АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 серпня 2024 року

м. Чернівці

справа № 725/7713/21

провадження № 22-ц/822/728/24

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Одинака О. О.

суддів: Лисака І. Н., Половінкіної Н. Ю.

секретар Факас А. В.

позивачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2

відповідач Акціонерне товариство «Сенс Банк»

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: приватний нотаріус Чернівецького міського нотаріального округу Козлова Наталія Володимирівна

апеляційна скарга Акціонерного товариства «Сенс Банк», в інтересах якого діє ОСОБА_3 , на рішення Першотравневого районного суду міста Чернівці від 12 червня 2024 року

головуючий в суді першої інстанції суддя Піхало Н. В.

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У листопаді 2021 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 звернулися до суду з позовом до Акціонерного товариства «Альфа-Банк» (далі АТ «Альфа-Банк»), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, приватний нотаріус Чернівецького міського нотаріального округу Козлова Н. В., про захист права власності шляхом припинення права власності на квартиру та скасування рішення приватного нотаріуса про державну реєстрацію.

Позов мотивований тим, що 20 березня 2006 року між ОСОБА_1 та Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» (далі АКБСР «Укрсоцбанк»), правонаступником якого є АТ «Альфа-Банк», було укладено кредитний договір № 91 відповідно до якого кредитор надав, а позичальник отримав кредит у розмірі 69 300,00 доларів США.

20 березня 2006 року для забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором між АКБСР «Укрсоцбанк» та позивачами укладено іпотечний договір № 91.

Відповідно до пункту 1.1 іпотечного договору предметом іпотеки є квартира АДРЕСА_1 .

Згідно з інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 03 листопада 2021 року № 282615477 право власності на предмет іпотеки спірну квартиру, належить на праві власності відповідачу на підставі рішення приватного нотаріуса Козлової Н. В. від 28 вересня 2021 року, індексний номер 60628350.

Іпотечний договір № 91 укладений до 14 січня 2009 року, тобто до набрання чинності Законом України від 25 грудня 2008 року «Про запобігання впливу світової фінансової кризи на розвиток будівельної галузі та житлового будівництва», яким було внесено зміни до Закону України «Про іпотеку».

Відповідно до статей 37, 38 Закону України «Про іпотеку» (у редакції на час укладення договору) правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно і продажу іпотекодержателем предмета іпотеки будь-якій особі покупцеві є саме договір про задоволення вимог іпотекодержателя, а не застереження про задоволення вимог іпотекодержателя в іпотечному договорі.

Сторони не укладали окремого договору про задоволення вимог іпотекодержателя, тому реєстрація права власності на підставі іпотечного застереження є незаконною.

Відповідач не направляв на адресу позивачів повідомлення із зазначенням усіх складових заборгованості, а обмежився зазначенням загальної суми заборгованості, що не відповідає статтям 7, 35, 37 Закону України «Про іпотеку», пункту 61 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

АТ «Альфа-Банк» не надав реєстратору/нотаріусу, а той не встановив розмір заборгованості за кредитним договором, яка була задоволена шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Заочним рішенням Першотравневого районного суду міста Чернівці від 15 вересня 2015 року у справі № 725/2644/15-ц позов Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» (далі ПАТ «Укрсоцбанк») до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 88 781,45 доларів США. Однак, згідно із повідомленням про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання, яке надійшло ОСОБА_2 , загальна сума вимог становить 114 402,33 доларів США, що на 25 620,88 доларів США більше ніж передбачено рішенням суду.

До набуття предмета іпотеки у власність АТ «Альфа-Банк» не провів оцінку спірної квартири.

Письмова вимога від іпотекодержателя про звернення стягнення на предмет іпотеки повинна мати інформацію про вартість майна, за якою відбулося зарахування вимог, однак АТ «Альфа-Банк» не надсилав на адресу позивачів письмову вимогу про звернення стягнення на предмет іпотеки із зазначенням його вартості для зарахування вимог банку, тому реєстрація права власності проведена з порушенням вимог Закону України «Про іпотеку».

Відповідач, зареєструвавши право власності на спірну квартиру, діяв всупереч закону, а рішення державного реєстратора про державну реєстрацію права власності за банком призвело до незаконного набуття права власності, позбавлення права власності позивачів.

Просили захистити своє право власності на спірну квартиру шляхом припинення права власності АТ «Альфа-Банк» на неї, скасувавши рішення приватного нотаріуса Козлової Н. В. від 28 вересня 2021 року про державну реєстрацію, індексний номер 60628350. Вирішити питання про розподіл судових витрат.

Короткий зміст судових рішень у справі

Справа судами розглядалась неодноразово.

Рішенням Першотравневого районного суду міста Чернівці від 23 травня 2022 року в задоволені позову ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до АТ «Альфа-Банк», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача: приватний нотаріус Чернівецького міського нотаріального округу Козлова Наталія Володимирівни, про скасування рішення приватного нотаріуса про державну реєстрацію відмовлено.

Постановою Чернівецького апеляційного суду від 16 серпня 2022 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 задоволено частково. Рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці від 23 травня 2022 року змінено, викладено мотивувальну частину рішення в редакції цієї постанови. В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 15 листопада 2023 року касаційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 задоволено частково.

Рішення Першотравневого районного суду міста Чернівці від 23 травня 2022 року та постанову Чернівецького апеляційного суду від 16 серпня 2022 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції мотивована тим, що суди першої та апеляційної інстанцій дійшли помилкового висновку, що позивачі звернулися до суду з неналежним способом захисту, спір по суті не вирішили, оцінку законності винесення Державним реєстратором оспорюваних рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень не надали та не перевірили, чи порушує права позивачів реєстрація права власності на квартиру АДРЕСА_1 за АТ «Альфа-Банк».

Суди попередніх інстанцій також не врахували, що перехід права власності від іпотекодавця до іпотекодержателя здійснений саме на підставі рішення про державну реєстрацію права власності на підставі іпотечного застереження, що міститься в іпотечному договорі, і саме цю реєстрацію оспорюють позивачі.

За результатами нового розгляду, рішенням Першотравневого районного суду міста Чернівці від 12 червня 2022 року позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 задоволено.

Скасовано рішення державного реєстратора/приватного нотаріуса Чернівецького міського нотаріального округу Козлової Наталії Володимирівни про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 28 вересня 2021 року за індексним номером 60628350, на підставі якого право власності на об`єкт нерухомого майна квартиру за адресою АДРЕСА_2 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 060) було зареєстроване за Акціонерним товариством «Альфа-Банк», правонаступником якого є Акціонерне товариства «Сенс Банк».

Короткий зміст вимог апеляційних скарг

В апеляційній скарзі АТ «Сенс Банк» просить рішення Першотравневого районного суду міста Чернівці від 12 червня 2022 року скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову в позові.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційні скарги

Апелянт посилається на те, що суд першої інстанції ухвалив рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Вказує на те, що суд першої інстанції не звернув увагу на те, що оскаржувана державна реєстрація відбулась після того як 06 березня 2020 року набули чинності зміни до пункту 61 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

АТ «Альфа-Банк» з метою виконання вимог пункту 61 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень надало державному реєстратору: 1) повідомлення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору та анулювання залишку заборгованості за основним зобов`язанням, які були направлені на адреси ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , які зазначені в договорі іпотеки; 2) докази направлення поштовим відправленням повідомлення про звернення стягнення на предмет іпотеки та його повернення без вручення, а також докази повторного надсилання такого повідомлення; 3) довідку про розмір заборгованості від 23 вересня 2021 року; 4) висновок про вартість майна

Неотримання позивачами вимог про усунення порушень у зв`язку з закінченням терміну зберігання та у зв`язку з відсутністю адресата не є перешкодою для звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання за іпотекодержателем права власності на спірне майно.

Звертає увагу на те, що згідно з пунктом 6.3 іпотечного договору усі повідомлення за цим договором будуть вважатися зробленими належним чином, у випадку якщо вони здійснені у письмовій формі та надіслані рекомендованим листом, кур`єром, телеграфом або вручені особисто за зазначеними адресами сторін. Датою отримання таких повідомлень буде вважатись дата їх особистого вручення або дата поштового штемпеля відділення зв`язку одержувача.

Додатково вказує на помилковість висновків суду першої інстанції щодо відсутності оригіналів та копій документів реєстраційної справи, оскільки оригінали та копії документів, які були надані державному реєстратору (окрім заяви про державну реєстрацію та квитанції про сплату адміністративного збору) повертаються заявникові, а їх копії зберігаються в електронній формі в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 подали відзив на апеляційну скаргу.

Просять апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Першотравневого районного суду міста Чернівці від 12 червня 2024 року без змін.

Вважають, що рішення суду повністю відповідає нормам матеріального та процесуального права. Суд першої інстанції повно та всебічно з`ясував обставини справи, правильно визначив характер спірних правовідносин, дослідив всі докази.

Посилаються на те, що письмові вимоги, які надсилались іпотекодавцям у цій справі, не містять інформацію щодо вартості іпотечного майна, за якою відбулося зарахування вимог.

Окрім цього, поштове відправлення, яким повторно надсилалась вимога, повернулось без вручення не у зв`язку із закінченням терміну зберігання або у зв`язку з відсутністю адресата, а з причин, що не дали змоги виконати обов`язки пересилання поштового відправлення оператором поштового зв`язку.

Також листи направлялись в інший спосіб, ніж той, що передбачений пунктом 6.3 іпотечного договору.

Неповідомлення боржника про ціну, згідно з якою майно набувається у власність, позбавляє його можливості оспорити її у разі незгоди, та гарантій, встановлених статтею 37 Закону України «Про іпотеку».

Вказують на те, що способами судового захисту порушених прав та інтересів особи є скасування рішення державного реєстратора щодо державної реєстрації прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав.

Мотивувальна частина

Обставини справи, встановлені судами першої та апеляційної інстанцій

20 березня 2006 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» (далі АКБСР «Укрсоцбанк»), правонаступником якого є АТ «Альфа-Банк», та ОСОБА_1 був укладений договір про надання невідновлювальної кредитної лінії № 91, згідно з умовами якого кредитор зобов`язався надати позичальнику кредит у розмірі 69 300,00 доларів США, а позичальник зобов`язався прийняти кредит, сплатити плату за кредит та повернути кредитору кредит у повному обсязі в порядку та у строки, визначені умовами договору (том 1, а. с. 1423).

20 березня 2006 року на забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором між АКБСР «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , ОСОБА_5 укладено іпотечний договір № 91, відповідно до умов якого предметом іпотеки є квартира АДРЕСА_1 (том 1, а. с. 3946, 7580).

Відповідно до іпотечного договору із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, укладеного 20 березня 2006 року між АКБСР «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , цей договір забезпечує вимоги іпотекодержателя, що випливають з кредитного договору.

Згідно з пунктом 4.1 іпотечного договору у разі невиконання або неналежного виконання позичальником основного зобов`язання, іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені іпотекою вимоги шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Відповідно до підпункту 4.5.3 іпотечного договору звернення стягнення на предмет іпотеки за вибором іпотекодержателя здійснюється, зокрема, шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку».

У випадку невиконання іпотекодавцями письмової вимоги іпотекодержателя про усунення порушених зобов`язань за цим та/або договором кредиту у встановлений іпотекодержателем строк, такі вимоги іпотекодержателя задовольняються за рахунок предмета іпотеки. Це застереження згідно із Законом України «Про іпотеку» вважається договором про задоволення вимог іпотекодержателя, який є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на предмет іпотеки на підставі цього іпотечного договору, який в цьому випадку є правовстановлюючим документом (пункт 4.8 іпотечного договору).

Згідно з пунктом 6.3 іпотечного договору усі повідомлення за цим договором будуть вважатися зробленими належним чином, у випадку якщо вони здійснені у письмовій формі та надіслані рекомендованим листом, кур`єром, телеграфом або вручені особисто за зазначеними адресами сторін. Датою отримання таких повідомлень буде вважатись дата їх особистого вручення або дата поштового штемпеля відділення зв`язку одержувача.

Внаслідок невиконання взятих на себе зобов`язань щодо сплати кредитних коштів у ОСОБА_1 виникла заборгованість перед АКБСР «Укрсоцбанк», яка згідно з рішенням Першотравневого районного суду міста Чернівці від 15 вересня 2015 року на 28 квітня 2015 року склала 2 032 967 гривень 82 копійки (том 1, а.с. 34, 35).

На підставі передавального акта від 15 жовтня 2019 року внаслідок реорганізації шляхом приєднання правонаступником усіх прав та обов`язків АТ «Укрсоцбанк» стало АТ «Альфа-Банк» (том 1, а.с. 138140).

27 квітня 2020 року рекомендованими листами з повідомлення про вручення АТ «Альфа-Банк» направило на адреси ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , які зазначені в договорі іпотеки, повідомлення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору та анулювання залишку заборгованості за основним зобов`язанням (том 1, а.с. 141160).

Вказані поштові відправлення не були вручені та повернулись з причини «за закінченням встановленого строку зберігання» з зазначенням дати поштового штемпеля відділення зв`язку одержувачів 15 травня 2020 року.

23 вересня 2020 року кур`єрською доставкою АТ «Альфа-Банк» цінними листами з описами вкладеннями повторно направило на адреси ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , які зазначені в договорі іпотеки, повідомлення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору та анулювання залишку заборгованості за основним зобов`язанням (том 1, а.с. 162178).

Зазначені поштові відправлення вручені ОСОБА_4 та ОСОБА_2 25 вересня 2020 року, що підтверджується рекомендованими повідомлення про вручення (том 1, а.с. 172,173).

Поштові відправлення, адресовані ОСОБА_1 ОСОБА_5 , не були вручені та повернулись з причини «за закінченням встановленого строку зберігання» з зазначенням дати поштового штемпеля відділення зв`язку одержувачів 25 вересня 2020 року (том 1, а.с. 170, 176).

15 вересня 2021 року на замовлення АТ «Альфа-Банк» суб`єктом оціночної діяльності ТОВ «Незалежна експертна компанія» здійснена оцінка предмета іпотеки, відповідно до якої вартість чотирьох кімнатної квартири АДРЕСА_3 , склала 1 143 500 гривень (том 1, а.с. 179).

Державним реєстратором приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Чернівецької області Козловою Н. В. прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 60628350 від 28 вересня 2021 року та вчинено реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1 , за АТ «Альфа-Банк» (том 1, а.с. 47, 83).

01 грудня 2022 до Державного реєстру банків внесено запис щодо зміни найменування АТ «Альфа-Банк» на АТ «Сенс Банк».

Позиція апеляційного суду, застосовані норми права та мотиви, з яких виходить суд при прийнятті постанови

Заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу на рішення суду слід задовольнити, а апеляційну скаргу на ухвалу суду задовольнити частково з наступних підстав.

Так, відповідно до вимог статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 264 ЦПК України визначено питання, які вирішує суд під час ухвалення рішення суду.

Колегія суддів вважає помилковим висновок суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позову, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. До іпотеки, яка виникає на підставі закону або рішення суду, застосовуються правила щодо іпотеки, яка виникає на підставі договору, якщо інше не встановлено законом (стаття 3 зазначеного Закону).

Відповідно до частини першої статті 35 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. У цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.

Положеннями статті 37 Закону України «Про іпотеку» (у редакції, чинній на час укладення договору іпотеки) визначено, що іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, який передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання, є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки.

Із внесенням змін до цієї норми згідно із Законом України від 25 грудня 2008 року № 800-VI «Про запобігання впливу світової фінансової кризи на розвиток будівельної галузі та житлового будівництва» норми статті 37 Закону України «Про іпотеку» передбачають, що іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання.

Рішення про реєстрацію права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки, може бути оскаржено іпотекодавцем у суді.

Стаття 36 Закону України «Про іпотеку» (у редакції, яка діяла на час укладення договору іпотеки) передбачала, що сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, який підлягає нотаріальному посвідченню і може бути укладений у будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки.

Після внесення Законом України «Про запобігання впливу світової фінансової кризи на розвиток будівельної галузі та житлового будівництва» змін до статті 36 Закону України «Про іпотеку» її нормами передбачено, зокрема, що сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Згідно з пунктом 57 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127, для державної реєстрації права власності та інших речових прав на майно, яке набувається у зв`язку з виконанням умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин пов`язує можливість виникнення, переходу, припинення таких прав, подається, зокрема, документ, що підтверджує наявність факту виконання відповідних умов правочину.

Відповідно до пункту 61 цього Порядку для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, також подаються:

1) засвідчена іпотекодержателем копія письмової вимоги про усунення порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору, надісланої іпотекодержателем іпотекодавцю та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця;

2) засвідчена іпотекодержателем копія повідомлення про вручення рекомендованого поштового відправлення або поштового відправлення з оголошеною цінністю, яким надіслано вимогу, зазначену у підпункті 1 цього пункту, з відміткою про вручення адресату, або засвідчена іпотекодержателем копія рекомендованого поштового відправлення або поштового відправлення з оголошеною цінністю, яким надіслано вимогу, зазначену у підпункті 1 цього пункту, з позначкою про відмову адресата від одержання такого відправлення, або засвідчені іпотекодержателем копії рекомендованих поштових відправлень або поштових відправлень з оголошеною цінністю (поштових конвертів), якими не менше ніж двічі з періодичністю не менше ніж один місяць надсилалася вимога, зазначена у підпункті 1 цього пункту, та які повернулися відправнику у зв`язку із відсутністю адресата або закінченням встановленого строку зберігання поштового відправлення, або засвідчені іпотекодержателем паперові копії електронного листа, яким за допомогою засобів інформаційної, телекомунікаційної або інформаційно-телекомунікаційної системи, що забезпечує обмін електронними документами, надіслано вимогу, зазначену у підпункті 1 цього пункту, та електронного службового повідомлення відповідної системи, яким підтверджується доставка відповідного електронного листа за адресою електронної пошти адресата (у разі коли договором з іпотекодавцем або боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, передбачено можливість обміну електронними документами);

3) довідка іпотекодержателя, що містить відомості про суму боргу за основним зобов`язанням станом на дату не раніше трьох днів до дня подання документів для проведення відповідної державної реєстрації та відомості про вартість предмета іпотеки, визначену суб`єктом оціночної діяльності, станом на дату не раніше 90 днів до дня подання документів для проведення відповідної державної реєстрації;

4) заставна (якщо іпотечним договором передбачено її видачу).

У разі подання документа, зазначеного в абзаці першому або четвертому підпункту 2 цього пункту, державна реєстрація проводиться після спливу тридцятиденного строку з моменту отримання адресатом вимоги, зазначеної у підпункті 1 цього пункту, якщо у такій вимозі не зазначений більш тривалий строк.

У наведених правових нормах визначено перелік обов`язкових для подання документів та обставин, що мають бути ними підтверджені, на підставі яких проводиться державна реєстрація права власності на предмет іпотеки за договором, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, і з огляду на закріплені у статтях 10, 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та статті 37 Закону України «Про іпотеку» № 898-IV порядок державної реєстрації та коло повноважень державного реєстратора у ході її проведення ця особа приймає рішення про державну реєстрацію прав лише після перевірки наявності необхідних для цього документів та їх відповідності вимогам законодавства.

Вказаний висновок висловлено в постановах Великої Палати Верховного Суду від 23 січня 2019 року у справі № 306/1224/16-ц (провадження № 14-501цс18) та від 20 березня 2019 року у справі № 306/2053/16-ц (провадження № 14-22цс19).

Згідно з пунктами 2.4.4, 3.1, 4.1 іпотечного договору № 91 від 20 березня 2006 року у разі порушення іпотекодавцем умов, визначених пунктами 2.1.12.1.10 цього договору іпотекодержатель має право достроково звернути стягнення на предмет іпотеки в порядку визначеному пунктом 2.4.4 цього договору.

Відповідно до пункту 4.5 вказаного договору іпотекодержатель за своїм вибором звертає стягнення на предмет іпотеки, зокрема шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок забезпечених іпотекою зобов`язань в порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку».

Пунктом 4.8 договору встановлено, що у випадку невиконання іпотекодавцями та/або позичальником письмової вимоги іпотекодержателя про усунення порушень зобов`язань за цим та/або договором кредиту у встановлений іпотекодержателем строк вимоги іпотекодержателя задовольняються за рахунок предмета іпотеки. Це застереження згідно з Законом України «Про іпотеку» вважається договором про задоволення вимого іпотекодержателя, який є правовою підставою для визнання права власності іпотекодержателя на предмет іпотеки на підставі цього іпотечного договору, який є правовстановлюючим документом.

Наявність відповідного застереження в іпотечному договорі, яке за своїми правовими наслідками прирівнюється до договору про задоволення вимог іпотекодержателя та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання, є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки (правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 травня 2020 року у справі № 644/3116/18).

Щодо змісту письмової вимоги про усунення порушень та належного надіслання іпотекодержателем такої вимоги іпотекодавцю

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 11 серпня 2021 року в справі № 715/1788/19 (провадження № 61-6548св20) зазначено, що: «в разі дотримання іпотекодержателем порядку належного надсилання вимоги про усунення порушення основного зобов`язання діє презумпція належного повідомлення іпотекодержателя про необхідність усунення порушень основного зобов`язання, яка може бути спростована іпотекодавцем в загальному порядку. За відсутності такого належного надсилання вимоги відповідно до частини першої статті 35 Закону України «Про іпотеку» іпотекодавець не набуває права звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання. Таким чином, недотримання вимог частини першої статті 35 Закону України «Про іпотеку» щодо належного надсилання іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, вимоги про усунення порушення основного зобов`язання унеможливлює застосовування позасудового способу задоволення вимог іпотекодержателя. При цьому метою повідомлення іпотекодержателем іпотекодавця та інших осіб є доведення до їх відома наміру іпотекодержателя звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання. Тому іпотекодержатель набуває право звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання лише за умови належного надсилання вимоги, коли іпотекодавець фактично отримав таку вимогу або мав її отримати, але не отримав внаслідок власної недбалості чи ухилення від такого отримання».

Згідно з пунктом 6.3 іпотечного договору № 91 від 20 березня 2006 року усі повідомлення за цим договором будуть вважатися зробленими належним чином, у випадку якщо вони здійснені у письмовому вигляді та надіслані рекомендованим листом, кур`єром, телеграфом, або вручені особисто за зазначеними адресами сторін. Датою отримання таких повідомлень буде вважатися дата їх особистого вручення або дата поштового штемпеля відділення зв`язку одержувача.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина перша статті 626 ЦК України).

Пунктом 3 частини першої статті 3 ЦК України до загальних засад цивільного законодавства віднесено свобода договору.

Частиною першою статті 627 ЦК України, що визначає свободу договору, встановлено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 29 вересня 2020 року в справі № 757/13243/17 (провадження № 14-711цс19) зазначено, що умови договору іпотеки та вимоги частини першої статті 35 Закону України «Про іпотеку» пов`язують можливість задоволення вимог кредитора про звернення стягнення на предмет іпотеки з дотриманням іпотекодержателем процедури належного надсилання іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, вимоги про усунення порушення основного зобов`язання. Належним слід вважати надсилання вимоги з дотриманням встановленого договором порядку на адресу отримувача, яка вказана в договорі або додатково повідомлена відповідно до умов договору. Якщо такий порядок договором не визначений, відповідно до звичаїв ділового обороту належне направлення вимоги може здійснюватися засобами поштового зв`язку чи кур`єрської служби, які дозволяють встановити зміст відправлення та підтвердити його вручення, наприклад, цінним листом з описом вкладеного відповідно до Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05 березня 2009 року № 270.

Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (стаття 204 ЦК України).

Презумпція правомірності правочину означає те, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що зумовлює набуття, зміну чи припинення породжує, змінює або припиняє цивільних прав та обов`язків, доки ця презумпція не буде спростована. Таким чином, до спростування презумпції правомірності правочину всі права, набуті сторонами за ним, можуть безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню. Спростування презумпції правомірності правочину відбувається тоді: коли недійсність правочину прямо встановлена законом (тобто має місце його нікчемність); якщо він визнаний судом недійсним, тобто існує рішення суду, яке набрало законної сили (тобто оспорюваний правочин визнаний судом недійсним) (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 28 липня 2021 року в справі № 759/24061/19 (провадження № 61-8593св21)).

Договір як універсальний регулятор приватних відносин, покликаний забезпечити їх регулювання та має бути направлений на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. За допомогою такого універсального регулятора приватних відносин як договір його сторони можуть регулювати застосування в своїх відносинах юридично-значимих повідомлень (зокрема, порядок надсилання, визначати, коли повідомлення вважатиметься отриманим) (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 12 травня 2022 року справі № 756/15123/18 (провадження № 61-976св22), постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 28 лютого 2024 року в справі № 199/4586/21 (провадження № 61-7290св23)).

У статті 629 ЦК України закріплено один із фундаментів на якому базується цивільне право обов`язковість договору. Тобто з укладенням договору та виникненням зобов`язання його сторони набувають обов`язки (а не лише суб`єктивні права), які вони мають виконувати. Не виконання обов`язків, встановлених договором, може відбуватися при: (1) розірванні договору за взаємною домовленістю сторін; (2) розірванні договору в судовому порядку; (3) відмові від договору в односторонньому порядку у випадках, передбачених договором та законом; (4) припинення зобов`язання на підставах, що містяться в главі 50 ЦК України; (5) недійсності договору (нікчемності договору або визнання його недійсним на підставі рішення суду) (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 23 січня 2019 року у справі № 355/385/17 (провадження № 61-30435сво18)).

Тлумачення правочину це з`ясування змісту дійсного одностороннього правочину чи договору (двостороннього або багатостороннього правочину), з тексту якого неможливо встановити справжню волю сторони (сторін). З урахуванням принципу тлумачення favor contractus (тлумачення договору на користь дійсності) сумніви щодо дійсності, чинності та виконуваності договору (правочину) повинні тлумачитися судом на користь його дійсності, чинності та виконуваності (див. постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 грудня 2022 року у справі № 753/8945/19).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 29 вересня 2020 року в справі № 757/13243/17 (провадження № 14-711цс19) зазначено, що:

«Умови договору іпотеки та вимоги частини першої статті 35 Закону України «Про іпотеку» пов`язують можливість задоволення вимог кредитора про звернення стягнення на предмет іпотеки з дотриманням іпотекодержателем процедури належного надсилання іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, вимоги про усунення порушення основного зобов`язання.

Належним слід вважати надсилання вимоги з дотриманням встановленого договором порядку на адресу отримувача, яка вказана в договорі або додатково повідомлена відповідно до умов договору. Якщо такий порядок договором не визначений, відповідно до звичаїв ділового обороту належне направлення вимоги може здійснюватися засобами поштового зв`язку чи кур`єрської служби, які дозволяють встановити зміст відправлення та підтвердити його вручення, наприклад, цінним листом з описом вкладеного відповідно до Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05 березня 2009 року № 270.

Велика Палата Верховного Суду звертає увагу на те, що належним дотриманням іпотекодержателем процедури повідомлення іпотекодавця та боржника, якщо він є відмінним від іпотекодавця, про вимогу стосовно усунення порушення слід вважати також таке повідомлення, що було надіслане належним чином, проте не отримане внаслідок недбалості або ухилення від отримання.

Направлення такої вимоги іпотекодавцю про усунення порушень основного зобов`язання обґрунтовується саме тим, що іпотекодавець має право замість боржника усунути порушення основного зобов`язання і тим самим убезпечити себе від звернення стягнення на належний йому предмет іпотеки.

В разі дотримання іпотекодержателем порядку належного надсилання вимоги про усунення порушення основного зобов`язання діє презумпція належного повідомлення іпотекодержателя про необхідність усунення порушень основного зобов`язання, яка може бути спростована іпотекодавцем в загальному порядку.

За відсутності такого належного надсилання вимоги відповідно до частини першої статті 35 Закону України «Про іпотеку» іпотекодавець не набуває права звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання.

При цьому метою повідомлення іпотекодержателем іпотекодавця та інших осіб є доведення до їх відома наміру іпотекодержателя звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання. Тому іпотекодержатель набуває право звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання лише за умови належного надсилання вимоги, коли іпотекодавець фактично отримав таку вимогу або мав її отримати, але не отримав внаслідок власної недбалості чи ухилення від такого отримання. У разі направлення іпотекодержателем іпотекодавцю вимоги про усунення порушення основного зобов`язання відповідно до частини першої статті 35 Закону України «Про іпотеку» з одночасним повідомленням про обраний спосіб задоволення вимог іпотекодержателя відповідно до частини першої статті 38 Закону України «Про іпотеку» (одним документом) слід виходити з пріоритету дотримання саме частини першої статті 35 Закону України «Про іпотеку».»

На підставі системного аналізу пункту 6.3 іпотечного договору у взаємному зв`язку з положеннями статті 627 ЦК України колегія суддів приходить до висновку, що сторони у договорі за взаємною домовленістю встановили порядок надсилання повідомлень за цим договором, зокрема вимоги, передбаченої частиною першою статті 35 Закону України «Про іпотеку», та визначили, що таку вимогу потрібно вважати зробленою належним чином у випадку, якщо вона здійснена у письмовій формі та надіслана рекомендованим листом, кур`єром, телеграфом, або вручена особисто за зазначеними адресами сторін. Датою отримання такої письмової вимоги потрібно вважати дату її особистого вручення або дату поштового штемпеля відділення одержувача.

Схожі висновки викладені у постанові Верховного Суду від 06 жовтня 2021 року у справі № 206/6043/19 (провадження № 61-16695св20).

Як підтверджується матеріалами справи, АТ «Альфа-Банк» у порядку визначеному пунктом 6.3 іпотечного договору 27 квітня 2020 року та 23 вересня 2020 року направило на адреси ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , які зазначені в договорі іпотеки, повідомлення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору та анулювання залишку заборгованості за основним зобов`язанням.

Враховуючи дотримання іпотекодержателем порядку належного надсилання вимоги про усунення порушення основного зобов`язання, презумпцію належного повідомлення іпотекодержателя про необхідність усунення порушень основного зобов`язання, яка не була спростована позивачами, неотримання іпотекодавцями вимог про усунення порушень не є перешкодою для звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання за іпотекодержателем права власності на спірне майно.

Подібний висновок Верховний Суд зазначив у постанові від 12 червня 2023 року у справі №759/1512/21.

Колегія суддів вважає помилковими аргументи позивачів, наведені у відзиві на апеляційну скаргу, щодо направлення повідомлень про звернення стягнення на предмет іпотеки у спосіб, не передбачений пунктом 6.3 іпотечного договору, оскільки зазначеним пунктом договору прямо передбачено можливість надсилання повідомлень як рекомендованими листами, так і кур`єрською доставкою, що і мало місце у спірних правовідносинах.

Окрім цього, пунктом 6.3 іпотечного договору передбачено, що датою отримання письмової вимоги потрібно вважати дату її особистого вручення або дату поштового штемпеля відділення одержувача. Тобто, у розумінні вказаного пункту договору повідомлення від 27 квітня 2020 року та 23 вересня 2020 року вважаються врученими з дати поштового штемпеля відділення зв`язку одержувачів 15 травня 2020 року та 25 вересня 2020 року відповідно.

Враховуючи наведені вище обставини, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку щодо неналежного направлення іпотекодавцям повідомлень про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Також помилковим є аргумент позивачів про те, що зміст повідомлень про усунення порушень основного зобов`язання не відповідає вимогам статті 35 Закону України «Про іпотеку».

З надісланих повідомлень на адресу позивачів вбачається, що вони містять стислий зміст порушених зобов`язань, вимогу про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги, що відповідає положенням статті 35 Закону України «Про іпотеку».

Щодо розміру заборгованості, зазначеної у письмових вимогах про усунення порушень

Як вбачається зі змісту повідомлення про звернення стягнення на предмет іпотеки від 17 вересня 2020 року вих. № 4/09 банком заявлено вимогу до ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , ОСОБА_5 про сплату боргу за кредитним договором № 91 від 20 березня 2006 року у розмірі 114 402,33 доларів США.

У цій частині позивачі вказували на те, що зазначена сума заборгованості не відповідає розміру заборгованості, встановленій рішенням Першотравневого районного суду міста Чернівці від 15 вересня 2015 року у справі

№ 725/2644/15-ц, а саме 88 781,45 доларів США.

У цій частині колегія суддів вважає, що повідомлення із зазначенням розміру заборгованості можуть бути визнані як докази (із наданням їм відповідної оцінки судом під час вирішення іншого спору), зокрема щодо стягнення заборгованості чи звернення стягнення на предмет іпотеки, тощо, при вирішенні яких суд зобов`язаний дати оцінку щодо правильності нарахування такого боргу.

Визначений банком розмір заборгованості у вимозі про усунення порушень основного зобов`язання не встановлює для боржника обов`язку сплати саме такого її розміру та у разі незгоди з ним, боржник вправі захищати свої права, у тому числі у відповідній цивільній справі.

Такий висновок апеляційного суду узгоджується з правовою позицією, яку Верховний Суд виклав у постанові від 21 червня 2023 року у справі №715/1572/21.

Верховний Суд у постанові від 31 травня 2023 року у справі №752/24748/18 вказав, що при здійсненні державної реєстрації безспірність заборгованості не перевіряється. Таке передбачено у разі вчинення приватним нотаріусом виконавчого напису, а не здійснення державної реєстрації права власності на предмет іпотеки за іпотекодержателем. Крім того, за змістом частини третьої статті 37 Закону України «Про іпотеку» у разі набуття права власності на предмет іпотеки іпотекодержатель зобов`язаний відшкодувати іпотекодавцю перевищення 90 відсотків вартості предмета іпотеки над розміром забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя.

Щодо оцінки майна

З матеріалів справи вбачається, що банком надано висновок від 15 вересня 2021 року про вартість майна, згідно з яким вартість об`єкта оцінки чотирьох кімнатної квартири АДРЕСА_3 , склала 1 143 500 гривень.

Позивачами не надано доказів того, що вартість предмета іпотеки є більшою, ніж зазначено у висновку. Отже, позивачі не довели порушення їх прав, що є самостійною підставою для відмови у захисті їх прав.

Наведений підхід щодо застосування норм права у спірних правовідносинах не суперечить висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеному у постанові від 20 квітня 2019 року у справі № 306/2053/16-ц, згідно з яким ціна набуття права власності на предмет іпотеки є істотною обставиною і повинна погоджуватися з власником майна та має бути проведена на момент такого набуття, оскільки у вказаній справі Велика Палата Верховного Суду виходила з того, що оцінка майна предмету іпотеки на момент переходу права власності взагалі не проводилась. Водночас, у цій справі така оцінка була проведена, що підтверджується висновком про вартість майна, і, як зазначено вище, був чинним на момент переходу права власності.

Наведене відповідає висновкам, які викладені в постановах Верховного Суду від 13 травня 2021 року у справі № 715/2669/19, від 10 травня 2023 року у справі №713/2743/21, від 31 травня 2023 року у справі №752/24748/18.

Також у постанові від 31 травня 2023 року в справі № 752/24748/18 Верховний Суд дійшов висновку, що при звернені стягнення на іпотечне майно в позасудовому порядку у спосіб реєстрації права власності на предмет іпотеки за іпотекодержателем достатньо надати оцінку вартості іпотечного майна. У разі наявності в іпотекодавця заперечень щодо наданої іпотекодержателем оцінки вартості іпотечного майна, він може доводити невідповідність цієї оцінки реальній (ринковій) вартості майна при вирішенні питання щодо відшкодування іпотекодавцю перевищення 90 відсотків вартості предмета іпотеки над розміром забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя.

З урахуванням того, що банк провів оцінку іпотечного майна, яка була чинною на момент переходу права власності, колегія суддів приходить до висновку про дотримання банком норм щодо надання оцінки предмета іпотеки суб`єктом оціночної діяльності.

Схожих за змістом висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 06 березня 2024 року у справі № 607/19940/20.

Щодо переліку документів на підставі яких проводилась державна реєстрація права власності на предмет іпотеки

Позивачами не доведено ту обставину, що іпотекодержателем не було подано державному реєстратору всіх обов`язкових для подання документів на підставі яких проводиться державна реєстрація права власності на предмет іпотеки за договором, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя.

Зокрема, позивачі посилаються на те, що відповідні документи відсутні у витребуваній судом першої інстанції реєстраційній справі.

В матеріалах справи наявні копії рекомендованих поштових відправлень та копії цінних з описом відправлень кур`єрською доставко, якими надсилалася вимога про усунення порушень основного зобов`язання та які повернулися відправнику (том 1, а.с. 142-177), довідка іпотекодержателя від 23 вересня 2021 року, що містить відомості про суму боргу за основним зобов`язанням станом на дату не раніше трьох днів до дня подання документів для проведення відповідної державної реєстрації (том 1, а.с. 178), та відомості про вартість предмета іпотеки, визначеної суб`єктом оціночної діяльності, станом на дату не раніше 90 днів до дня подання документів для проведення відповідної державної реєстрації (висновок про вартість майна від 15 вересня 2021 року) (том 1 а.с. 179).

Згідно з третім абзацом частини 2 статті 17 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 1 липня 2004 року, № 1952-IVдокументи, подані заявником для проведення реєстраційних дій в паперовій формі, підлягають поверненню такому заявнику. Заява, подана в паперовій формі, документ про сплату адміністративного збору, запити державного реєстратора в паперовій формі та документи, отримані із паперових носіїв інформації, що містять відомості про зареєстровані речові права до 1 січня 2013 року, за результатом проведення реєстраційних дій заявнику не повертаються та зберігаються державним реєстратором, яким проведено реєстраційну дію, протягом трьох років.

Відповідно до пункту 7 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року, №1127 (в редакції на час державної реєстрації права власності банку) (далі - Порядку) для державної реєстрації прав заявник подає оригінали документів, необхідних для відповідної реєстрації, передбачені Законом України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, іншими законами України та цим Порядком.

Згідно з пунктом 24 Порядку за результатами розгляду заяви державний реєстратор невідкладно повертає заявникові документи, подані для державної реєстрації прав у паперовій формі (крім випадків, коли такі документи було повернуто заявнику під час прийняття заяви після виготовлення їх електронних копій шляхом сканування або коли такі документи відповідно до закону не повертаються заявнику), та за наявності бажання заявника отримати результати державної реєстрації прав у паперовій формі - видає витяг з Державного реєстру прав про проведену державну реєстрацію прав чи (у разі відмови у проведенні державної реєстрації прав) рішення щодо відмови в державній реєстрації прав.

Отже, з огляду на обов`язок державного реєстратора повернути заявникові документи, подані для державної реєстрації прав у паперовій формі, витребувана судом першої інстанції реєстраційна справа може не містити всіх паперових документів на підставі яких проводилась державна реєстрація права власності на предмет іпотеки.

Належних і допустимих доказів ненадання іпотекодержателем державному реєстратору всіх обов`язкових для подання документів, на підставі яких проводиться державна реєстрація права власності на предмет іпотеки за договором, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, позивачі не надали.

Зазначене відповідає висновкам Верховного Суду, викладеним у постанові від 24 квітня 2024 року в справі № 727/6254/22.

Щодо обраного позивачами способу захисту порушеного права

Відповідно до частини 1 статті 15, частини 1 статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє приватне (цивільне) право повністю або частково. Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які ж приватні (цивільні) права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких приватних (цивільних) прав (інтересів) позивач звернувся до суду.

Відсутність порушеного, невизнаного або оспореного відповідачем приватного (цивільного) права (інтересу) позивача є самостійною підставою для відмови в позові (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 15 березня 2023 року в справі № 753/8671/21, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 вересня 2023 року у справі № 582/18/21).

Завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року в справі № 638/2304/17).

Спосіб захисту порушеного права повинен бути таким, що найефективніше захищає або відновляє порушене право позивача, тобто повинен бути належним. Належний спосіб захисту повинен гарантувати особі повне відновлення порушеного права та/або можливість отримання нею відповідного відшкодування (див. пункт 8.54 постанови Великої Палати Верховного Суду від 11 січня 2022 року в справі № 910/10784/16).

Приватно-правовими нормами визначене обмежене коло підстав відмови у судовому захисті цивільного права та інтересу особи, зокрема, до них належать: необґрунтованість позовних вимог (встановлена судом відсутність порушеного права або охоронюваного законом інтересу позивача); зловживання матеріальними правами; обрання позивачем неналежного способу захисту його порушеного права/інтересу; сплив позовної давності (див., зокрема, постанову Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 08 листопада 2023 року в справі № 761/42030/21, постанову Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 11 грудня 2023 року в справі № 607/20787/19).

Колегія суддів в мотивувальній частині цієї постанови прийшла до висновку, що позивачі не надали суду належних та допустимих доказів відсутності у них перед банком кредитної заборгованості, а також порушення порядку винесення державним реєстратором рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, а отже в результаті реєстрації за відповідачем права власності на предмет іпотеки не були порушені права позивачів або ж їх законні інтереси.

За обставин, коли позивач не довів порушення його прав чи законних інтересів, суд не вправі робити висновок про те, який спосіб захисту буде правомірним та ефективним, оскільки не існує права чи законного інтересу, який підлягає захисту судом.

Такий висновок апеляційного суду узгоджується з правовою позицією, яку Верховний Суд виклав у постанові від 28 грудня 2022 року у справі № 285/6579/21.

Висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Враховуючи наведене вище, рішення суду першої інстанції ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому його слід скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову в позові.

Щодо судових витрат

Згідно частини 13 статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

З мотивувальної частини постанови вбачається, що суд апеляційної інстанції прийшов до висновку про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення про відмову в позові.

З меморіального ордера від 10 липня 2024 року вбачається, що відповідач за подання до суду апеляційної скарги на рішення суду сплатив судовий збір в сумі 1089 гривень 60 копійок (том 4, а.с. 34).

Отже, з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь АТ «Сенс Банк» слід стягнути по 544 (п`ятсот сорок чотири) гривні 80 копійок в рахунок відшкодування судових витрат, понесених на оплату судового збору за подання до суду апеляційних скарг.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 379, 381, 382 ЦПК України,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Сенс Банк» на рішення Першотравневого районного суду міста Чернівці від 12 червня 2024 року задовольнити.

Рішення Першотравневого районного суду міста Чернівці від 12 червня 2024 року скасувати.

В позові ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Акціонерного товариства «Сенс Банк» про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь Акціонерного товариства «Сенс Банк» по 544 (п`ятсот сорок чотири) гривні 80 копійок з кожного, в рахунок відшкодування судових витрат, понесених на оплату судового збору за подання до суду апеляційної скарги.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

На постанову може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повна постанова складена 08 серпня 2024 року.

Головуючий Олександр ОДИНАК

Судді Ігор ЛИСАК

Наталія ПОЛОВІНКІНА