РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 495/2554/18

Номер провадження 2/495/1747/2024

25 грудня 2024 рокум. Білгород-Дністровський

Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області у складі:

головуючої судді Анісімової Н.Д.,

при секретарі судового засіданні Кракатиці В.І.,

за участю:

представника позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача Бережної О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Білгород-Дністровський цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Мологівської сільської ради про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди, суд

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст та обґрунтування позовних вимог.

Позивачка ОСОБА_2 19 березня 2018 року звернулася до суду з позовом до Мологівської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області про визнання незаконним та скасування розпорядження про звільнення, поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, вимоги якого в ході розгляду справи неодноразово уточнювала та з урахуванням останньої заяви про збільшення позовних вимог в останній редакції у якому просить суд:

- визнати незаконним та скасувати розпорядження голови Мологівської сільської ради №9-ос від 16.02.2018 року про звільнення ОСОБА_2 з спеціаліста з бухгалтерського обліку Мологівської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області;

- поновити ОСОБА_2 на посаду спеціаліста з бухгалтерського обліку Мологівської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області;

- стягнути з Мологівської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області на користь ОСОБА_2 суму середнього заробітку за час вимушеного прогулу в розмірі 341119,32 грн.

Як на підставу для задоволення позовних вимог, позивачка ОСОБА_2 посилається на те, що розпорядженням Андріївського сільського голови Білгород-Дністровського району Одеської області №37-0 від 04 жовтня 2017 року, вона була прийнята на роботу на посаду спеціаліста з бухгалтерського обліку Андріївської сільської ради з оплатою згідно штатного розкладу на час відпустки основного працівника по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку.

Позивачка стверджує, що мала усну домовленість з Головою Андріївської сільської ради, що вона працює дистанційно і у Андріївську сільську раду приїздить за потребою та стверджує, що робочого місця за нею закріплено не було та зазначає, що звіти за 2017 рік протягом січня 2018 року вона продовжувала здавати дистанційно.

Відповідно до запису № 39 від 16.02.2018 року в трудовій книжці позивачки ОСОБА_2 , Андріївська сільська рада Білгород-Дністровського району Одеської області реорганізована шляхом приєднання до Мологівської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області.

Розпорядженням Мологівського сільського голови № 9-ос від 16 лютого 2018 року позивачка ОСОБА_2 була звільнена з роботи спеціаліста з бухгалтерського обліку через відсутність на робочому місті без поважних причин, про що зроблений запис у трудовій книжці позивачки ОСОБА_2 від 16.02.2018 року «Звільнена за прогул без поважних причин».

Позивачка ОСОБА_2 стверджує, що її звільнення було проведено з порушенням норм чинного законодавства, що запис про її звільнення зроблений у трудовій книжки, не відповідає тексту розпорядження про її звільнення, а саме, в трудовій книжки вказаний п. 4 ст. 40 КЗпП України, а також вказано, що позивачка звільнена за прогул без поважних причин, хоча у розпорядженні стаття не вказана, а також вказано, що вона звільнена через відсутність на роботі без поважних причин.

Також позивачка ОСОБА_2 зазначає, що прогулів 17, 23, 25 січня 2018 року не допускала, посилаючись на те, що між сторонами по справі 04 жовтня 2017 року був укладений трудовий договір про дистанційну роботу (з дистанційним працівником). Відповідно до п. 1.1 Договору позивач зобов`язалася виконувати свої трудові функції спеціаліста з бухгалтерського обліку поза межами місцезнаходження Роботодавця з використанням власної комп`ютерної техніки. Відповідно до п. 3.1 Договору режим робочого часу і часу відпочинку Дистанційний працівник встановлює на свій розсуд.

На думку позивачки ОСОБА_2 , Мологівський сільський голова не мав повноважень її звільняти з посади, оскільки ніякого розпорядження про прийняття або переведення її на роботу до Мологівської сільської ради у якості спеціаліста з бухгалтерського обліку не має, у її трудовій книжці стосовно прийняття, переводу на роботу до Мологівської сільської ради не має ніяких записів. До того ж, у Розпорядженні про звільнення позивача з роботи від 16 лютого 2018 року не вказано, де вона працювала, з якої організації, установи її звільнено - з Андріївськой сільської ради або з Мологівської сільської ради. Також не вказано у розпорядженні, на якому робочому місці позивача не було, це була Андріївська сільська рада, яка приєднана до Мологівської сільської ради, або вже Мологівська сільська рада.

Процесуальні дії.

Ухвалою суду від 23.03.2018 року позовну заяву ОСОБА_2 залишено без руху, надано строк на усунення недоліків.

Ухвалою суду від 03.04.2018 року відкрито провадження у справі. Розгляд справи вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження.

Ухвалою суду від 12.02.2019 року здійснено перехід від розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження до розгляду справи за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання.

10.05.2019 року представник відповідача подав до суду відзив на позов, у якому просив суд відмовити у замовленні позову ОСОБА_2 у повному обсязі.

Ухвалою суду від 22.05.2019 року закрито підготовче провадження у справі та справу призначено до судового розгляду.

30.09.2019 року судом ухвалено заочне рішення у справі про часткове задоволення вимог ОСОБА_2 .

Ухвалою суду від 23.12.2019 року задоволено заяву представника відповідача про перегляд заочного рішення, заочне рішення від 30.09.2019 року скасовано, призначено справу до розгляду в загальному порядку.

У зв`язку з призначенням повторного автоматизованого розподілу судової справи на підставі розпорядження №355 від 14.09.2021 року, ухвалою суду від 15.09.2021 року прийнято до провадження судді Анісімової Н.Д. справу за позовом ОСОБА_2 до Мологівської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області та призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою суду від 26.07.2024 року закрито підготовче провадження у справі, призначено справу до судового розгляду.

Позивачка ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилась, але адвокат Гербей А.А., який діє в її інтересах, в судовому засіданні уточнені позовні вимоги ОСОБА_2 підтримав, наполягав на повному його задоволенні.

Представник відповідача - Мологівської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області в судовому засіданні заперечувала у задоволенні позову, просила суд відмовити у його задоволенні у повному обсязі посилаючись на обставини, викладені у відзиві на позов, а також в поясненнях відповідача від 26.07.2024 року, відповідно до яких стороною відповідача зазначено, що позивачка ОСОБА_2 при прийнятті на роботу на посаду спеціаліста з бухгалтерського обліку була ознайомлена з правилами внутрішнього трудового розпорядку Андріївської сільської ради, що підтверджується її особистим підписом. Зазначені вище правила внутрішнього трудового розпорядку не передбачали дистанційного режиму роботи. В свою чергу, ані в особовій справі позивачки, ані в розпорядженні Андріївської сільської ради від 04.10.2017 року №37-о немає жодних відомостей щодо організації дистанційного режиму роботи з позивачкою ОСОБА_2 .. Таким чином, звільнення позивачки відбулося на правових підставах, передбачених нормами діючого трудового законодавства.

Дослідивши матеріали справи, надавши правову оцінку доводам сторін, суд приходить до наступних висновків.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджується, що відповідно до розпорядження Андріївського сільського голови Білгород-Дністровського району Одеської області № 37-о від 04 жовтня 2017 року, позивачка ОСОБА_2 була прийнята на роботу на посаду спеціаліста з бухгалтерського обліку Андріївської сільської ради з оплатою згідно штатного розкладу на час відпустки основного працівника ОСОБА_3 по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку.

В матеріалах справи міститься копія трудового договору про дистанційну роботу (з дистанційним працівником) від 04.10.2017 року, який укладений між Андріївською сільською радою в особі сільського голови ОСОБА_4 та ОСОБА_2 .

Як вбачається із п. 1.1. трудового договору про дистанційну роботу (з дистанційним працівником), Дистанційний працівник зобов`язується виконувати свої трудові функції спеціаліста з бухгалтерського обліку поза місцезнаходження Роботодавця з використанням власної комп`ютерної техніки, а також відповідно до п. 3.1 трудового договору про дистанційну роботу (з дистанційним працівником) режим робочого часу і часу відпочинку Дистанційний працівник встановлює на свій розсуд.

Розпорядженням Мологівського сільського голови № 9-ос від 16 лютого 2018 року, позивачка ОСОБА_2 була звільнена з роботи спеціаліста з бухгалтерського обліку через відсутність на робочому місці без поважних причин.

Також така підстава звільнення зазначена в трудовій книжці позивачки ОСОБА_2 : «Звільнена за прогул без поважних причин п.4 ст. 40 КЗпП України».

В матеріалах справи наявний лист Мологівської сільської ради від 14.02.2018 року з вимогою ОСОБА_2 надати письмові пояснення з приводу її відсутності на робочому місці 17.01.2018 року, 23.01.2018 року, 25.01.2018 року.

16.02.2018 року позивачкою ОСОБА_2 були надані письмові пояснення на ім`я голови Мологівської сільської ради від 16.02.2018 року.

Таким чином, відповідачем Мологівською сільською радою при звільненні позивачки ОСОБА_2 з посади спеціаліста з бухгалтерського обліку Андріївської сільської ради була дотримана процедура звільнення, передбачена КЗпП.

Як вбачається з правил внутрішнього трудового розпорядку Мологівської сільської ради, затверджених 17 січня 2018 року, час початку й закінчення роботи, перерва для відпочинку і харчування встановлюється такими: початок роботи о 08.00 год.; перерва на відпочинок та харчування 1 год. (з 12.00 до 13.00); закінчення роботи о 17.00 год.

Матеріали справи містять відповідні акти про відсутність працівника на роботі: акт № 1 від 17.01.2018 року; акт №2 від 23.01.2018 року; акт № 3 від 25.01.2018 року, згідно яких вбачається, що 17 січня 2018 року об 11.00 годині, 23 січня 2018 року об 15.00 годині та 25 січня 2018 року об 10 годині працівник ОСОБА_2 , спеціаліст бухгалтерського обліку відсутня на роботі. Вказані акти складені та підписані секретарем сільської ради Сметаніною Н.Л., спеціалістом-землевпорядником Кравчук Ж.О., спеціалістом сільської ради Авраменко Г.Г.. Вищезазначені акти оформлені відповідно до норм діючого законодавства та є належним та допустимим доказом підтвердженням факту відсутності позивачки ОСОБА_2 на робочому місці.

Суд критично відноситься до пояснень ОСОБА_2 від 16.02.2018 року, які подані позивачкою разом із позовом, відповідно до яких остання зазначає, що 17 січня 2018 року з 08.00 до 12.00 годин вона знаходилась у Мологівській сільській раді, у фонді Державного соціального страхування у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, в Управлінні статистики, для надання звітності за 2017 рік, усі ці підприємства знаходяться у м. Білгород-Дністровський. Окрім того, у вказаному листі ОСОБА_2 вказує, що з головою Андріївської сільської ради з періоду прийняття її на роботу було в усній формі домовлено, що вона працює дистанційно, і в Андріївську сільську раду приїзд за потребою, оскільки основна робота з Держказначейством та Фінуправлінням, де всі питання вирішуються до 13 години.

Під час розгляду справи судом було допитано свідків: ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_4 .

Свідок ОСОБА_4 , в судовому засіданні стверджувала, що позивачка ОСОБА_2 була прийнята на роботу, оскільки основний працівник на той час перебував у декретній відпустці, а в с. Андріївка знайти спеціаліста з бухгалтерського обліку не було можливості. Окрім того, було дуже погане транспортне сполучення між Білгород-Дністровським та Андріївкою, у зв`язку із чим прийнято рішення про дистанційну працю ОСОБА_2 . Свідок пояснила, що оригінал трудового договору повинен був зберігатися в матеріалах особової справи ОСОБА_2 та розпорядженнях Андріївської сільської ради. Проте не відповіла на питання, чому він відсутній в матеріалах особової справи позивачки ОСОБА_2 .

Свідок ОСОБА_6 в судовому засіданні пояснив, що на початку січня 2018 року він був обраний на посаду голови Мологівської об`єднаної територіальної громади, до складу якої увійшли колишні ОСОБА_9 та ОСОБА_10 сільські ради. Після обрання на посаду, він познайомився з працівниками Мологівської сільської ради. ОСОБА_11 сільської ради він знав особисто, оскільки співпрацював з ними в той час, коли був депутатом районної ради. 17.01.2018 року з метою знайомства з колективом колишньої Андріївської сільської ради та попередження працівників Андріївської сільської ради про реорганізацію Андріївської сільської ради, він разом з секретарем Мологівської сільської ради ОСОБА_7 здійснив виїзд до колишньої Андріївської сільської ради. На робочому місці були присутні два працівники: ОСОБА_8 та ОСОБА_5 .. Оскільки йому було відомо, що по штатному розкладу значився спеціаліст з бухгалтерського обліку, він поцікавився, де знаходиться робоче місце бухгалтера. Присутні на робочому місці працівники відповіли, що бухгалтера ОСОБА_2 в приміщенні Андріївської сільської ради ніколи не бачили. Один із працівників бачив ОСОБА_2 на зупинці при передачі документів. Після цього він двічі разом з секретарем сільської ради ОСОБА_7 відвідували колишню Андріївську сільську раду, де було виявлено відсутність ОСОБА_2 на робочому місці. У сільської ради були відсутні відомості щодо перебування ОСОБА_2 на лікарняному. За фактами відсутності працівника на робочому місці секретарем Мологівської сільської ради Сметаніною Н.Л., ОСОБА_8 та ОСОБА_5 були складені відповідні акти. Всі працівники Мологівської сільської ради працюють виключно повний робочий день відповідно до положень трудового законодавства. Крім того, свідок зазначив, що від Андріївської сільської ради йому були передані особові справи та розпорядження по кадровим питанням, у тому числі щодо ОСОБА_2 та в матеріалах яких був відсутній трудовий договір дистанційної форми роботи ОСОБА_2 .

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_7 повідомила, що 03.01.2018 року її було обрано на посаду секретаря Мологівської сільської ради. Протягом тижня радою проводились сесії, на яких депутатами ради приймались рішення щодо функціонування Мологівської об`єднаної територіальної громади. Серед таких рішень радою було прийнято рішення «Про реорганізацію ОСОБА_10 та ОСОБА_9 сільських рад», оскільки Мологівська сільська рада передбачала саме об`єднання трьох громад в одну з центром в с. Молога. На підставі цього рішення було підготовлено попередження працівникам ОСОБА_10 та Випасненської сільських рад з метою продовження трудового договору з Мологівською сільською радою або про їх звільнення. 17.01.2018 року свідок разом з головою Мологівської сільської ради ОСОБА_6 приїхали до приміщення колишньої Андріївської сільської ради саме для ознайомлення працівників з відповідними попередженнями та з`ясування, чи будуть вони в подальшому працювати чи планують звільнятись. На робочому місці перебували двоє працівників: це була ОСОБА_12 та ОСОБА_13 . У списку був ще один працівник - спеціаліст з бухгалтерського обліку ОСОБА_2 .. Вони хотіли даному працівнику також вручити попередження, але їм повідомили, що даний працівник був відсутній на робочому місці. Один працівник повідомив, що її взагалі не бачив на робочому місці, а інший працівник повідомив, що бачив її одного разу на автобусній зупинці при передачі якихось документів. Після того, свідок разом з ОСОБА_6 неодноразово відвідували Андріївську сільську раду та жодного разу не бачили спеціаліста з бухгалтерського обліку ОСОБА_2 .. За фактами відсутності на робочому місці працівника без поважних причин свідком ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_5 були складені три акти про відсутність працівника на робочому місці. Свідок зазначила, що їй не було відомо, чи працювала ОСОБА_2 дистанційно чи повний робочий день. Однак, у Мологівській сільській раді не було запроваджено дистанційної форми роботи. Працівники перебували на робочому місці повний робочий день.

Свідок ОСОБА_8 повідомила, що працює в Андріївській сільській раді з 1991 року, раніше працювала землевпорядником та наразі працює адміністратором ЦНАП Мологівської сільської ради. Свідок зазначила, що їй не відомо, чи працювала в Андріївській сільській раді бухгалтер ОСОБА_2 .. Колишній голова Андріївської сільської ради Ноур С.П. не представляла колективу спеціаліста з бухгалтерського обліку ОСОБА_2 .. За дорученням колишньої голови Андріївської сільської ради ОСОБА_4 вона передавала звіти якісь жінці на автобусній зупинці в м. Білгород-Дністровський, яка була одягнена в зимовий одяг, на голові була шапка, шарф на шиї. Ту жінку вона ніколи в приміщенні Андріївської сільської ради не бачила. Всі працівники сільської ради працювали повний робочий день. Свідок зазначила, що їй не було відомо про дистанційний режим роботи ОСОБА_2 .

Допитана в судовому засіданні у якості свідка ОСОБА_5 повідомила, що з квітня 1991 року вона працювала на різних посадах в Андріївській сільській раді. На момент об`єднання громад вона працювала паспортистом. Свідок зазначила, що їй не відомо, чи працювала в Андріївській сільській раді бухгалтер Хлєстова О.Г. Колишній голова Андріївської сільської ради ОСОБА_4 не представляла колективу спеціаліста з бухгалтерського обліку ОСОБА_2 , в обличчя вона її не знала, лише знала, що в сільській раді працює бухгалтер, але ніколи її не бачила. Всі працівники сільської ради працювали повний робочий день. Свідок зазначила, що їй не було відомо про дистанційний режим роботи ОСОБА_2 .. Після обрання ОСОБА_6 головою Мологівської громади, він разом з секретарем Мологівської сільської ради Сметаніною Н.Л. приїхали до Андріївської сільської ради для ознайомлення з колективом та вручення попереджень. ОСОБА_6 попросив зібрати весь колектив, технічний персонал. Потім ОСОБА_6 попросив покликати бухгалтера. Свідок повідомила ОСОБА_6 , що вони її ніколи не бачили. ОСОБА_6 приїзжав тричі до приміщення колишньої Андріївської ради, однак ОСОБА_2 на робочому місці не було, тому за фактом відсутності бухгалтера ОСОБА_2 , свідком ОСОБА_5 , секретарем сільської ради Сметаніною Н.Л. та ОСОБА_8 були складені акти. Повідомити ОСОБА_2 про те, що керівництво сільської ради з`ясовувало її відсутність на робочому місці свідок не мала можливості, оскільки цю людину вона особисто не знала.

Як вбачається з листа Державної служби з питань праці Південного міжрегіонального управління Держпраці від 17.10.2023 року № ПД/3.1/6884-23, Південним міжрегіональним управлінням Державної служби з питань праці, в межах наданих повноважень, розглянуто лист Мологівського сільського голови від 09.10.2023 року, щодо надання роз`яснень з питання «правомірності укладення трудового договору про дистанційну роботу (з дистанційним працівником) та зазначено, що на момент виникнення спірних правовідносин між сторонами такої форми організації трудової діяльності як «дистанційна робота» та «дистанційний працівник» взагалі не було передбачено чинним законодавством, отже вона не могла бути запроваджена в Андріївській сільській раді.

Лише із 04.02.2021 року Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення правового регулювання дистанційної, надомної роботи та роботи із застосуванням гнучкого режиму робочого часу», №1213-ІХ, який набрав чинності 21.02.2021 року було внесено зміни до Кодексу законів про працю України шляхом визначення терміну «дистанційна робота», а також було врегульовано наведену форму організації праці.

Позиція суду та оцінка аргументів сторін.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Згідно ст. 2 КЗпП України працівники реалізують право на працю шляхом укладення трудового договору про роботу на підприємстві, в установі, організації або з фізичною особою.

За змістом частини першої статті 3 КЗпП України трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності та галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами, регулює законодавство про працю.

Приписи ст.43 Конституції України та ст.22 КЗпП України забороняють будь-яке пряме або непряме обмеження прав чи встановлення прямих або непрямих переваг при укладенні, зміні та припиненні трудового договору. Конституційний Суд України розглядає право на працю, визначене ст. 43 Конституції України, як природну потребу людини своїми фізичними і розумовими здібностями забезпечувати своє життя. Це право передбачає як можливість самостійно займатися трудовою діяльністю, так і можливість працювати за трудовим договором чи контрактом (Конституційний Суд України у рішеннях від 07.07.2004, № 14-рп/2004, від 16.10.2007, № 8-рп/2007 та від 29.01.2008, № 2-рп/2008). Свобода праці передбачає можливість особи займатися працею, а якщо займатися, то вільно її обирати. За своєю природою право на працю є невідчужуваним і по своїй суті означає забезпечення саме рівних можливостей кожному для його реалізації.

Відповідно п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом, зокрема, у випадку прогулу, у тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня, без поважних причин.

Так, прогулом визнається відсутність працівника на роботі протягом робочого дня, а також відсутність без поважних причин більше трьох годин безперервно або сумарно. Отже, склад прогулу, вчиненого за виною працівника, характеризується двома ознаками: а) відсутністю на роботі протягом робочого дня; б) відсутністю на роботі протягом дня більше трьох годин як безперервно, так і сумарно. Відсутність на роботі з поважних причин не можна вважати прогулом. У всіх випадках прогулу роботодавець повинен вирішити питання про поважність причин відсутності працівника на роботі. Якщо він вважає, що прогул був здійснений без поважних причин, він може розірвати трудовий договір з працівником. В свою чергу обов`язок доводити поважність причини відсутності на роботі покладений на працівника.

Відповідно до положень статті 139 КЗпП України працівники зобов`язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержувати трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір.

Трудова дисципліна - це система правових норм, що регулюють внутрішній трудовий розпорядок, встановлюють трудові обов`язки працівників та роботодавця, визначають заохочення за успіхи в роботі й відповідальність за невиконання цих обов`язків.

Відповідно до ст.147 КЗпП України за порушення трудової дисципліни до працівника можна застосувати тільки одне з таких стягнень: догана; звільнення з роботи.

Частиною 1 ст. 147-1 КЗпП України передбачено, що дисциплінарні стягнення застосовуються органом, якому надано право прийняття на роботу (обрання, затвердження і призначення на посаду даного працівника.

Необхідною умовою для накладення стягнення є вина працівника, наявність якої має бути обов`язково доведена роботодавцем. Презумпція невинуватості є заходом захисту трудового правовідношення, прав працівника від суб`єктивної оцінки його дій, поведінки з боку роботодавця і безпідставного притягнення його до дисциплінарної відповідальності.

Згідно ст. 149 КЗпП України, до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку.

Як зазначено в п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» № 9 від 06.11.1992 року при розгляді позовів про поновлення на роботі осіб, звільнених за п.4 ст.40 КЗпП, суди повинні виходити з того, що передбаченим цією нормою закону прогулом визнається відсутність працівника на роботі як протягом усього робочого дня, так і більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин (наприклад, у зв`язку з поміщенням до медвитверезника, самовільне використання без погодження з власником або уповноваженим ним органом днів відгулів, чергової відпустки, залишення роботи до закінчення строку трудового договору чи строку, який працівник зобов`язаний пропрацювати за призначенням після закінчення вищого чи середнього спеціального учбового закладу).

Аналізуючи надані по справі докази, в тому числі пояснення свідків, суд приходить до обґрунтованого висновку, що при прийнятті на роботу до Андріївської сільської ради ОСОБА_2 була прийнята на повний робочий тиждень, тривалістю 40 годин з двома вихідними. Відомості щодо організації дистанційної форми роботи в Андріївській сільській раді з показів свідків судом не встановлено.

Вищезазначене підтверджується також наявними в матеріалах справи копіями особової справи ОСОБА_2 та розпоряджень Андріївської сільської ради за період з 05.01.2015 року по 02.01.2018 року.

В судовому засіданні судом були оглянуті оригінали особової справи позивачки та розпорядження Андріївської сільської ради за період з 05.01.2015 року по 02.01.2018 року по кадровим питанням. Засвідчені копії долучені до матеріалів справи.

Так, в особовій справі ОСОБА_2 та розпорядженнях Андріївської сільської ради за період з 05.01.2015 року по 02.01.2018 року відсутній оригінал трудового договору, укладеного між головою Андріївської сільської ради та ОСОБА_2 від 04 жовтня 2017 року про дистанційну роботу (з дистанційним працівником) на який посилається ОСОБА_2 як на підставу для задоволення своїх позовних вимог.

При цьому, суд критично ставиться до наданого в судовому засіданні представником позивачки для огляду оригіналу договору від 04 жовтня 2017 року про дистанційну роботу (з дистанційним працівником), який нібито є примірником позивачки. Суд вважає, що даний примірник трудового договору про дистанційну роботу є фіктивним та був укладений пізніше, вже після звільнення ОСОБА_2 з посади спеціаліста з бухгалтерського обліку Мологівської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області, оскільки як вбачаться з пояснень самої ОСОБА_2 від 16.02.2018 року, які були подані нею до Мологівської сільської ради на запит голови ради та суду разом із позовом, остання зазначає, що з головою Андріївської сільської ради з періоду прийняття її на роботу було в усній формі домовлено, що вона працює дистанційно, і в Андріївську сільську раду приїздить за потребою, оскільки основна робота з Держказначейством та Фінуправлінням де всі питання вирішуються до 13 годин. Тобто, у своїх поясненнях, наданих голові Мологівської сільської ради, ОСОБА_2 не посилається на трудовий договір від 04 жовтня 2017 року про дистанційну роботу (з дистанційним працівником), а посилається на усну домовленість між нею та ОСОБА_4 ..

З вказаних підстав суд також не приймає до уваги показання свідка ОСОБА_4 , оскільки вони спростовуються матеріалами справи, та письмовими поясненнями позивачки ОСОБА_2 від 16.02.2018 року.

Окрім того, суд критично ставиться до пояснень позивачки ОСОБА_2 стосовно того, що 17.01.2017 року вона була відсутня на робочому місці в Мологівській сільській раді, оскільки 17 січня 2018 року з 08.00 до 12.00 годин вона знаходилась у Мологівській сільській раді, у фонді Державного соціального страхування у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, в управлінні статистики, для надання звітності за 2017 рік, так як вказані твердження не підтверджуються матеріалами справи та спростовуються відповідями Управління Державної казначейської служби України у Білгород-Дністровському районі Одеської області, Головного управління ДПС в Одеській області, Головного управління статистики в Одеській області, наданими на ухвалу суду про витребування доказів від 11.04.2023 року (том 2, а.с. 222-238).

Суд також звертає увагу на те, що будь-яких відомостей про дистанційний режим роботи в розпорядженні Андріївської сільської ради від 04.10.2017 року № 37-о, яким позивач прийнята на роботу на посаду спеціаліста з бухгалтерського обліку Андріївської сільської ради з оплатою згідно штатного розкладу на час відпустки основного працівника для огляду за дитиною, не зазначено та в особовій справі та розпорядженнях Андріївської сільської ради за період з 05.01.2015 року по 02.01.2018 року відсутній будь-який трудовий договір, укладений із ОСОБА_2 ..

Під час розгляду справи в судовому засіданні було досліджено оригінал Правил внутрішнього трудового розпорядку Андріївської сільської ради, затвердженого зборами трудового колективу від 19.02.2010 року.

У відповідності до розділу V Правил внутрішнього трудового розпорядку Андріївської сільської ради, затвердженого зборами трудового колективу від 19.02.2010 року (додається оригінал), для працівників Андріївської сільської ради встановлено тривалість робочого часу 40 годин на тиждень з двома вихідними днями (субота і неділя). При прийнятті на роботу, а також під час дії трудового договору, за згодою сторін може встановлюватися неповний робочий час із визначенням тривалості роботи розпорядку та оплатою праці пропорційно до відпрацьованого часу. Час початку й закінчення роботи, перерва для відпочинку і харчування встановлюється такими: початок роботи 08.00 годин; перерва на відпочинок і харчування 45 хвилин (з 13.00 до 13.45.); закінчення роботи о 17.00, у п`ятницю о 16.00. З вказаними Правилами ОСОБА_2 була ознайомлена, що підтверджується її особистим підписом.

Таким чином, правила внутрішнього трудового розпорядку Андріївської сільської ради не передбачали дистанційного режиму роботи та, відповідно, ОСОБА_2 була прийнята на повний робочий тиждень, тривалістю 40 годин з двома вихідними.

У відповідності до положень посадової інструкції спеціаліста з бухгалтерського обліку, підписаної особисто ОСОБА_2 , серед іншого, в обов`язки входило збереження бухгалтерських документів, оформлення і передача їх у встановленому порядку до архіву, відповідальність за збереження договорів сільської ради з питань господарчої діяльності, що унеможливлювало виконання таких обов`язків при дистанційній роботі. Окрім того, трудова діяльність посадової особи місцевого самоврядування відповідно до Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» взагалі не передбачає дистанційного режиму роботи та суперечить загальним положенням цього нормативно-правового акту.

Також суд звертає увагу сторін, що у відповідності норм Кодексу законів про працю України не було передбачено можливості укладання трудового договору про дистанційну роботу та її організації до дати опублікування Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення правового регулювання дистанційної, надомної роботи та роботи із застосуванням гнучкого режиму робочого часу», який набрав чинності 21.02.2021 року, що також підтверджується листом Державної служби з питань праці Південного міжрегіонального управління Держпраці від 17.10.2023 року № ПД/3.1/6884-23 (додається). Таким чином, суд вважає, що правове обґрунтування можливості укладання «трудового договору про дистанційну роботу» та її організації до дати опублікування Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення правового регулювання дистанційної, надомної роботи та роботи із застосуванням гнучкого режиму робочого часу», №1213-ІХ (до 26.02.2021 р.) у національному законодавчому полі, - було відсутнє.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Таким чином, Андріївська сільська рада станом на 04.10.2017 року у відповідності до положень КЗпП України та вимог діючого законодавства не могла приймати на роботу працівників з дистанційним режимом праці, оскільки Кодекс законів про працю України та діюче трудове законодавство на той час не передбачало можливості дистанційного режиму роботи. Отже, трудовий договір про дистанційну роботу (з дистанційним працівником) від 04.10.2017 року, копія якого міститься в матеріалах справи, має всі ознаки фіктивного правочину та не породжує жодних правових наслідків.

Одночасно суд звертає увагу сторін на наявність в матеріалах справи копії заяви ОСОБА_2 від 22 січня 2018 року про звільнення з займаної посади спеціаліста з бухгалтерського обліку за власним бажанням на підставі ст. 38 КЗпП України. Однак, до Мологівської сільської ради відповідно до пояснень голови Мологівської сільської ради ОСОБА_6 , дана заява на реєстрацію надійшла 30 січня 2018 року, тобто вже після встановлення факту неодноразової відсутності позивачки на робочому місці і складання відповідних актів, що унеможливило звільнення позивачки на підставі ст. 38 КЗпП України.

Таким чином, наміру продовжувати трудові відносини з відповідачем у позивачки ОСОБА_2 не було, окрім того, відповідно по показів свідків, які були допитані в судовому засіданні, ініціативи або наміру від ОСОБА_2 щодо продовження трудових відносин з відповідачем після реорганізації Андріївської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області шляхом приєднання до Мологівської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області не було.

Відповідно до правової позиції, викладеної в постанові Верховного Суду від 09.02.2022 у справі № 153/1585/20: «Розірвання трудового договору за статтею 38 КЗпП України є різновидом припинення трудових відносин в односторонньому порядку. Правове значення для припинення трудового договору має письмово викладена ініціатива працівника з наміром припинити трудові відносини, що доведена до відома роботодавця в установленому законом порядку. Для припинення трудового договору за цією підставою не має значення чи була погоджена ця ініціатива з роботодавцем та чи згідний він з такою вимогою робітника. Для працівника виявлення цієї ініціативи створює лише один обов`язок - продовжувати виконання усіх умов трудового договору протягом двох тижнів від дня подання роботодавцю такої заяви. Трудові відносини припиняються незалежно від того, чи видано роботодавцем наказ про звільнення працівника, чи не вчинено такої дії. Відсутність такого наказу не зобов`язує працівника надалі виконувати покладені на нього трудові обов`язки та не продовжує дії трудового договору. Подібного висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постановах від 12 квітня 2018 року у справі 61-678св17 та від 25 березня 2020 року у справі № 295/14595/17. При розірванні трудового договору з ініціативи працівника роботодавець може звільнити працівника в день подання останнім заяви за умови, якщо працівник сам визначає цей день датою звільнення, вказавши при цьому поважну причину, яка зумовила прийняття ним рішення про звільнення. Визначення працівником дати звільнення є необхідною умовою досягнення взаємної домовленості між працівником та суб`єктом призначення, з метою дотримання прав та гарантій, встановлених трудовим законодавством.

Суд критично відноситься і до тверджень позивачки ОСОБА_2 , що остання продовжувала здавати у відповідні інстанції звіти протягом січня 2018 року, адже встановлення факту наявності трудових відносин між робітником і роботодавцем можливе при встановленні виконання робітником трудових функцій, підпорядкування робітника правилам внутрішнього трудового розпорядку, забезпечення робітнику умов праці та виплати винагороди за виконану роботу. Подібні за змістом висновки містяться у постанові Верховного Суду від 06 квітня 2020 року у справі № 462/7621/15-ц (провадження № 61-10916св18). Однак, належних та допустимих доказів підпорядкування позивачки ОСОБА_2 правилам внутрішнього трудового розпорядку, стороною позивачки до суду надано не було.

Статтею 13 ЦПК України визначено принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до вимог ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до статті 2 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до статті 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України.

Згідно з пунктами 2, 8 Постанови Пленуму ВСУ від 18.12.2009 року № 14 «Про судове рішення по цивільній справі», рішення суду не повинно містити зайвої деталізації, яка не має правового значення для вирішення справи.

Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін та інші проти України» рішення ЄСПЛ від 10 лютого 2010 року ), постанови КЦС ВС від 07.10.2020 року у справі №465/3586/17, від 08.10.2020 у справі №712/22134/12, від 05.10.2020 у справі № 347/637/18, від 27.10.2020 у справі №243/11349/18.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (справа «Проніна проти України», рішення ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року), Постанови КЦС ВС від 20.10.2020 у справі №756/536/19, від 15.10.2020 у справі № 759/14004/15-ц, від 15.10.2020 у справі №157/398/15-ц, від 13.10.2020 року №161/4641/17, 20.10.2020 року у справі № 213/112/19, від 12.10.2020 року у справі №585/2958/17, від 12.101.2020 року у справі №521/7401/15, від 09.10.2020 року у справі №161/7515/15-ц.

Враховуючи наведене та характер даного рішення, суд вважає за можливе не наводити відповіді на кожен аргумент позивачки ОСОБА_2 .. Більше того, наведення відповідних відповідей суд вважає неможливим з огляду на те, що такі відповіді, які не мають жодного значення для вирішення даної справи, можуть обмежити у встановленні певних обставин суд в межах вказаної справи.

Висновки за результатами розгляду справи

Дослідивши наявні у справі докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов до переконання про те, що стороною позивачки ОСОБА_2 не надано до суду належних та допустимих доказів щодо неправомірного її звільнення. В свою чергу, матеріали справи містять відповідні докази, які під час розгляду справи судом не були спростовані стороною позивачки ОСОБА_2 щодо відсутності її на робочому місці без поважних причин, що і стало правовою підставою для її звільнення відповідно до норм діючого трудового законодавства. Окрім того, наявні в матеріалах справи заяви про звільнення позивачки ОСОБА_2 з займаної посади, які були написані нею власноручно, що не заперечувалось сторонами по справі, свідчать про відсутність у неї бажання та ініціативи щодо продовження трудових відносин з відповідачем на момент виникнення спірних відносин між сторонами. Таким чином, позовні вимоги позивачки ОСОБА_2 є недоведеними, необґрунтованими, такими, що не ґрунтуються на дійсних обставинах справи, а тому не підлягають задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 21, 40, 43, 47, 147, 149, 231, 232, 233, 235, 237-1 КЗпП України, Постановою Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів», ст.ст. 3, 4, 5, 12, 13, 76-81, 141, 259, 268, 273, 280-283, 430 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні уточнених позовних вимог ОСОБА_2 до Мологівської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області про визнання незаконним та скасування розпорядження про звільнення, поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу відмовити у повному обсязі.

Рішення може бути оскаржене до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження,якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст судового рішення складено у перший робочий день після виходу з відпустки головуючої судді у даній справі 15.01.2025.

Суддя Н.Д.Анісімова