ЄУН № 337/626/24
Провадження № 2/337/727/2024
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 березня 2024 року Хортицький районний суд міста Запоріжжя

у складі: головуючого судді Ширіної С.А.

за участю секретаря Бикової С.Б.

представника позивача адвоката Біліченка О.О.

представник відповідача Савельєвої Т.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду у м. Запоріжжя в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом адвоката Біліченка Олега Олександровича в інтересах ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь», про відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я, стягнення витрат на правничу допомогу,

В С Т А Н О В И В:

05.02.2024 позивач в особі представника звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення моральної шкоди, спричиненої внаслідок професійного захворювання в розмірі 60000, 00 грн., а також судові витрати на професійну правничу (правову) допомогу у розмірі 10 000,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначено.

ОСОБА_1 , працював на підприємстві відповідача з 1998 року по 2023 рік за робітничим професійним напрямком («слюсар-ремонтник»). Загальний стаж роботи 46 років 10 місяці, стаж за професією 25 років 01 місяці, стаж роботи в умовах впливу шкідливих факторів 25 років 01 місяців, 01.08.2023 був звільнений за власним бажанням, наразі не працює.

Умови праці на підприємстві відповідача (наробочому місці) не відповідали безпечним стандартам. Відповідно до акту розслідування причини виникнення хронічного професійного захворювання від 16.11.2023, встановлено позивачу діагноз: «Хронічна радикулопатія шийна С6-С7 праворуч та попереково-крижова-L5-S1 праворуч в стадії затихаючого загострення з помірними статико-динамічними порушеннями м`язово-тонічними та больовими синдромами;Хронічна двобічна сенсоневральна приглухуватість,помірного ступеня (3 ст. за кваліфікацією ОСОБА_2 та Пономарьової Н.І);Хронічний бронхіт 2 ст.,фаза затихаючого загострення, дифузний пневмосклероз ЛН-1-2 ст.(першого-другого ст.) .Дата встановлення остаточного діагнозу за вказаним професійним захворюванням 18.10.2023.

Відповідно до цього акту, хвороба виникла внаслідок впливу шкідливих виробничих факторів. Довідкою про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги від 22.01.2024 позивачу встановлено 60 % втрати професійної працездатності, позивачу встановлена третя група інвалідності.

А отже, позивач в свої заявах по суті справи просить суд стягнути з відповідача на його користь кошти в якості відшкодування моральної шкоди в розмірі 60000, 00 грн.

Представник відповідача скориставшись своїм процесуальним правом подав до суду відзив на позовну заяву.

Так, у відзиві на позовну заяву звертає увагу суду на наступне.

Позовні вимоги не визнає з огляду на те, що відповідач у позові не зазначив про зміну психо-емоційного стану чи особистісних цінностей через отримані ним професійні захворювання; матеріально-правова презумпція наявності моральної шкоди законодавцем не передбачена; не доведено та необґрунтований розмір заявлених позовних вимог; будучи обізнаним щодо негативних наслідків довготривалої роботи у шкідливих умовах праці для здоров`я, знаючи про діагноз своїх хвороб та їх можливий розвиток у хронічні професійні захворювання, позивач при проходженні періодичних медичних оглядів приховував дійсний стан здоров`я. Позивач щорічно проходив медичні огляди та за результатами яких його визнано здоровим та придатним для роботи за професією. Однак, лише після звільнення з підприємства відповідача позивач виявив у себе професійні захворювання. Зазначає, що оцінка моральної шкоди в розмірі 60000,00грн., є завищеною, розумність якої не доведена, що є підставою для відмови у задоволенні заявлених позовних вимог.Просить зменшити розмір витрат на правничу допомогу адвоката.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав з підстав викладених в позові, просив їх задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засідання заперечувала проти задоволення позовних вимог з підстав викладених у відзиві на позовну заяву, просила у задоволені позову відмовити в повному обсязі.

Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши позицію учасників судового розгляду, встановивши фактичні обставини та відповідні їм правовідносини, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 , працював на підприємстві відповідача з 1998 року по 2023 рік за робітничим професійним напрямком («слюсар-ремонтник»). Загальний стаж роботи 46 років 10 місяці, стаж за професією 25 років 01 місяці, стаж роботи в умовах впливу шкідливих факторів 25 років 01 місяців, 01.08.2023 був звільнений за власним бажанням, наразі не працює.

Умови праці на підприємстві відповідача (наробочому місці) не відповідали безпечним стандартам. Відповідно до акту розслідування причини виникнення хронічного професійного захворювання від 16.11.2023, встановлено позивачу діагноз: «Хронічна радикулопатія шийна С6-С7 праворуч та попереково-крижова-L5-S1 праворуч в стадії затихаючого загострення з помірними статико-динамічними порушеннями м`язово-тонічними та больовими синдромами;Хронічна двобічна сенсоневральна приглухуватість,помірного ступеня (3 ст. за кваліфікацією ОСОБА_2 та Пономарьової Н.І);Хронічний бронхіт 2 ст.,фаза затихаючого загострення, дифузний пневмосклероз ЛН-1-2 ст.(першого-другого ст.) .Дата встановлення остаточного діагнозу за вказаним професійним захворюванням 18.10.2023.

Відповідно до цього акту, хвороба виникла внаслідок впливу шкідливих виробничих факторів. Довідкою про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги від 22.01.2024 позивачу встановлено 60 % втрати професійної працездатності, позивачу встановлена третя група інвалідності.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваний прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий судовий розгляд.

Згідно абзацу 10 пункту 9 рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003року № 3-рп/2003 правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

Так, відповідно до ст. 264 ЦПК України, суд під час ухвалення рішення, серед інших питань, вирішує які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин та яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Згідно з роз`ясненнями, наданими у постанові Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди)» з наступними змінами, факт заподіяння моральної шкоди пов`язують не лише зі станом напруженості під впливом сильнодіючого впливу, яким є стрес, а із наявністю втрат фізичного і психічного характеру, які тягнуть за собою порушення нормальних життєвих зв`язків потерпілого, зменшення його суспільної активності, потребують від нього додаткових зусиль для організації життя.

Статтею 43 Конституції України кожному гарантовано право на належні, безпечні і здорові умови праці.

Відповідно до ч. 8 ст. 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» відшкодування моральної (немайнової) шкоди потерпілим від нещасних випадків на виробництві або професійних захворювань і членам їх сімей не є страховою виплатою та здійснюється незалежно від часу настання страхового випадку відповідно до положень Цивільного кодексу України та Кодексу законів про працю України.

Згідно зі ст. 13 Закону України «Про охорону праці» роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці.

Статтею 153 Кодексу Законів про працю України (далі - КЗпП України) встановлено, що забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноваженого ним органу.

Відповідно до ст. 14 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» до професійного захворювання належить захворювання, що виникло внаслідок професійної діяльності застрахованого та зумовлюється виключно або переважно впливом шкідливих речовин і певних видів робіт та інших факторів, пов`язаних з роботою. Перелік професійних захворювань за поданням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я, затверджується КМУ.

Статтею 173 КЗпП України передбачено, що шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку.

Статтею 237 - 1 КЗпП України передбачається відшкодування власником або уповноваженим ним органом працівникові моральної шкоди. Відшкодування такої шкоди провадиться тоді, коли порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Відповідно до норм ст. 1167 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відшкодування моральної шкоди провадиться власником, якщо небезпечні або шкідливі умови праці призвели до моральних втрат потерпілого, порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Під моральними втратами потерпілого розуміються страждання, заподіяні працівникові внаслідок фізичного або психічного впливу, що спричинило погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.

Згідно ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

При встановленні можливої суми відшкодування в грошовому еквіваленті суд зіставляє глибину моральних страждань і суму заявлених компенсацій. Прицьому,враховуються: загальні страждання, психологічний і фізичний стан потерпілого, погіршення функціонування його певних органів.

Як зазначено в п. 4.1. Рішення Конституційного суду України від 27.01.2004 по справі № 1-9/2004, ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності, спричинюють йому моральні та фізичні страждання. У випадку каліцтва потерпілий втрачає працездатність і зазнає значно більшої моральної шкоди, ніж заподіяна працівникові, який не втратив професійної працездатності.

В ході розгляду справи встановлено, що у зв`язку з професійним захворюванням позивачу заподіяно моральну шкоду, що полягає в тому, що ОСОБА_1 , втратив професійну працездатність у загальному розмірі 60%, його визнано особою з інвалідністю третьої групи.Після втрати працездатності у позивача змінилися умови життя, він періодично проходить лікування, повиннен докладати додаткових зусиль для організації свого життя.

За таких обставин, з урахуванням вимог ст. 23 ЦК України, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, наявності на робочому місці відповідача шкідливих виробничих факторів, тих обставин, що професійне захворювання у позивача пов`язано із роботою в небезпечних і шкідливих умовах на підприємстві відповідача, і що таке захворювання завдало потерпілому моральної шкоди, фізичних і моральних страждань, суд вважає, що позивачу заподіяно моральну шкоду і він має право на її відшкодування.

Суд враховує також і той факт, що позивач звільнився з підприємства не за станом свого здоров`я, а за власним бажанням.

Суд на підставі медичних документів позивача, складених у зв`язку з отриманими професійними захворюваннями, констатує, що позивачу була заподіяна моральна шкода, так як порушено та порушуються надалі (хронічні професійні захворювання тривають) його нормальні життєві процеси.

Посилання відповідача на те, що позивач був обізнаний про можливість впливу шкідливих факторів, самостійно та за власним бажанням прийняв рішення про необхідність працювати саме на такій посаді, на думку суду, не знімають відповідальності з відповідача за незабезпечення максимально безпечних умов праці та не позбавляють позивача права на отримання відшкодування спричиненої моральної шкоди.

Отримане професійне захворювання спричиняє позивачу як фізичний біль, так і моральні страждання, оскільки і біль і страждання є невід`ємні одне від одного. Моральна шкода, завдана ОСОБА_1 , в результаті професійного захворювання, є сукупністю тих моральних переживань, страждань та інших негативних емоцій, які викликані такими психотравмуючими чинниками, як фізичні страждання, пов`язані з перенесенням сильного та виснажливого фізичного болю, що пов`язаний із професійним захворюванням, і якого позивачу вже ніколи не позбутися, моральні переживання за подальших стан свого здоров`я; переживання, пов`язані з пережитим відчуттям незадоволеності, оскільки своїм часом позивач розпоряджатися в повній мірі не може у зв`язку із необхідністю проходити тривалий курс лікування, приймати ліки.

З урахуванням вищезазначеного, суд вважає за доцільне задовольнити позов, стягнувши з відповідача моральну шкоду, спричинену внаслідок професійного захворювання у розмірі 60 000,00 грн.

Щодо оподаткування моральної шкоди, судом встановлено, що відповідно до пп. а)пп.164.2.14 пункту 162.2 ст. 162 Податкового кодексу України (далі ПК України) до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податків включається дохід у вигляді неустойки (штрафів, пені), відшкодування матеріальної або немайнової (моральної) шкоди, крім сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику податку внаслідок заподіяння йому матеріальної шкоди, а також шкоди життю та здоров`ю, а також відшкодувань моральної шкоди в розмірі, визначеному рішенням суду, але не вище чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, або в розмірі, визначеному законом.

Суд акцентує увагу представника відповідача на тому, що чинним податковим законодавством передбачено, що суми відшкодування немайнової (моральної) шкоди, стягнуті на підставі судового рішення, включаються до оподаткованого доходу платника податку, відповідно підлягають оподаткуванню, крім сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику внаслідок заподіяння йому шкоди життю та здоров`ю. Як вбачається з матеріалів справи, в даному випадку мова йде про суми відшкодування збитків, завданих платнику податків внаслідок ушкодження здоров`я. Аотже, заподіяння шкоди життю та здоров`ю найвищого ступеня, а тому вищевказані зміни не поширюються на оподаткування сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих позивачу внаслідок ушкодження його здоров`я на виробництві.

Подібні правові висновки висловлені у постанові Верховного Суду від 21червня2022року у справі № 599/645/21 (провадження № 61-18490 св 21).

Щодо розподілу судових витрат.

За змістом ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. 3. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. 4. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. 5.Уразі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Витрати фізичних осіб, пов`язані з оплатою професійної правничої допомоги при розгляді судом справ про оголошення померлою фізичної особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати фізичну особу загиблою від певного нещасного випадку, або інших обставин внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру, несуть юридичні особи, на території яких мав місце нещасний випадок внаслідок таких надзвичайних ситуацій.

Тобто, суд під час вирішення питання щодо розподілу судових витрат зобов`язаний оцінити обґрунтованість рівня витрат на правничу допомогу у кожному конкретному випадку за критеріями співмірності необхідних і достатніх витрат.

Слід зазначити, що як вказано у рішенні Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року №23рп/2009, правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.

Крім того, необхідно враховувати, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договірдоручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Проаналізувавши наведений у позовній заяві опис процесуальних дій представника позивача, як адвоката, обґрунтування вимоги про відшкодування витрат на професійну правничу (правову) допомогу, обсяг послуг, наданий адвокатом, а також подані ним документи. Суд вважає, що відображена у цих доказах інформація щодо характеру та обсягу виконаної адвокатом роботи (наданих послуг) не відповідає критерію розумності та часу, витраченому адвокатом на виконання відповідних робіт.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі від 28 листопада 2002року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Суд погоджується з доводами представника відповідача щодо зменшення розміру судових витрат (про зменшення яких стороною відповідача обґрунтованого клопотання в порушення норм ЦПК України, так і не було подано). Так, дійсно, в заявах по суті справи представником позивача було зазначено очікуваний розмір витрат, пов`язаних з розглядом справи у сумі 10 000, 00 грн., що включали в себе наступну роботу адвоката: аналіз всіх матеріалів справи, аналіз правової позиції та плану дій у справі, представництво інтересів позивача у справі, підготовка та подання заяв по суті справи (відповідь на заяви по суті справи сторони відповідача), участь у судових засіданнях, підготовка клопотань.

Враховуючи викладене, проаналізувавши наведений перелік послуг, їх обсяг, додані до справи представником позивача документи, суд вважає, що відображена у цих доказах інформація щодо характеру та обсягу виконаної адвокатом роботи (наданих послуг) не відповідає критерію розумності та часу, витраченому адвокатом на виконання відповідних робіт. Перевіривши наявні у матеріалах справи докази та доводи сторін, на відповідність заявлених до стягнення сум наданому обсягу адвокатських послуг, беручи до уваги доводи представника відповідача щодо зменшення розміру заявлених представником позивача витрат на професійну правничу (правову) допомогу, суд вважає, що справедливим і співмірним є зменшення розміру витрат представника позивача на професійну правничу (правову) допомогу до 6000, 00 грн.

Таким чином, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення вимоги представника позивача про стягнення витрат на професійну правничу (правову) допомогу у розмірі 10 000,00 грн., що становить 6 000,00 грн., які відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру, а також не суперечать принципу розподілу таких витрат.

На підставі ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі, передбаченому Законом України «Про судовий збір», пропорційно до розміру задоволених вимог, що складає 1211, 20 грн.

Керуючись ст. ст.12, 13, 76, 77, 78, 81,89, 141, 259, 261, 265, 273-279, 354 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь», про відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я, стягнення витрат на правничу допомогу, задовольнити частково.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь» ( ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 ) моральну шкоду у зв`язку із ушкодженням здоров`я 60000 (шістдесят тисяч) грн.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь» ( ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 ) витрати на правничу допомогу у розмірі 6000 грн.

В іншій частині позовні вимоги про стягнення витрат на правничу допомогу, залишити без задоволення.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь» ( ) на користь держави судовий збір у розмірі 1211 грн. 20 коп.

Рішення може бути оскаржено в Запорізькій апеляційний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлено 15.03.2024 року.

Суддя: С.А. Ширіна