Справа № 947/4494/24
Провадження № 2/947/2102/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.07.2024 року

Київський районний суд м. Одеси у складі головуючого судді Луняченка В.О.,

за участю : секретаря судового засідання Макаренко Г.В.

представник позивача адвоката Орловського Б.М.

перекладача ОСОБА_1

представника відповідача адвоката Кравченко О.М.

розглянувши за правилами загального провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про витребування безпідставно отриманого майна (грошових коштів) -

ВСТАНОВИВ:

1.Стислий виклад вимог і заперечень (аргументів) учасників справи

Позивач просить суд стягнути з відповідачці безпідставно отримане майно - грошові кошти у розмірі 185 000,00 гривень ( також інфляційне збільшення у розмірі 20 903,87 гривень та 3% річних розмірі 7 875,15 грн. за період часу з 01.09.2022 по 31.01.2024) та 22 670 дол. США, вартість автомобіля марки Mercedes-Benz у розмірі 41 000 дол. США, вартість браслету з діамантами 10 каратів VS1 у розмірі 23 100 дол. США, вартість годинника Rolex модель Ladies 26 mm datejust diamond fase and bezel Oyster band в розмірі 18 650 дол. США ( також 3% річних в розмірі 4487,56 дол. С0ША за період з 01.09.2022 року по 31.01.2024) а всього 213 779,02 гривень та 109 907,56 дол. США і судові витрати.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивачка, скориставшись дружніми стосунками із позивачем, без будь-яких правових підстав, заволоділа належним позивачу майном і не повертає його незважаючи на наявні письмові вимоги.

У судовому засіданні позивач та його представник наполягали на повному задоволенні позовних вимог з підстав зазначених у позові безпідставно отримане майно , при чому сам позивач під час пояснень у судовому засіданні наполягав на тому , що вказане рухоме майно і грошові кошти були передані тимчасово , для користування відповідачкою, про що позивач при передачі коштів та речей повідомляв відповідачку.

Представник відповідачці у відзиві на позов та при поясненнях у судовому засіданні заперечував проти задоволення позову та наполягав на тому, що зазначені у позові прикраси були подарунком, при цьому після заявлених вимог про повернення прикрас вони були, за власним бажанням позивачки, повернуті позивачу , про що мається нотаріально посвідчена заява самого позивача від 26.10.2022 року, за змістом якої будь-яких невиконаних зобов`язань та майнових обов`язків між сторонами не має , а транспортний засіб був придбаний за власні кошти відповідачки та членів її сім`ї. Грошові кошти, які були переведені на банківську картку відповідачки, також передавались в якості подарунку та всі були використані для поповнення благодійного фонду, засновником якого є відповідачка, про що повідомлявся позивач у вигляді фото фіксації діяльності фонду.

2. Процесуальні дії у справі

Позовна заява надійшла до Київського районного суду м. Одеси 02.02.2024 ( а/с 5 ) та оплачена судовим збором у загальному розмірі 14 891,90 грн. (а/с 1,2 ).

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 02.02.2024 року головуючим визначено Луняченко В.О. (а/с 41).

Ухвалою суду від 19.02.2024 року відкрито провадження у справі за правилами загального провадження ( а/с 45 ).

Також, судом, ухвалою від 22.02.2024 року було задоволено клопотання позивача, подане одночасно із позовом, та витребувані докази з ПАТ КБ « Приватбанк», ГУ Пенсійного фонду України в Одеській області, ГУ Державної податкової служби України в м. Києві , щодо руху на грошових рахунках та доходів відповідачки ( а/с 47).

Від представника відповідачки 01.03.2024 року надійшов відзив на позов із додатками у вигляді доказів ( а/с 62).

04.03.2024 року від представника позивача надійшла заява про стягнення з відповідачки судових витрат, пов`язаних із сплатою судового збору та витрат на професійну правничу допомогу, у загальному розмірі 48 000 грн. ( а/с 92).

15.03.2024 року до суду надійшла відповідь на відзив (а/с 136).

Крім того, 18.03.2024 року , стороною відповідача, подані додаткові докази по справі ( а/с 153).

У підготовчому засіданні 18.03.2024 року судом було поставлено перед стороною позивача питання щодо ефективності обраного способу захисту порушеного права , однак позивач та його представник наполягали на вимогах про повернення безпідставно отриманого майна.

Також судом було задоволено клопотання сторони відповідачки про виклик в якості свідків приватного нотаріуса Є.С. Писаренко , який засвідчив підпис ОСОБА_2 у заявах про повернення майна від 26.10.2022 року та ІНФОРМАЦІЯ_1 і ОСОБА_4 батька відповідачки і власника транспортного засобу, грошові кошти вартості якого, вимагає стягнути позивач ( а/с 161).

22.04.2024 року підготовче провадження було закрите із призначенням розгляду справи по суті ( а/с 177).

3. Фактичні обставини, встановлені судом та оцінка доказів

Як встановлено у судовому засіданні через соціальні мережі Інтернет наприкінці 2021 року ОСОБА_2 познайомився із ОСОБА_3 і з лютого 2022 року вони почали активно спілкуватись. Після початку повномасштабного вторгнення російської федерації на територію України 24.02.2022 року, ОСОБА_3 звернулась до ОСОБА_2 із проханням допомогти їй виїхати за межі України, що він і зробив. Після чого між сторонами почались дружні стосунки під час яких з боку ОСОБА_2 було передано ОСОБА_3 прикраси у вигляді годинника Rolex модель Ladies 26 mm datejust diamond fase and bezel Oyster band та браслету з діамантами 10 каратів VS1, а на рахунок ОСОБА_5 було переведено, шляхом здійснення 11 операцій на різні суми з рахунку позивача грошові кошти у період з 21.04.2022 по 12.06.2022 у загальному розмірі 185 000 грн., та у період з 02.03.2022 по 19.04.2022 шляхом проведення восьми операцій на різні суми у доларах США на загальну суму 22 670 доларів США.

Після погіршення відносин між сторонами з боку позивача на ім`я відповідачки 15.07.2022 року було направлено претензія-вимога про повернення безпідставно отриманих - легкового автомобіля марки «Mercedes-Benz», д/н НОМЕР_1 вартістю 41 000 доларів США, браслета з діамантами 10 каратів VS1 вартістю 23 100 доларів США, годиннику Rolex модель Ladies 26 mm datejust diamond fase and bezel Oyster band вартістю 12 000 та грошових коштів у сумі 185 000 гривень та 22 670 доларів США дол. США.

Згідно пояснень, наданих позивачем у судовому засіданні, годинник та браслет , надавався відповідачки у тимчасове користування для проведення фото сесій, стосовно грошових коштів , то вони передавались також у тимчасове користування, про що позивач повідомляв відповідачку а автомобіль був придбаний на ім`я відповідачки за кошти позивача із наміром у подальшому його продати за більш високу ціну та повернути кошти витрачені позивачем.

З пояснень представника відповідача , відповідачка сприймала надані їй прикраси як подарунок чоловіка який надає знаки поваги а кошти передавались на її картку після того як вона повідомила позивача що є засновником благодійного фонду і тому всі кошти переводились саме на благодійність про що вона звітувала позивачу шляхом відправлення фото фіксації діяльності фонду.

Після отримання претензії-вимоги відповідачка вирішила повернути всі прикраси отримані в якості подарунку та звернулась до адвокату, який підготував проект заяви від імені ОСОБА_2 про отримання всіх речей і звернувся до приватного нотаріуса Є.С. Писаренко, який підготував безпосередньо заяву і 26.10.2022 року у нотаріальній конторі, після отримання ОСОБА_2 всіх, перелічених у заяві прикрас, останній підписав заяву, яка перед цим була на його прохання проголошена йому російською мовою якою він володіє, та за змістом цієї заяві був зазначений перелік речей, у тому числі годинник Rolex Oyster and і браслет з діамантами 10 каратів VS1 були повернуті заявнику, та у звязку із повним виконанням ОСОБА_3 зобов`язань , зазначено що ОСОБА_2 не має до неї ніяких майнових, фінансових та немайнових претензій, та підтверджено відсутність між сторонами невиконаних зобов`язань та майнових обов`язків за вищевказаним боргом (а/с 69).

Через певний час після цього між сторонами поліпшились відносини та з боку ОСОБА_2 були здійснені нові передачі коштів та прикрас , але у подальшому у звязку із новим погіршенням стосунків, 21.08.2023 року було у того ж самого приватного нотаріуса Є.С. Писаренко ОСОБА_2 підписана нова заява з посвідченням підпису заявника, за змістом якої ОСОБА_3 було повернуті ОСОБА_2 коштовні речі, згідно переліку , та заявником повідомлено про відсутність будь яких майнових, фінансових та немайнових зобов`язань , та інших майнових обов`язків ( а/с 70).

Також у судовому засіданні з`ясовано, що на ім`я ОСОБА_3 21.04.2022 року було зареєстровано право власності на автомобіль Mercedes-Benz CLC 300 р/н НОМЕР_1 , який у подальшому 05.08.2022 року після оформлення дарування був переоформлений на батька відповідачки ОСОБА_4 із зміною реєстраційного номера на НОМЕР_2 .

4. Норми права , якими врегульовані спірні правовідносини

Цивільний процесуальний кодекс України ( далі ЦПК України ) визначає юрисдикцію та повноваження загальних судів щодо цивільних спорів та інших визначених цим Кодексом справ, встановлює порядок здійснення цивільного судочинства.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави ( ч.1 ст. 2 ЦПК України ).

У відповідності до вимог п.4 ст. 264 ЦПК України при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладених у постановах Верховного Суду.

Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Суд при розгляді справи керується принципом верховенства права, розглядаючи справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, та застосовуючи при розгляді справ, зокрема, Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права ( ч.1,2 та 4 ст. 10 ЦПК України ).

На підставі ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень ( ч.1 ст. 81 ЦПК України).

Правовідносини пов`язані із захистом права власності та витребування безпідставно отриманого майна врегульовані Цивільним кодексом України ( далі ЦК України ).

Згідно з частиною першою статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

У постановах Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2018 року у справі № 922/3412/17 (провадження № 12-182гс18) та від 13 лютого 2019 року у справі № 320/5877/17 (провадження № 14-32цс19) зроблено висновок, що предметом регулювання глави 83 ЦК України є відносини, що виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Кондиційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала.

У разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер спірних правовідносин унеможливлює застосування до них судом положень глави 83 ЦК України.

Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна; б) набуття або збереження за рахунок іншої особи; в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочину або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України).

Загальна умова частини першої статті 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов`язальних (договірних) відносинах, бо отримане однією зі сторін у зобов`язанні підлягає поверненню іншій стороні на цій підставі тільки за наявності ознаки безпідставності такого виконання.

Набуття однією зі сторін зобов`язання майна за рахунок іншої сторони в порядку виконання договірного зобов`язання не вважається безпідставним.

Тобто в разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, положення статті 1212 ЦК України можна застосовувати тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі.

Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідносин і їх юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Згідно з частиною першою, пунктом 1 частини другої статті 11, частинами першою, другою статті 509 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені цими актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

До підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, належать договори та інші правочини. Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Зобов`язання виникають з підстав, установлених статтею 11 цього Кодексу.

Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (частина перша статті 526 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 177 ЦК України об`єктами цивільних прав є речі, у тому числі гроші.

Частиною першою статті 202 ЦК України встановлено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Тлумачення положень частини першої, пункту 1 частини другої статті 11, частини першої статті 177, частини першої статті 202, частини першої статті 1212 ЦК України дає можливість дійти висновку про те, що чинний договір чи інший правочин є достатньою та належною правовою підставою набуття майна (отримання грошей).

Майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в незаборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення породження учасниками відповідних правовідносин у майбутньому певних цивільних прав та обов`язків, зокрема внаслідок тих чи інших юридичних фактів, правомірних дій, які прямо передбачені частиною другою статті 11 ЦК України.

У той самий час сама лише наявність укладеного між сторонами договору не є достатньою підставою для віднесення до договірних будь-яких правовідносин, що виникають між цими особами. Для визнання відповідних зобов`язань між сторонами договірними необхідним є встановлення факту їх виникнення саме на підставі умов та на виконання відповідного договору.

Подібний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 24 лютого 2021 року у справі № 912/2601/19.

5. Обґрунтування мотивів рішення суду с оцінкою аргументів сторін

Суд, з урахуванням власних пояснень позивача у судовому засіданні, наданих за допомогою перекладача , приходить до висновку що заявлені стороною позивача вимоги про стягнення безпідставно отриманого майна ( рухомого майна у вигляді прикрас та грошових коштів ) не відповідають обставинам про які розповідає сам позивач та не відображає правовідносини , які виникли між сторонами по отриманню майна згідно вказаних пояснень.

Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Такий правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду: від 23.01.2020 у справі №910/3395/19; від 23.04.2019 у справі №918/47/18; від 01.04.2019 у справі №904/2444/18.

Сутність зобов`язання із набуття майна без достатньої правової підстави полягає у вилученні в особи - набувача частини її майна, що набута поза межами правової підстави, у випадку якщо майновий перехід не ґрунтувався на правовій підставі від самого початку правовідношення, та передання майна тій особі (постанови Верховного Суду: від 08.09.2021 у справі №201/6498/20; від 08.09.2021 у справі № 206/2212/18; від 28.01.2020 у справі №910/16664/18; від 06.03.2019 у справі № 910/1531/18).

Майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в незаборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення породження учасниками відповідних правовідносин у майбутньому певних цивільних прав та обов`язків, зокрема внаслідок тих чи інших юридичних фактів, правомірних дій, які прямо передбачені частиною другою статті 11 ЦК України.

Так згідно власних пояснень позивача , надаючи грошові кошти , у тому числі на придбання автомобілю а також прикраси , сам позивач здійснював передачу речей (грошей ) під оговорені ним із відповідачкою умови - можливість тимчасового користування майном із необхідністю його повернення згодом.

Зазначені у поясненнях позивача правовідносини відповідають правовідносинам визначеним главою 60 Цивільного кодексу України.

Так, у відповідністю до вимог ч.1 ст. 827 ЦК України за договором позички одна сторона (позичкодавець) безоплатно передає або зобов`язується передати другій стороні (користувачеві) річ для користування протягом встановленого строку.

Договір позички речі побутового призначення між фізичними особами може укладатися усно ( ч.1 ст. 828 ЦК України).

Якщо сторонни договору позички не встановили строку користування річчю, він визначається відповідно до мети користування нею ( ст. 831 ЦК України).

Але, проаналізувавши, у сукупності, як власні пояснення позивача так і обставини зазначені у заявах сторони позивача по суті справи та у претензії-вимозі від 15.07.2022 , суд вважає що зазначені у поясненнях позивача обставини не відповідають а ні обставинам надання речей та грошей а ні обставинам викладеним у письмових заявах.

Пояснення щодо передання прикрас тимчасово для використання під час фото сесій суперечить часу надання таких прикрас та визначеним у претензії-вимозі підстав повернення - у жодному письмовому документі ( заяві ) так і у переписці не зазначалось щодо терміну передання прикрас та мети їх використання відповідачкою. Постійно позивач наполягає на безпідставності користування вказаними речами відповідачкою не вказуючи про існуючи домовленості стосовно строку користування. Крім того, зі змісту заяви про повернення речей від 26.10.2022 вбачається про факт передання не лише годинника та браслету а і каблучки з діамантами, срібної підвіски з діамантами, а у заяві про повернення речей від 21.08.2023 року визначені додатково передані сережки золоті, кольє золоте з діамантами 18 карат Cartier , каблучку Juste Un Clou з діамантами 18 карат, комп`ютер Apple Mac , сумку Luis Vuitton Capucines, сонцезахисні окуляри Panthere de Cartier. Тобто перелік різних речей які передавались позивачем позивачці свідчить що речі надавались у різний час , та їх передача не пов`язана з якоїсь однією подією, а при вимогах їх поверненні, а ні у власної переписці, а ні у заявам і вимогах, не було посилань на сплив визначеного сторонами часу ( терміну ) або події яка вже відбулась ( фото сесії або участі у конкурсі краси тощо ).

Водночас , з позиції висловленої представником відповідача, вбачається що сама відповідачка при отримання прикрас, сприймала вказані дії позивача як подарунки особі якої позивач симпатизує , без визначення терміновості користування речами та грошима та обов`язку повернення вказаних речей. Що ж стосується грошових коштів, які переводились на її картку, вказані дії здійснювались позивачем після того як він дізнався що відповідачка займається благодійною діяльністю, а тому такі дії сприймались відповідачкою як пожертва з боку позивача і сама тому вона здійснювала звітність про використання грошей.

Зазначені правовідносини відповідають правовідносинам визначеним главою 55 Цивільного кодексу України, якою врегульовані правовідносини пов`язані із даруванням.

Так , за змістом вимог ч.1 ст. 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність.

Дарунком можуть бути рухомі речі, в тому числі гроші та цінні папери, а також нерухомі речі ( ч.1 ст. 718 ЦК України).

Статтею 719 ЦК України визначено наступне: Договір дарування предметів особистого користування та побутового призначення може бути укладений усно ( частина перша статті) ; Договір дарування рухомих речей, які мають особливу цінність, укладається у письмовій формі. Передання такої речі за усним договором є правомірним, якщо суд не встановить, що обдаровуваний заволодів нею незаконно ( частина четверта статті).

Статтею 729 ЦК України, також визначено, що пожертвою є дарування нерухомих та рухомих речей, зокрема грошей та цінних паперів для досягнення ними певної, наперед обумовленої мети. Договір про пожертву є укладеним з моменту прийняття пожертви. До договору про пожертву застосовуються положення про договір дарування, якщо інше не встановлено законом.

У пункті 86 постанови Великої Палати Верховного Суду від 04 грудня 2019 року у справі № 917/1739/17 (провадження № 12-161гс19) вказано, що саме на суд покладено обов`язок надати правову кваліфікацію відносинам сторін виходячи із фактів, установлених під час розгляду справи, та визначити, яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору. Самостійне застосування судом для прийняття рішення саме тих норм матеріального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини, не призводить до зміни предмета позову та/або обраного позивачем способу захисту.

При застосуванні оцінки доказів критерію «більшої переконливості» суд приходить до висновку що більшу переконливість містять докази яки підтверджують що при переданні як грошей так і прикрас між сторонами існували правовідносини яки притаманні саме дарункам коли одна особа ( позивач ) намагаючись справити позитивне враження на особу ( відповідача ) якої він симпатизує обдаровує її, а потім, після погіршення стосунків будучи розчарованим, намагається помститись шляхом вимагання повернення всіх подарунків під різними приводами.

Суд критично ставиться до заяв сторони позивача які викладені у заявах по суті справи та претензії-вимоги , що передача всіх цих речей не є подарунком враховуючи що форма такого договору дарування валютних цінностей повинна бути письмової та підлягає нотаріальному посвідченню а крім того отримане відповідачкою майно не було оподатковане та включене до податкової декларації, так як зазначені обставини не свідчать про відсутність договорів а є лише підставами для заявлення позивачем вимог про застосування наслідків нікчемності правочину або визнання договорів недійсними а також питання податкової законослухняності відповідачці.

Також суд приймає до уваги що за змістом позовних вимог позивач не вимагає повернення самих речей а заявляє вимоги про повернення їх вартості , що не відповідає а ні правовідносинам по договору позички а ні правовідносинам пов`язаних із поверненням безпідставно отриманого майна.

Враховуючи вказані обставини судом надається окремі висновки щодо кожної з заявлених позивачем вимог .

5.1 Вимоги про стягнення вартості прикрас у вигляді годинника та браслету

Позивач просить суд стягнути з відповідачки вартість браслету з діамантами 10 каратів VS1 у розмірі 23 100 дол. США, а також вартість годинника Rolex модель Ladies 26 mm datejust diamond fase and bezel Oyster band в розмірі 18 650 дол. США.

У даному випадку, враховуючи що під час розгляду справи судом було встановлено що вказані прикраси були передані в якості подарунку ( п.5 Рішення ) , а тому у відповідності до вимог ст. 727 ЦК України, право вимоги дарувальника виникає лише після розірвання договору дарування і враховуючи відсутність відповідних вимог та приймаючи до уваги презумпцію правомірності правочину ( ст. 204 ЦК України) суд вважає заявлені вимоги такими що не підлягають задоволенню.

Крім того, при оцінки доказів суд приходить до висновку , що позивачем не доведена вартість зазначених речей - відсутня будь які докази у підтвердження вартості годинника, та зазначена вартість суперечить його вартості визначеної у претензії-вимоги від 15.07.2022 року, в якої вартість годинника визначена у 12 000 доларів США ( у позові 18 650 доларів США ); з наданої в якості доказу вартості браслету інвойсі від 15.12.2001 року вказано про вартість у 23 100 доларів США браслету з діамантами у 25 каратів, а у позові та претензії визначений інший браслет із діамантами у 10 каратів.

Крім того факт навернення позивачу як годинника так і браслету підтверджується наявною заявою від 26.10.2022 року, підписаною власноруч позивачем за змістом якої ОСОБА_2 підтверджує як факт отримання їм годинника та браслету , так і відсутність у нього до відповідачки будь-яких майнових та фінансових вимог.

Суд критично ставиться до пояснень позивача про те, що він не розумів змісту заяви тому що сама заява написана українською яку він погано розуміє та в голос перекладено російською , яку він також розуміє не повністю, так як за змістом наданих стороною позивача в якості доказів переписки з інтернет мереж , він спілкується на території України переважно російською мовою, та з пояснень самого нотаріуса Писаренка Е.С. у судовому засіданні, в якому був присутнім позивач та його представник, свідок пояснив що здійснення перекладу в голос російською було здійснено саме за бажанням заявника, який у його присутності спілкувався саме російською, а з боку самого позивача у судовому засіданні було висловлено речення про те що свідок все говорить чесно.

Що стосується тверджень позивача та його представника про те що вказані у заяві від 26.10.2022 року речи не були передані фактично , а нотаріус при допиті не підтвердив факту такого передання, суд враховуючи, що за змістом заяви , яку підписав позивач, речи йому вже були передані на час підписання заяви ( тобто тягар спростування покладається саме на позивача ) а також той факт що у подальшому, через , майже, десять місяців , позивач підписав нову заяву в якої підтвердив факт повернення йому інших речей , та зазначив відсутність будь якого фінансового зобов`язання у відповідачки, фактично погодився із поверненням речей по першої розписці ( жодних з тих речей не зазначено як таки, що потребують поверненню), вважає що таки пояснення не відповідають критеріям правдивості.

Враховуючи вищевикладене суд приходить до висновку , що позовні вимоги щодо стягнення вартості майна у вигляді браслету з діамантами 10 каратів VS1 у розмірі 23 100 дол. США та годинника Rolex модель Ladies 26 mm datejust diamond fase and bezel Oyster band в розмірі 18 650 дол. США , не підлягають задоволенню у звязку із недоведеність належними та допустимими доказами як самої вартості майна так і факту того, що вказане майно не було повернуто позивачу про що ним зазначено у нотаріально посвідченої заяві від 26.10.2022 року, а крім того внаслідок неефективності обраного позивачем способу захисту порушеного права, так як вимоги про повернення подарунку заявлені без урахування дійсності правочину договору дарування.

Враховуючи що вимоги про стягнення інфляційного збільшення вартості майна та 3% річних за несвоєчасне повернення грошових коштів, відповідно до вимог ст. 625 ЦК України, є похідними від вимог про стягнення самих грошових коштів, вказані вимоги також не підлягають задоволенню внаслідок недоведеності факту не своєчасного виконання грошових зобов`язань.

5.2 Вимоги про повернення - грошових коштів у розмірі 185 000,00 гривень ( також інфляційне збільшення у розмірі 20 903,87 гривень та 3% річних розмірі 7 875,15 грн. за період часу з 01.09.2022 по 31.01.2024) та 22 670 дол. США

Заявлені позивачем вимоги про повернення перерахованих позивачем на рахунок відповідачки, шляхом здійснення 19 операцій на різні суми, грошових коштів, на думку суду не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Як зазначено раніше ( п.5 Рішення ) під час розгляду справи було встановлено що вказані гроші перераховувались не безпідставно а як подарунок, тому враховуючи презумпцію правомірності правочину, вимоги про їх повернення не відповідають ефективному способу захисту порушеного права без наявності відповідних вимог про визнання правочину недійним, застосування наслідків нікчемності правочину або розірвання договору дарування.

Крім того , аналіз наданих сторонами доказів, а саме наявність переписки між сторонами стосовно використання перерахованих грошей, дає можливість прийти до висновку що перерахування коштів відбувалось як пожертва ( ст. 729 ЦК України) з боку позивача, тому права пожертвувача захищені ст. 730 ЦК України із можливістю здійснення контролю за використанням пожертви та правом на розірвання договору у визначених законом випадках.

При аналізу вказаних вимог судом також приймається до уваги що всі перерахування були здійснені у період з 02.03.2022по 12.06.2022, а згідну змісту заяв про повернення речей від 26.10.2022 та 21.08.2023 , заявник позивач, стверджує про відсутність будь-яких майнових, фінансових претензій та відсутності невиконаних обов`язків.

Таким чином суд, приходить до висновку, що позивачем обрано не ефективний спосіб захисту порушеного права а також не доведено самого факту наявності невиконаних грошових зобов`язань , що є підставою для відмови у задоволені позову за недоведеністю заявлених вимог та підставою для відмови у задоволенні похідних вимог про стягнення інфляційних витрат та 3% річних заявлених внаслідок невиконання грошового зобов`язання.

5.3. Вимоги про стягнення вартості автомобіля марки Mercedes-Benz у розмірі 41 000 дол. США

Заявлені вимоги про стягнення вартості автомобіля обґрунтовані тим, що саме позивач за власні гроші придбав даний автомобіль, однак, внаслідок неможливості оформлення транспортного засобу на власне ім`я ( відсутність на момент оформлення індивідуального податкового номеру) транспортний засіб було оформлено на ім`я відповідачки яка у подальшому, за для неможливості витребування в неї автомобіля, переоформила його на ім`я свого батька та відмовляється повернути гроші витрачені позивачем на придбання транспортного засобу.

В якості доказів позивачем надані письмові докази - фото фіксація переписки через месенджері невідомої особи з особою яка має аватар «Gle Mersedes» по обговоренню можливості придбання автомобіля Mercedes-Benz GLC 300, 2019 р.в, реєстраційний номер НОМЕР_3 ( згідно фото автомобіля який виставлений на продаж ) за 41 000 $.

Таким чином стороною позивача не надано жодного допустимого та належного доказу у підтвердження що саме позивач здійснював придбання даного транспортного засобу, та що саме по цьому транспортному засобу між ним та відповідачкою була домовленість про тимчасову реєстрацію автомобіля на її ім`я із подальшою перереєстрацію на його ім`я або необхідністю продажу автомобіля із поверненням грошей.

По-перше у відповідністю до вимог ч.6 ст. 81 ЦК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях , а з боку позивача обґрунтування вимог зводиться саме до припущення того що вказана переписка підтверджує факт придбання транспортного засобу саме за кошти позивача а відсутність підтверджених доходів відповідачки про неможливість придбання транспортного засобу саме нею.

По-друге , надані у судовому засіданні позивачем пояснення , є суперечливими та незрозумілими він пояснює що вирішив придбати якийсь транспортний засіб на прохання відповідачки та доручив їй знайти авто спочатку вартістю до 10 000 доларів США а потім до 20 000 доларів США, а коли вона знайшла саме цей транспортний засіб , вартістю 41 000 доларів США і сказала що це її мрія, то він вирішив придбати його тимчасово з можливістю у подальшому продати його за більш вигідною ціною при цьому позивача стверджує що він сказав відповідачки що вона у подальшому повинна бути повернути кошти витрачені на придбання автомобілю. Водночас під час придбання транспортного засобу, за вигідною ціною, позивач, з його слів, фактично витратив на вісім тисяч доларів більш ніж вартість автомобілю внаслідок необхідності здійснення переконвертації грошей різної валюти, а також близько п`ятнадцяті разів знімав гроші у різних банкоматах так як одночасно неможливо було зняти більш ніж 500-1000 доларів США.

А ні пояснення щодо мети придбання ( на прохання відповідачки вирішив придбати автомобіль її мрії але у власність позивача і тимчасово за для продажу у подальшому та з вимогою про повернення коштів) , а ні обґрунтування механізму оплати, навіть арифметичні пояснення щодо суми грошей знятих у банкоматах ( не як не виходить 41 тисяча ) не є логічним підтвердженням саме тих обставин здійснення придбання , яки визначені у заявах по суті справи.

Крім того , враховуючи пояснення самого позивача щодо надання грошей відповідачці у тимчасове користування з необхідністю їх повернення або придбання за кошти позивача транспортного засобу на ім`я відповідачки з зобов`язанням у подальшому продажу транспортного засобу та повернення грошей не свідчать про отримання автомобілю відповідачкою безпідставно , так як кожне з цих пояснень свідчить про наявність договірних правовідносин між сторонами, а тому вимоги про стягнення вартості автомобіля як витребування безпідставно отриманих коштів не може бути визнано судом як ефективний спосіб захисту прав який позивач вважає порушеним.

При визначенні позивачем дійсних обставин він має право або витребувати транспортний засіб або повернення отриманих за договором позички ( позики ) грошових коштів внаслідок спливу терміну їх користування.

Крім того відсутність будь-яких належних та допустимих доказів факту придбання позивачем за власні саме того транспортного засобу який був у власності відповідачки не дозволяє взагалі визначитись із наявністю у позивача права вимагати повернення або самого транспортного засобу або його вартості.

При розгляді даного питання суд приймає до уваги і той факт що заявлені в якості спростування вимог позивача обґрунтування сторони відповідача придбання даного автомобілю за власні кошти відповідачки та членів її сім`ї , не може визнаватись судом як належний та правдивий доказ при відсутності будь яких доказів на підтвердження обставин придбання, так як відсутні докази вартості автомобіля на момент його придбання та самі докази факту оплати автомобіля відповідачкою.

Суд критично ставиться і до свідчень ОСОБА_4 ( батька відповідачки ) , допитаного в якості свідка у судовому засіданні щодо обставин придбання транспортного засобу, так як він не був присутнім безпосередньо при придбанні автомобіля його донькою і всі обставини придбання та оплати йому відомо лише з її слів.

Водночас презумпція правомірності правочину не дозволяє суду визнавати недоведеними будь-які обставини придбання автомобіля, який згідно відомостей бази Головного сервісного центру МВС до 05.08.2022 року належав на праві власності саме ОСОБА_3 .

Враховуючи викладене суд приходить до висновку що вимоги стосовно стягнення вартості автомобілю Mercedes-Benz у розмірі 41 000 дол. США є необґрунтованими та недоведеними належними та допустимими доказами а крім того заявлені у спосіб який не є ефективним для захисту саме тих прав які по поясненням позивача були порушені, що є підставою для відмови у задоволені позовних вимог.

6.Розподіл судових витрат

Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, у відповідності до вимог ч.3 ст. 133 ЦПК України , належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

У статті 137 ЦПК України визначені витрати на професійну правничу допомогу: 1. Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. 2. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Частиною третьою зазначеної статті встановлено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України зазначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволення позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача ( ч.1,2 ст. 141 ЦПК України ).

При поданні позову позивачем було сплачено судовий збір на суму 14 891,90 грн., а згідно заяви від 04.03.2024 загальний розмір судових витрат понесених позивачем, пов`язаних із сплатою судового збору та витрат на професійну правничу допомогу, складає 48 000 грн.

У даному випадку відмова судом повністю у задоволені позовних вимог є підставою і для відмови у задоволені вимог про стягнення на користь позивача понесених ним судових витрат.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 258,259, 263-265,268,273,354 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 (громадянина США, посвідка про постійне проживання в Україні № НОМЕР_4 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_3 ( РНОКПП НОМЕР_5 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 ) про стягнення безпідставно отриманого майна - грошових коштів у розмірі 185 000,00 гривень ( також інфляційне збільшення у розмірі 20 903,87 гривень та 3% річних розмірі 7 875,15 грн. за період часу з 01.09.2022 по 31.01.2024) та 22 670 дол. США, вартість автомобіля марки Mercedes-Benz у розмірі 41 000 дол. США, вартість браслету з діамантами 10 каратів VS1 у розмірі 23 100 дол. США, вартість годинника Rolex модель Ladies 26 mm datejust diamond fase and bezel Oyster band в розмірі 18 650 дол. США ( також 3% річних в розмірі 4487,56 дол. США за період з 01.09.2022 року по 31.01.2024) а всього 213 779,02 гривень та 109 907,56 дол. США.

Повне судове рішення буде складено протягом десяти днів з дня проголошення вступної та резолютивної частини.

Рішення може бути оскаржене до Одеського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне судове рішення складене 11.07.2024.

Суддя Луняченко В. О.