Провадження № 2/761/420/2024
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 грудня 2024 року Шевченківський районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді Пономаренко Н.В.

за участю секретаря Яцишина А.О.

прокурора Воробйова В.А.

представника позивача Малуєвої С.О.

представника відповідача Оприска М.В.

представника відповідача ОСОБА_12.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві в загальному провадженні цивільну справу за позовом Шевченківської окружної прокуратури міста Києва в інтересах держави в особі Київської міської ради до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , третя особа: ОСОБА_3 , про скасування державної реєстрації прав, визнання спадщини відумерлою та витребування майна, -

в с т а н о в и в :

в листопаді 2020 року керівник Київської місцевої прокуратури №1 в інтересах держави в особі Київської міської ради звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва із вказаним позовом, в якому просив: скасувати державну реєстрацію права власності ОСОБА_1 оформлену записом, вчиненим 14.06.2018 державним реєстратором Державного підприємства «Сетам» Лещук А.О. за №2662403 про право власності на квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 120,5 кв.м, житловою площею 72,9 кв.м, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000; скасувати державну реєстрацію права власності ОСОБА_2 , оформлену записом, вчиненим 08.01.2019 державним реєстратором - приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Татаринцевою Є.А. за №29787278 про право власності на квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 120,5 кв.м, житловою площею 72,9 кв.м, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000; визнати спадщину, яка відкрилась ІНФОРМАЦІЯ_1 після смерті ОСОБА_4 та складається з квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 120,5 кв.м, житловою площею 72,9 кв.м, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000, відумерлою та передати спадкове майно у власність територіальної громади м. Києва в особі Київської міської ради; витребувати від ОСОБА_2 на користь територіальної громади м. Києва в особі Київської міської ради квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 120,5 кв.м, житловою площею 72,9 кв.м, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000; стягнути з відповідачів на користь прокуратури м. Києва судові витрати.

Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла власник спірної квартири - ОСОБА_4 .

Запис про смерть внесено до відповідного актового запису 24.04.2018 згідно інформації, наданої Шевченківським та Печерським районними відділами реєстрації актів цивільного стану 05.10.2019 та 08.11.2019, близькі та рідні особи, які можуть бути спадкоємцями ОСОБА_4 відсутні. Тому, відповідно до вимог ст. 1277 ЦК України, спірна квартира має бути визнана відумерлою спадщиною та перейти у власність територіальної громади м. Києва в особі Київської міської ради. Разом з тим, Київською місцевою прокуратурою №10 встановлено факт незаконного набуття права власності на вказане майно фізичною особою.

Також позивач зазначив, що відповідно до витягу із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та прав власності на нерухоме майно, спірну квартиру 14.06.2018 зареєстровано на праві власності за відповідачем ОСОБА_1 (далі - відповідач 1) на підставі договору купівлі-продажу від 17.09.2008, серія та номер 2245 начебто посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу (далі - КМНО) ОСОБА_3. 17.09.2008. В той же час, встановлено, що приватний нотаріус КМНО ОСОБА_3 за реєстровим номером 2245 засвідчив вірність копії, про що здійснено запис 02.09.2008, а не 17.09.2008. Крім того, в позові також зазначено, що 17.09.2008 нотаріус не посвідчував жодного правочину, де стороною виступав ОСОБА_1 .

Відповідно до листа Київського міського клінічного бюро судово-медичної експертизи від 28.05.2020, труп ОСОБА_4 , виявлений за адресою: АДРЕСА_2 , доставлений до установи 10.04.2018, тобто до того, як 14.06.2018 за ОСОБА_1 проведено реєстрацію права власності на вказану квартиру.

Наведе свідчить про те, що договір купівлі-продажу квартири від 17.09.2008, серія та номер 2245 не укладався та не посвідчувався нотаріусом, а тому цей договір є нікчемним і його непотрібно визнавати недійсним, оскільки договір купівлі-продажу є нікчемним в силу закону.

Вподальшому, прокурором зазначено, що на підставі нікчемного договору купівлі-продажу 14.06.2018 державним реєстратором прав на нерухоме майно в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно проведено державну реєстрацію права власності на спірну квартиру за ОСОБА_1 . У подальшому, право власності на спірне нерухоме майно на підставі свідоцтва від 08.01.2019 номер 20, виданого приватним нотаріусом КМНО Татаринцевою Є.А. перейшло до ОСОБА_2 (далі: відповідачка-2). Дане свідоцтво видано відповідно до ст. 61 Закону України «Про виконавче провадження», ст. 47 Закону України «Про іпотеку» на підставі акту про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу, затвердженого приватним виконавцем. Виконавчий напис вчинено 20.07.2018 приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу(далі-ЛМНО) Шафраном Р.І. на підставі протесту векселя про неоплату.

Позивач вважає, що правочин, у результаті якого ОСОБА_2 набула право власності на нерухоме майно, є також нікчемним в силу ст.288 ЦК України. Тому, оскільки спірна квартира, яка належала на праві власності ОСОБА_4 , вибула із її власності на підставі нікчемного договору купівлі-продажу, наявні підстави для її витребування на користь територіальної громади міста Києва, визнавши таку спадщину відумерлою.

При обґрунтуванні позовних вимог щодо скасування державної реєстрації права власності на спірну квартиру ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , сторона позивача зазначає, що цей спосіб захисту відповідає ст. 16 ЦК України у взаєморозумінні із вимогами ст. 26

Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та п.41 Порядку ведення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затвердженою Постановою Кабінету Міністрів України від 26.10.2011 №1141.

В позові також зазначено, що оскільки відсутні спадкоємці ОСОБА_4 за заповітом та за законом та виникло право на визнання спадщини відумерлою у зв`язку зі спливом одного року з часу відкриття спадщини, дає підстави стверджувати, що вказана квартира, яка належала на праві власності ОСОБА_4 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 , - є відумерлою спадщиною, що відкрилася після смерті ОСОБА_4 , адже квартира вибула із її власності поза волею власника, іншим шляхом, а тому на момент відкриття спадщини квартира входила до складу спадщини та із врахуванням ст.338 ЦПК України наявні підстави для визнання спадщини відумерлою та про передачу її територіальній громаді відповідно до закону.

Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Києва від 15.01.2021 відкрито провадження у справі, розгляд якої вирішено проводити в порядку загального позовного провадження, встановлені процесуальні строки для подання заяв по суті справи.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 20.09.2021 залучено до участі у справі правонаступника позивача - Шевченківську окружну прокуратуру м. Києва.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 12.07.2022 в задоволенні клопотання представника відповідача 1 про зупинення провадження у цивільній справі - відмовлено.

Ухвалою Шевченківського районного суду м Києва від 12.07.2022 закрито підготовче провадження у справі та призначено її до розгляду по суті в загальному позовному провадженні.

01.06.2023 в судовому засіданні за клопотанням представника відповідача-1 судом залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, приватного нотаріуса КМНО ОСОБА_3.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 24.07.2023 в задоволенні клопотання представника відповідача-1 про залишення позову без розгляду - відмовлено.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 24.07.2023 в задоволенні клопотання представника відповідача-1 про зупинення провадження у цивільній справі - відмовлено.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 17.12.2024 в задоволенні клопотання представника відповідача 1 про зупинення провадження у цивільній справі - відмовлено.

У судовому засіданні прокурор та представник позивача Київської міської ради позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити.

Відзив на позовну заяву відповідачі не подали.

Представники відповідачів в судовому засіданні заперечували проти позову, просили відмовити в його задоволенні, зазначаючи, серед іншого, що справжність підпису продавця на договорі купівлі-продажу квартири підтверджений висновком експерта, що стороною позивача обраний неналежний спосіб захисту.

Третя особа приватний нотаріус КМНО ОСОБА_3 у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, однак, в судовому засіданні 17.12.2024 під час надання пояснень як третя особа, підтримав позов, просив його задовольнити і був допитаний за його згодою як свідок.

Суд, заслухавши пояснення учасників справи, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення по суті, встановив наступні обставини та відповідні ним правовідносини.

Так, перевіряючи обставини справи, судом встановлено, що 10.04.2018 близько 11год. 30 хв. за адресою: АДРЕСА_2 виявлено труп ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , без видимих ознак насильницької смерті.

При цьому, оперуповноважений СКП ВП №4 Шевченківського ГУ НП у м. Києві старший лейтенант поліції Скиба І. відповідним рапортом від 10.04.2018 доповів начальнику Шевченківського ГУ НП у м. Києві про те, що 10.04.2018 приблизно в 11-30 було здійснено виїзд за адресою: АДРЕСА_2 , де за попередньою інформацією померла жінка. Прибувши за вище вказаною адресою до поліції звернулась ОСОБА_5 яка повідомила, що вона працює соціальним працівником та доглядає за ОСОБА_4 , 1937 року народження, яка практично не ходила і останній місяць знаходилась в лежачому стані. Сьогодні ОСОБА_5 близько 11-00 прийшовши до ОСОБА_4 виявила її мертвою та після чого викликала та повідомила відповідні служби. Труп було направлено до моргу на розтин (т.1 а.с. 38; т.1 а.с.43-45).

Відомості за фактом смерті ОСОБА_4 , а саме за фактом вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, були внесені до ЄРДР №0003993 від 10.04.2018 (т.1 а.с. 34).

В ході досудового розслідування була допитана як свідок ОСОБА_5 , яка повідомила, що працює соціальним працівником в КМДА ГУ соціального захисту та з жовтня 2017 року доглядає за ОСОБА_4 так як та не має близьких родичів. 10.04.2018 близько 11год. 00 хв. прийшла провідати ОСОБА_4 і виявила її мертвою у кімнаті, після чого викликала швидку медичну допомогу.

Згідно висновку експертного дослідження №1240 смерть ОСОБА_4 настала від хронічної ішемічної хвороби серця з розвитком серцевої недостатності. Будь-яких тілесних ушкоджень на трупі ОСОБА_4 не виявлено (т.1 а.с. 54).

Постановою слідчого Шевченківського управління поліції ГУНП у м. Києві Заїки Т.Б. від 26.04.2018 кримінальне провадження, внесене до ЄРДР №0003993 від 10.04.2018 закрито у зв`язку з відсутністю події кримінального правопорушення (т.1 а.с. 57-58).

Відповідно до актового запису про смерть №7140, внесеного до Державного реєстру актів цивільного стану громадян 24.04.2018 за №9, ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 (т.1 а.с. 26).

Згідно дозволу на державне захоронення трупа від 18.04.2018 №11-П прокурора Київської місцевої прокуратури №10 - Колкова А.В., труп ОСОБА_4 був кремований 27.04.2018 у Київському міському крематорії за рахунок держави, що підтверджується листом Київського міського клінічного бюро судово-медичної експертизи від 28.05.2020 №01/1452, адресованого керівнику Київської місцевої прокуратури №10.

Також судом встановлено, що відповідно до інформації, наданої КП КМР «Київське міське бюро технічної інвентаризації» від 25.05.2020 №062/14-5133 (И-2020) на запит Київської місцевої прокуратури №10 від 13.05.2020 №41-2732-вих-20, первинна реєстрація права власності на квартиру АДРЕСА_1 проведена та зареєстрована за ОСОБА_4 на підставі довідки, виданої ЖБК «Науковий робітник» від 27.05.1992 (т.1 а.с. 19-20).

Відомості про відчуження в Бюро відсутні, вказана квартира за ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу на праві власності в Бюро не реєструвалась (т.1 а.с. 19-20).

Відповідно до п. 5 Розділу V «Прикінцеві положення» Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» ( в редакції станом на 17.09.2008) до створення єдиної системи органів реєстрації прав, а також до формування Державного реєстру прав у складі державного земельного кадастру реєстрація об`єктів нерухомості проводиться комунальними підприємствами бюро технічної інвентаризації.

Згідно Інформаційних довідок зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину), а також Інформаційна довідка зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) - інформація про наявність спадкової справи або заповіту/договору щодо ОСОБА_4 , - відсутня (т.1 а.с.24-24 зворот) .

Разом з цим, відповідно до витягу із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно спірна квартира 14.06.2018 зареєстрована на праві власності за відповідачем ОСОБА_1 .. Державна реєстрація здійснена державним реєстратором ДП «Сетам» Лещук А.О. на підставі договору купівлі-продажу, серія та номер: 2245, виданий 17.09.2008, видавник: приватний нотаріус КМНО ОСОБА_3 (т.2 а.с. 149).

Згідно наявного в матеріалах справи копії договору купівлі-продажу спірної квартири від 17.09.2008, вбачається, що в ньому зазначено прізвище приватного нотаріуса КМНО ОСОБА_3., як нотаріуса, який засвідчив вказаний договір та зареєстрував його за №2245, серія бланку ВКМ № 727955 (т.1 а.с. 64-65).

Сторонами договору вказані ОСОБА_6 , - продавець, та ОСОБА_1 , - покупець, предмет договору: квартира АДРЕСА_1 .

Однак, Листом від 04.11.2019 №3851/01-21 Київський державний нотаріальний архів на запит прокуратури м. Києва від 22.10.2019 від 41-7144вих19 повідомив, що відповідно до справи №02-27 «Реєстр для реєстрації нотаріальних дій» том №2 приватний нотаріус КМНО ОСОБА_3 за реєстровим №2245 міститься запис про засвідчення вірності двох копій диплому спеціаліста, а також повідомив, що за даними зазначеного реєстру 17.09.2008 відсутній запис про посвідчення договору купівлі-продажу квартири (а.с.т.1 а.с. 67).

Окрім вказаного, згідно відомостей особистої книги обліку надходження бланків нотаріальних документів за 2008 рік Приватного нотаріуса КМНО ОСОБА_3. вбачається, що вказаним приватним нотаріусом за номерами нотаріальних дій 2245-2246 вчинено нотаріальні дії 02.09.2008 (а не 17.09.2008) (т.1 а.с. 84-85).

Посилання сторони відповідачів на ту обставину, що підтвердженням дійсності договору купівлі-продажу є наявна інформація відповідно до Єдиного реєстру спеціальних бланків нотаріальних документів із якого вбачається за результатами його перевірки, що бланк серії ВКМ № 727955 витрачено на договір про відчуження нерухомого майна, крім земельних ділянок саме 17.09.2008, - спростовується записом в реєстрі для реєстрації нотаріальних дій за 2008 рік ПНКМНО ОСОБА_3., в якому прямо зазначено, що посвідчено договір дарування квартири (а не договору купівлі-продажу) і використані бланки ВКТ 727954 та ВКТ №727955 із зазначенням прізвища особи, яка звернулась за вчиненням нотаріальної дії (не ОСОБА_7 та не ОСОБА_8 ) (т.1 а.с. 71-72).

Окрім того, 10.10.2023 у судовому засіданні судом було допитану третю особу приватного нотаріуса КМНО ОСОБА_3. в якості свідка.

Так, вказаний свідок ОСОБА_3 повідомив, що він дійсно працював приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу в 2008 році, але не посвідчував жодного правочину, стороною якого є ОСОБА_1 і повідомив, що за реєстровим №2245 він 02.09.2008 завірив нотаріально дві копії документів, а не договір купівлі-продажу. Вважає наявний в матеріалах справи договір купівлі-продажу від 17.09.2008 підробленим, оскільки він його, як нотаріус, не посвідчував, не підписував, що не його підпис, що підробленими є бланк на якому нібито посвідчувався цей договір і печатка на ньому також підроблена і не відповідає зразку 2008 року. Окремо зазначив, що ОСОБА_1 він вперше побачив під час кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_9 , а ОСОБА_4 взагалі ніколи не бачив.

При цьому, представником відповідача-1 на спростування позовних вимог було подано до суду копію висновку експерта за результатами проведеної судової почеркознавчої експертизи, складений 17.09.2020 експертом Львівського НДІ судових експертиз, відповідно до якого підпис від імені ОСОБА_4 , розташований у рядку «Продавець» на зворотній стороні першого примірника договору купівлі-продажу квартири, укладеного 17.09.2008 між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 та посвідченого приватним нотаріусом КМНО ОСОБА_3., - виконаний ОСОБА_4 (т.2 а.с. 131-135).

Відповідно до ст. 110 ЦПК України висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні.

В даному випадку, суд зазначений експертний висновок оцінив в сукупності з іншими доказами (листи Київського державного нотаріального архіву від 04.11.2019 №3851/01-21, КП КМР «Київське міське бюро технічної інвентаризації» від 25.05.2020 №062/14-5133 (И-2020),пояснення свідка приватного нотаріуса КМНО ОСОБА_3., витяги з реєстрових книг нотаріальних дій, бланків), та оцінює його критично та видхиляє з огляду на наступне.

Суд прийшов до висновку, що всупереч вимогам п.4.12. Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень (Затверджено Наказом Міністерства юстиції України 08.10.1998 № 53/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України від 26.12.2012 № 1950/5)), вказаний висновок експерта не містить інформації: 1) щодо категорії експертизи (додаткова, повторна, комісійна, комплексна); 2) щодо справи, за якою вона призначена (кримінальна, про адміністративне правопорушення, цивільна, господарська, адміністративна тощо, номер справи); 3) щодо способу доставки та вид упаковки досліджуваних об`єктів із зазначенням у необхідних випадках відомостей про те, чи впливав спосіб упаковки на їх збереженість; 3) щодо запису про відповідність матеріалів та об`єктів, що надійшли до експертної установи (експерта), матеріалам, зазначеним у документі про призначення експертизи (залучення експерта); 4) не містить попередження (обізнаність) експерта про кримінальну відповідальність за відмову від надання висновку за статтею 385 Кримінального кодексу України.

У вступній частині висновку експерта міститься інформація про надходження заяви адвоката Оприско М.В. про проведення почеркознавчої експертизи для подання висновку експерта до суду, однак не вказано до якого саме суду, враховуючи, що із вказаним позовом прокурор звернувся в суд пізніше, ніж адвокат до експерта.

Також, стороною відповідачів взагалі не підтверджено жодним доказом, що надані на експертизу вільні зразки підпису ОСОБА_4 дійсно їй належали за життя.

Адже, в експертному висновку міститься інформація, що вільні зразки підпису ОСОБА_4 , надані адвокатом відповідача ОСОБА_1 , містяться, серед іншого, в наступних документах: заяві до Шевченківського районного суду м. Києва від 14.06.2011; заяві начальнику УПФУ в Шевченківському районі м. Києва від 09.04.2012, позовній заяві до Шевченківського районного суду м. Києва від 09.04.2011.

При цьому, ні у висновку експерта, ні стороною відповідача - не зазначено щодо якої конкретно справи (поданою в межах якого судочинства, в якому процесуальному статусі була ОСОБА_4 ) надані заяви із зразками підписів.

Стороною відповідача також не було повідомлено спосіб отримання вищевказаних документів для надання експертну саме оригіналів заяв, які повинні знаходитись виключно в суді та УПФУ, адже поза межами вказаних установ можуть знаходитись лише копії, а доказів вилучення/отримання їх оригіналів із матеріалів справи в суді або пенсійній установі - матеріали справи не містять.

У висновку зазначено, що питання виконання підпису рукописного тексту та відтиску печатки приватного нотаріуса КМНО ОСОБА_3. на договорі купівлі-продажу (бланки КМ №727955) від 17.09.2008, посвідченому вказаним нотаріусом у той час, яким датований документ експертом не вирішувалось у зв`язку з відсутністю у ЛНДІСЕ відповідної приладної бази для вирішення таких питань.

Суд в даному випадку зауважує, що таке питання згідно зазначеної Інструкції відноситься взагалі до іншого виду експертизи - технічної експертизи документів, а не розглядається в межах проведення почеркознавчої експертизи.

При цьому, суд прийшов до висновку, що твердження в експертному висновку, складеному 17.09.2020 експертом Львівського НДІ судових експертиз Савчук О.Ю., що підпис від імені ОСОБА_4 , відповідно до якого підпис від імені ОСОБА_4 , розташований у рядку «Продавець» на зворотній стороні першого примірника договору купівлі-продажу квартири, укладеного 17.09.2008 між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 та посвідченого приватним нотаріусом КМНО ОСОБА_3. виконаний ОСОБА_4 (т.2 а.с. 131-135), - не має визначального значення для розгляду вказаного позову з огляду на його предмет та підстави, з врахуванням тих вищенаведених доказів, які в розумінні ст.ст. 77-80 ЦПК України, є належними, допустимими та достовірними, а у своїй сукупності є достатніми для висновку, що договір купівлі-продажу від 17.09.2008 містить ознаки підроблення, оскільки судом під час розгляду вказаної справи встановлено, що він не посвідчувався приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_3. 17.09.2008 на бланку ВКМ 727955, за реєстровим номером 2245 між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 , він не є нотаріально посвідченим, а відтак - не укладався.

Також, представником відповідача-1 на спростування позовних вимог до ОСОБА_1 , до суду було подано копію рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 02.11.2021 у справі №761/30070/20 за позовом ОСОБА_1 до Київської міської ради, треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання дійсним договору купівлі-продажу кв. АДРЕСА_3 , укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 17.09.2008, однак яким було відмовлено в задоволенні позову, але зроблені висновки, що не підлягають доказування при вирішення даного спору, а саме: обставини укладання договору купівлі-продажу квартири від 17.09.2008 які і були предметом судового розгляду у справі №761/30070/20 та є встановлені вказаним рішенням суду (т.2 а.с. 210-216).

Суд приходить до висновку, що у справі №761/30070/20 суд надав виключно правову оцінку договору купівлі-продажу квартири від 17.09.2008, зазначивши безпосередньо і рішенні, що суду не було надано належних і допустимих доказів на підтвердження зазначеної у відзиві Київської міської ради, як відповідача, тієї обставини, що за інформацією Київської місцевої прокуратури №10 відповідно до справи №02-27 «Реєстр нотаріальних дій», том 2, приватним нотаріусом КМНО ОСОБА_3. здійснено посвідчення вірності копії 02.09.2008 року за реєстровим номером 2245, - а не встановив обставину, яка не підлягає доказуванню при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи, щодо якої встановлено ці обставини (т.2 а.с. 216).

При цьому, суд враховує, що відповідно до ч. 7 ст. 82 ЦПК України правова оцінка, надана судом певному факту при розгляді іншої справи, не є обов`язковою для суду.

З наведених підстав, правова оцінка щодо певних фактів, наведена в вищевказаному рішенні Шевченківського районного суду м. Києва від 02.11.2021 у справі №761/30070/20, при розгляді вже даної справи не враховується, оскільки судом надано оцінку вищевказаним фактам з врахуванням доказів, наявних в її матеріалах (в справі №761/38691/20).

Відповідно до ч. 1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.

Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним (ч.ч. 1-5 ст. 203 ЦК України).

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

За змістом ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. Вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути пред`явлена будь-якою заінтересованою особою.

Статтею 657 ЦК України передбачено, що договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі.

Договір, що підлягає нотаріальному посвідченню, є укладеним з дня такого посвідчення (ч.3 ст. 640 ЦК України).

Відповідно до ч. 2 ст. 209 ЦК України нотаріальне посвідчення правочину здійснюється нотаріусом або іншою посадовою особою, яка відповідно до закону має право на вчинення такої нотаріальної дії, шляхом вчинення на документі, в якому викладено текст правочину, посвідчувального напису.

У разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним (ч. 1 ст. 220 ЦК України).

Згідно ч. 1 ст. 236 ЦК України нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення.

У постанові Верховного Суду від 18 січня 2023 року у справі № 753/15818/19 (провадження № 61-11676св21) зазначено, що правовим наслідком недодержання вимоги про нотаріальне посвідчення договору є його нікчемність.

Оскільки судом при розгляді вказаної справи по суті заявлених вимог встановлено, що договір купівлі-продажу квартири від 17.09.2008, за вказаним в ньому реєстраційному номеру 2245, за умовами якого ОСОБА_4 за життя відчужила належну їй на праві власності квартиру АДРЕСА_1 , - є нікчемним в силу вимог закону, оскільки взагалі не посвідчувався нотаріально, а отже ОСОБА_1 не набув право власності на зазначену квартиру, а відтак, спірне нерухоме майно вибуло із володіння власника ОСОБА_4 поза її волею.

Як вже зазначалось, останнім законним власником спірної квартири була ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4 .

При цьому, суд враховує ту обставину, що, як підтверджено Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, відповідач ОСОБА_1 зареєстрував за собою право власності на вказану квартиру після смерті ОСОБА_4 , про що свідчить запис про право власності:.06.2018, державний реєстратор Лещук А.О., ДП «СЕТАМ», підстава виникнення права власності: договір купівлі-продажу, серія і номер:2245, виданий 17.09.2008, видавник: ОСОБА_3, приватний нотаріус КМНО (т.2 а.с. 149).

Підставою внесення рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер:41651658 від 18.06.2018, є рішення про державну реєстрацію прав ОСОБА_10 , ДП «СЕТАМ», м. Київ (т.2 а.с. 149).

Крім того, судом встановлено, що приватним нотаріусом ЛМНО Шафраном Р.І. 20.07.2018 вчинено виконавчий напис за реєстровим номером 3851, відповідно до якого стягнуто на підставі протесту векселя про неоплату, вчиненого приватним нотаріусом ЛМНО Шафраном Р.І. 20.07.2018, з боржника ОСОБА_1 на користь стягувача ОСОБА_11 плати в розмірі 330 000 грн.(т.1 а.с. 98-102).

На підставі виконавчого напису №3851, виданого 20.07.2018, приватним виконавцем виконавчого округу Львівської області Пиць А.А. відкрито виконавче провадження (т.1 а.с. 103-104).

Вподальшому, приватним виконавцем виконавчого округу Львівської області Пиць А.А. до Львівської філії ДП «Сетам» було подано заяву на реалізацію житлової нерухомості - спірної квартири у виконавчому провадженні, де боржником був ОСОБА_1 , а стягувачем - ОСОБА_2

19.10.2018, 22.11.2018, 26.12.2018 електронні торги щодо реалізації спірної квартири не відбулися, у зв`язку з чим відповідачка ОСОБА_2 у заяві від 27.12.2018 до приватного виконавця Пиць А.А. у відповідь на його лист від 26.12.2018 висловила своє бажання залишити за собою нереалізоване на електронних торгах майно боржника - чотирикімнатну квартиру, загальною площею 120,5 кв.м. за адресою: АДРЕСА_2 . (т. 1 а.с. 111-113, 114, 115-116).

08.01.2019 приватний нотаріус КМНО Татаринцева Є.А. видала свідоцтво про право власності на майно за реєстровим номером 20 про те, що, оскільки спірна квартира не реалізована/торги не відбулися, стягувач ОСОБА_2 виявила бажання залишити за собою непродане майно, що раніше належало ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу квартири від 17.09.2008, право власності на яку зареєстровано 14.06.2018 в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за номером запису про право власності: 26662403, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 000 (т.1 а.с.122).

Отже, на підставі свідоцтва від 08.01.2019, посвідченого приватним нотаріусом КМНО Татаринцевою Є.А., відповідачка ОСОБА_2 набула право власності на спірну квартиру.

Оскільки судом встановлено, що ОСОБА_4 за життя не відчужувала спірну квартиру на користь ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу квартири від 17.09.2008, який в силу закону є нікчемним, а отже, правочин, в результаті якого відповідачка ОСОБА_2 набула право власності на квартиру також є нікчемним.

Вимогами ч.ч. 1-3 ст. 1277 ЦК України (в редакції, що діяла на час відкриття спадщини), серед іншого, передбачено, що у разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття орган місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини, а якщо до складу спадщини входить нерухоме майно - за його місцезнаходженням, зобов`язаний подати до суду заяву про визнання спадщини відумерлою.

Заява про визнання спадщини відумерлою подається після спливу одного року з часу відкриття спадщини.

Спадщина, визнана судом відумерлою, переходить у власність територіальної громади за місцем відкриття спадщини, а нерухоме майно - за його місцезнаходженням.

У постанові Верховного Суду від 20 травня 2020 року у справі № 522/11473/15-ц (провадження № 61-47178св18) зроблено висновок серед іншого, про те, що оскільки квартира є відумерлою спадщиною, тому прокурор має право в інтересах держави витребувати квартиру із чужого незаконного володіння на підставі статті 388 ЦК України (у поєднанні із застосуванням правил статті 1218 ЦК України).

Відумерлою є спадщина, визнана такою на підставі встановлення судом існування (чи не існування) кількох юридичних фактів: факту смерті спадкодавця, відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від спадщини, неприйняття спадкоємцями спадщини чи відмови від її прийняття, дотримання органом місцевого самоврядування відповідної процедури.

Суд, встановивши, що спадкоємці за заповітом і за законом відсутні або спадкоємці усунені від права на спадкування, або спадкоємці не прийняли спадщину чи відмовилися від її прийняття, ухвалює рішення про визнання спадщини відумерлою та про передачу її територіальній громаді відповідно до закону (стаття 338 ЦПК України).

До подібного висновку прийшов Верховний Суд у постанові від 14.02.2023 року у справі № 712/14171/21.

Відсутність спадкоємців щодо майна померлої ОСОБА_4 за законом, заповітом чи спадковим договором підтверджується інформаційними довідками зі Спадкового реєстру від 12.06.2020 року №№ 60536725, 60536745.

Таким чином, відповідно до вимог ст. 1277 ЦК України спірна квартира має бути визнана відумерлою спадщиною та перейти у власність територіальної громади м. Києва в особі Київської міської ради. Відповідно до ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Частинами 1, 3 ст. 388 ЦК України визначено, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках.

Якщо законом установлені правові наслідки недобросовісного або нерозумного здійснення особою свого права, вважається, що поведінка особи є добросовісною та розумною, якщо інше не встановлено судом (ч. 5 ст. 12 ЦК України).

Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (ч. 2 ст. 328 ЦК України).

У постанові від 14.11.2018 року (справа № 183/1617/16) Велика Палата Верховного Суду прийшла до наступного висновку, а саме: «Власник з дотриманням вимог статей 387 і 388 ЦК України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача. Для такого витребування оспорювання наступних рішень органів державної влади чи місцевого самоврядування, договорів, інших правочинів щодо спірного майна і документів, що посвідчують відповідне право, не є ефективним способом захисту права власника» (пункт 147).

Враховуючи наведене, позовні вимоги в частині визнання спадщини, яка відкрилась ІНФОРМАЦІЯ_1 після смерті ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та складається з квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 120,5 кв. м, житловою площею 72,9 кв. м (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000) відумерлою та передати спадкове майно у власність територіальної громади міста Києва в особі Київської міської ради, а також щодо витребування від відповідачки-2 ОСОБА_2 на користь територіальної громади міста Києва в особі Київської міської ради квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 120,5 кв. м, житловою площею 72,9 кв. м (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000), - підлягають задоволенню.

Щодо позовних вимог скасувати державну реєстрацію права власності ОСОБА_1 оформлену записом, вчиненим 14.06.2018 державним реєстратором Державного підприємства «Сетам» Лещук А.О. за №2662403 про право власності на квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 120,5 кв.м, житловою площею 72,9 кв.м, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000; скасувати державну реєстрацію права власності ОСОБА_2 , оформлену записом, вчиненим 08.01.2019 державним реєстратором - приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Татаринцевою Є.А. за №29787278 про право власності на квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 120,5 кв.м, житловою площею 72,9 кв.м, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000, - суд прийшов до висновку про відсутність правових підстав для їх задоволення, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 3 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню, крім випадків, передбачених пунктом 1 частини сьомої статті 37 цього Закону.

Однією з підстав державної реєстрації права власності на нерухоме майно є судове рішення, що набрало законної сили, щодо набуття, зміни або припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно, об`єкт незавершеного будівництва, майбутній об`єкт нерухомості (п. 9 ч. 1 ст. 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»).

Якщо право власності на спірне нерухоме майно зареєстроване за іншою особою, то належному способу захисту права відповідає вимога про витребування від цієї особи нерухомого майна. Задоволення віндикаційного позову, тобто рішення суду про витребування нерухомого майна із чужого незаконного володіння, є підставою для внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Такий запис вноситься тільки у разі, якщо право власності на нерухоме майно зареєстроване саме за відповідачем, а не за іншою особою.

Близькі за змістом висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 у справі № 183/1617/16, від 07.11.2018 у справі № 488/5027/14.

З огляду на наведене, враховуючи те, що позивач заявив вимоги про витребування із незаконного володіння ОСОБА_2 спірної квартири, суд вважає, що не може бути задоволена вимога про скасування державної реєстрації права власності відповідачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на зазначену квартиру, оскільки такий спосіб захисту є неналежним.

Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, з огляду на предмет та підстави позову, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про задоволення позову в частині позовних вимог: про визнання спадщини, яка відкрилась ІНФОРМАЦІЯ_1 після смерті ОСОБА_4 та складається з квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 120,5 кв.м, житловою площею 72,9 кв.м, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000, відумерлою та передачі спадкового майна у власність територіальної громади м. Києва в особі Київської міської ради; витребування від ОСОБА_2 на користь територіальної громади м. Києва в особі Київської міської ради квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 120,5 кв.м, житловою площею 72,9 кв.м, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000; в задоволенні іншої частини позову - відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 12, 15, 16, 202, 203, 209, 215, 216, 220, 236, 328, 387, 388, 1277 ЦК України, ст.ст. 26, 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», ст.ст. 2, 5, 12, 13, 76-82, 89, 90, 92, 95, 110, 229, 258, 259, 263-265, 268, 273, 352, 354 ЦПК України, -

в и р і ш и в:

позовну заяву Шевченківської окружної прокуратури міста Києва (місцезнаходження: м. Київ. вул. Січових Стрільців, 89) в інтересах держави в особі Київської міської ради (, місцезнаходження: м. Київ, вул. Хрещатик, 36) до ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса проживання: АДРЕСА_4 ), ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 , адреса проживання: АДРЕСА_5 , адреса реєстрації: АДРЕСА_6 ), третя особа: ОСОБА_3 , про скасування державної реєстрації прав, визнання спадщини відумерлою та витребування майна - задовольнити частково.

Визнати спадщину, яка відкрилась ІНФОРМАЦІЯ_1 після смерті ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та складається з квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 120,5 кв. м, житловою площею 72,9 кв. м (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000) відумерлою та передати спадкове майно у власність територіальної громади міста Києва в особі Київської міської ради ().

Витребувати від ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь територіальної громади міста Києва в особі Київської міської ради () квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 120,5 кв. м, житловою площею 72,9 кв. м (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000).

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було проголошено лише вступну і резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, цей строк обчислюється з дня складання повного тексту судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Повний текст складений 27.03.2025.

Суддя: