і сьомою статті 6 цього Кодексу.

Згідно з вимогами частини першої статті 22 ЗК України право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і документа, що посвідчує це право.

Пунктом 1 Указу Президента України від 08 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» встановлено, що паюванню підлягають сільськогосподарські угіддя, передані у колективну власність колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам, у тому числі створеним на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств. Паювання земель радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств здійснюється після перетворення їх на колективні сільськогосподарські підприємства.

Відповідно до пункту 2 Указу Президента України від 08 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» право на частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишилися членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю.

Згідно з вимогами статей 22, 23 ЗК України та зазначеного Указу особа набуває право на земельний пай за наявності трьох умов: 1) перебування в числі членів колективного сільськогосподарського підприємства на час паювання; 2) включення до списку осіб, доданого до державного акта на право колективної власності на землю; 3) одержання колективним сільськогосподарським підприємством цього акта.

Предметом даного спору є визнання за позивачем, як колишнім працівником КСП «Промінь», права на земельну частку (пай) у розмірі 3,83 умовних кадастрових гектарів із земель, які перебувають у резервному фонді Петрівсько-Роменської об`єднаної територіальної громади Миргородського району Полтавської області.

З урахуванням наведених вище норм матеріального права обставинами, що мають значення для правильного вирішення даної справи є: чи був позивач включений у члени КСП «Промінь» на час одержання колективним сільськогосподарським підприємством державного акту на право колективної власності на землю.

Місцевий суд, надавши оцінку зібраним у справі доказам, дійшов висновку, що позивачем не доведено належними і достатніми доказами у справі того факту, що на час паювання він був прийнятий у члени КСП «Промінь», разом із тим, місцевий суд взагалі не встановив обставин отримання КСП «Промінь» державного акту на право колективної власності на землю.

Неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, є порушенням норм процесуального права, яке може бути усунуте судом апеляційної інстанції на стадії апеляційного перегляду.

Так, до апеляційної скарги позивачем було долучено Державний акт на право колективної власності на землю серії ПЛ № 26, виданий КСП «Промінь» Середняківською сільською радою народних депутатів Гадяцького району Полтавської області, про передачу вказаному власнику землі у колективну власність 2 679,3 гектарів землі в межах згідно з планом; землю передано у колективну власність для сільськогосподарського використання відповідно до рішення Середняківської сільської ради народних депутатів від 15.05.1996 № 6; акт зареєстровано в Книзі записів державних актів на право колективної власності на землю за № 1; додаток № 1 список громадян членів КСП або товариства. (а.с. 69-70)

Даний Державний акт на право колективної власності на землю виданий КСП «Промінь» 27.05.1996. У списку членів КСП «Промінь», долученого як додаток до цього державного акту, ОСОБА_1 відсутній.

Місцевий суд повно та всебічно встановив обставини перебування ОСОБА_1 у трудових відносинах з КСП «Промінь» (колишнім колгоспом ім. Горького с. Середняки Гадяцького району Полтавської області).

Колгосп ім. Горького с. Середняки Гадяцького району Полтавської області був реорганізований в КСП «Промінь» рішенням уповноважених членів колгоспу ім. Горького № 4 від 28.11.1992, що вбачається з архівної довідки № 01-19/150 від 15.11.2022. (а.с 15)

Сам факт перебування позивача ОСОБА_1 у трудових правовідносинах з КСП «Промінь», без надання суду належних та допустимих доказів прийняття його у члени КСП «Промінь», не є підставою вважати його членом КСП «Промінь», отже факт перебування ОСОБА_1 у трудових відносинах з КСП «Промінь» не є доказом того, що він був членом КСП «Промінь».

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). (ст. ст. 12, 81, 89 ЦПК України)

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зазначений принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний.

Подібний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 02 жовтня 2018 року у справі № 910/18036/17, від 23 жовтня 2019 року у справі № 917/1307/18, від 18 листопада 2019 року у справі № 902/761/18, від 04 грудня 2019 року у справі № 917/2101/17.

Такий підхід узгоджується з судовою практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), який у рішенні від 23 серпня 2016 року у справі «Дж. К.» та інші проти Швеції» зазначив, що «у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування «поза розумним сумнівом» («beyond reasonable doubt»). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням «балансу вірогідностей». Суд повинен вирішити, чи існує вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри».

Місцевий суд дійшов вірного висновку, що позивачем не доведено належними доказами у справі, що на час отримання КСП «Промінь» державного акту на право колективної власності на землю виданий (27.05.1996) ОСОБА_1 був членом КСП «Промінь».

Сама лише рекомендація голови правління КСП «Промінь» прийняти ОСОБА_1 в члени КСП з 1995 року, адресована зборам уповноважених членів КСП «Промінь» (а.с. 20), не є рішенням уповноважених членів КСП «Промінь» про прийняття особи у члени КСП. Місцевий суд вірно оцінив вказаний доказ.

Матеріали справи не містять відповідного рішення про включення ОСОБА_1 до членів КСП «Промінь» як станом на час одержання КСП «Промінь» державного акту на право колективної власності на землю (27.05.1996), так і після отримання КСП «Промінь» 27.05.1996 державного акту на право колективної власності на землю.

Натомість, після повторного працевлаштування на роботу у КСП «Промінь» шофером, у серпні 1997 року, ОСОБА_1 декілька разів звертався із заявами до правління КСП про включення його членів КСП у лютому 2000 року, однак йому було відмовлено.

Так, з архівних витягів з протоколів засідання комісії по розпаюванню землі КСП «Промінь» № 3 від 09.02.2000 та № 4 від 22.02.2000 вбачається, що ОСОБА_1 було відмовлено у включенні його до списків на одержання земельної частки (паю), оскільки він «на час розпаювання землі не був членом КСП і на даний час членом КСП не являється». Вказані рішення ОСОБА_1 не оскаржувались у передбаченому законом порядку.

З огляду на ці докази місцевий суд вірно критично поставився до запису у трудовій книжці позивача від 20.06.1982 про те, що він прийнятий в члени с/г підприємства «Промінь» (підстава: Пр. № 16 від 20/06.1982). Разом із тим, відповідно до архівної довідки (а.с. 15) рішення про реорганізацію колгоспу ім. Горького в КСП «Промінь» прийняте було у 1992, а вказаний запис у трудовій книжці зроблений у 1982, тобто коли с/г підприємства не існували, натомість були колгоспи.

Вірно судом першої інстанції було надано оцінку і свідоцтву про право власності на майновий пай члена КСП серії НОМЕР_1 , виданому ОСОБА_1 . Середняківською сільською радою у жовтні 2002 року.

Нормами ст. 9 Закону України «Про колективне сільськогосподарське підприємство» передбачено, що право членів підприємства на пайовий фонд майна залежить від їх трудового внеску. Члену підприємства щорічно нараховується частина прибутку залежно від частки у пайовому фонді, яку, за його бажанням, може бути виплачено або зараховано у збільшення частки в пайовому фонді. Ці відносини регулюються статутом підприємства.

Згідно з ч.2 ст.9 вказаного Закону пай є власністю члена підприємства. Право розпоряджатися своїм паєм за власним розсудом член підприємства набуває після припинення членства в підприємстві. Пай може успадковуватися відповідно до цивільного законодавства України та статуту підприємства.

Згідно з ч.3 ст.9 вказаного Закону у разі виходу з підприємства його члени мають право на пай натурою, грішми або цінними паперами відповідно до розміру та структури пайового фонду або в іншій, за згодою сторін, формі.

Отже, отримання членом КСП свідоцтва про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства пов`язано з трудовим внеском особи, та не може бути безумовним підтвердженням права особи на земельну частку (пай).

Як встановлено судом вище, ОСОБА_1 повторно був прийнятий на роботу в КСП «Промінь» у 1997 році та звільнився 17.02.1999.

Як працівник КСП «Промінь» ОСОБА_1 був включений до списку осіб, які мають право на майновий пай, затверджений зборами співвласників 22.03.2000, та, відповідно, 22.10.2002 отримав відповідне свідоцтво про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства (що є майновим сертифікатом), який підтверджує право на майновий пай.

Наявність цього свідоцтва, як вірно зазначив суд першої інстанції, не свідчить про членство ОСОБА_1 в КСП «Промінь» на момент розпаювання землі у 1996 році.

Місцевий суд повно та всебічно дослідив зібрані у справі докази, надав їм вірну оцінку в їх сукупності та дійшов правильного висновку про те, що позивач не набув права на земельну частку (пай), а тому обґрунтовано відмовим у задоволенні позовних вимог.

Доводи скаржника про паювання землі КСП «Промінь» потворно у 2000 році не спростовують вказаного висновку, оскільки ОСОБА_1 був звільнений з роботи в КСП «Промінь» у лютому 1999 року за власним бажанням.

Посилання скаржника в апеляційній скарзі на постанови ВС від 17.03.2020 № 396/1683/18-ц, від 23.09.2021 у справі № 563/1407/19 є нерелевантним, оскільки предметом позову у даній справі, на відміну від вказаних, не є набуття права на земельну частку (пай) у порядку спадкування.

Щодо доказів, долучених скаржником до апеляційної скарги.

Відповідно до норм цивільно процесуального законодавства щодо меж апеляційного перегляду справи (стаття 367), визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. (частини 1-2 вказаної статті)

Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. (частина 3 статті 367 ЦПК України)

До апеляційної скарги скаржником долучено нові докази (а.с. 69-87), які не були предметом дослідження суду першої інстанції та скаржником не обґрунтовано неможливість подачі таких доказів у передбаченому законом порядку до суду першої інстанції, а тому оцінка таких доказів апеляційним судом не здійснюється.

Щодо доводів апеляційної скарги про наявність у відповідача земель запасу

Пунктом 7 Указу Президента України від 08 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» передбачено: «Установити, що створюваний під час передачі земель у колективну власність резервний фонд використовується для передачі у приватну власність або надання у користування земельних ділянок переважно громадянам, зайнятим у соціальній сфері на селі, а також іншим особам, яких приймають у члени сільськогосподарських підприємств або які переселяються у сільську місцевість для постійного проживання.

Громадянам, які прийняті у члени підприємства після видачі державного акта на право колективної власності на землю, можуть бути надані земельні ділянки із земель резервного фонду на підставі прийнятого рішення місцевою радою.

Призначення земель резервного фонду визначено в статті 5 Земельного кодексу України ( 561-12 ) та статті 7 Указу Президента України від 8 серпня 1995 року № 720 ( 720/95) "Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям".

Статтею 5 Земельного кодексу України (561-12 ) встановлено, що сільські та селищні ради створюють на своїй території резервний фонд земель за погодженням місця розташування з землекористувачем у розмірі до 15 відсотків площі усіх сільськогосподарських угідь, включаючи угіддя в межах відповідних населених пунктів.

Частина земель резервного фонду, яка на час введення в дію цього Кодексу ( 561-12) належала господарствам, залишається за ними на умовах постійного користування.

Резервний фонд земель перебуває у державній власності й призначається для подальшого перерозподілу та використання за цільовим призначенням.

Особам, яких приймають у члени сільськогосподарських підприємств, із земель резервного фонду передаються земельні ділянки у власність або надаються у користування (стаття 7 Указу Президента України від 8 серпня 1995 року N 720 ( 720/95 ) "Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям").

Відповідно до статті 3 Земельного кодексу України (561-12) землею розпоряджаються ради, які в межах своєї компетенції передають землі у власність або надають у користування та вилучають їх.

Із ліквідацією відповідного колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського акціонерного товариства, сільськогосподарського кооперативу припиняється право колективної власності на землю.

Позивач не довів, що після видачі КСП «Промінь» державного акту на право колективної власності на землю у 1996 році у період своєї роботи з 1997 по 1999 він був прийнятий у члени підприємства у передбаченому порядку, таким чином, відсутні підстави вважати, що він має право вимагати виділення йому земельної частки (паю) із земель резервного фонду.

висновок за результатом розгляду апеляційної скарги з посиланням на норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції;

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК Українисуд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до вимог ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи те, що рішення місцевого суду ухвалене з дотриманням вимог матеріального права, а порушення норм процесуального права щодо неповного встановлення обставин, що мають значення у справі, усунуто апеляційним судом та на правильність висновків суду першої інстанції не вплинуло та, - підстави для зміни чи скасування рішення суду першої інстанції - відсутні.

Оскільки в задоволенні апеляційної скарги необхідно відмовити, підстави для відшкодування судових витрат, понесених скаржником під час апеляційного перегляду справи, - відсутні.

Керуючись п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. ст. 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 , адвоката Рак А.С., - залишити без задоволення.

Рішення Гадяцького районного суду Полтавської обласної від 23 листопада 2023 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня її проголошення, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції, яким є Верховний Суд.

У разі оголошення лише вступної та резолютивної частини судового рішення або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, строк на касаційне оскарження обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 16 квітня 2024 року.

Головуючий суддя П.С. Абрамов

Судді Т.В. Одринська

В.П. Пікуль