печерський районний суд міста києва
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 січня 2024 року Печерський районний суд м. Києва у складі:

головуючого: судді Григоренко І.В.,

при секретарі: Андрієнко І.І.,

за участю:

представника позивача: не з`явився,

представника відповідача: не з`явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «УКРФІНАНС ГРУП» про визнання зобов`язання за кредитним договором припиненим, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернулась до Вінницького міського суду Вінницької області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «УКРФІНАНС ГРУП» (далі - відповідач, ТОВ «ФК «УКРФІНАНС ГРУП»), в якому просить визнати припиненим зобов`язання позивача за кредитним договором від 17.07.2006 року № CM-SMEB00/060/2006.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 17.07.2006 року між нею та АКБ «Райффайзенбанк Україна» було укладено кредитний договір № CM-SMEB00/060/2006, згідно умов якого вона отримала кредит у розмірі 100 000,00 дол. США зі строком повернення до 16.07.2013 року. Того ж дня, на забезпечення виконання зобов`язання за спірним договором, було укладено договір іпотеки № РМ- SMEB00/060/2006, предметом якого є вбудовані приміщення №№ XXIV, XXVII, XXIX, XXX, XXXI, XXXІІ, загальною площею 264,4 кв.м., на придбання та проведення ремонту яких було укладено кредитний договір. Тобто, у договорі іпотеки сторонами було досягнуто домовленості щодо можливості задоволення усіх боргових зобов`язань за кредитним договором шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. 19.07.2013 року приватним нотаріусом було вчинено виконавчий напис про звернення стягнення на предмет іпотеки, зареєстрований в реєстрі за № 5088. Отже, ТОВ «ОТП Факторинг Україна» було застосовано заходи досудового врегулювання шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. 02.10.2015 року було відкрито виконавче провадження за № 48888372 про виконання виконавчого напису. Постановою від 23.04.2019 року виконавче провадження за № 48888372 було закінчено, у зв`язку з реалізацією предмета іпотеки. У зв`язку із наведеним, позивач просила визнати зобов`язання за кредитним договором від 17.07.2006 року № CM-SMEB00/060/2006 припиненим, у зв`язку з його виконанням.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 25.10.2022 року, залишеною без змін постановою Вінницького апеляційного суду від 26.12.2022 року, позовну заяву ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «УКРФІНАНС ГРУП» про визнання зобов`язання за кредитним договором припиненим передано за підсудністю до Печерського районного суду м. Києва.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 07.02.2023 року справу було передано судді Печерського районного суду м. Києва Григоренко І.В.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 08.02.2023 року позовну заяву залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 15.03.2023 року в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін відкрито провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «УКРФІНАНС ГРУП» про визнання зобов`язання за кредитним договором припиненим та судове засідання для розгляду справи по суті призначено на 26.06.2023 року.

07.06.2023 року на електронну адресу Печерського районного суду м. Києва від представника позивача - адвоката Парпальос В.В. надійшло клопотання, яке було передано головуючому судді 12.06.2023 року, про проведення судового засідання, призначеного на 26.06.2023 року, у режимі відеоконференції поза межами приміщення суду за допомогою сервісу «EASYCON».

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 12.06.2023 року у задоволенні клопотання представника позивача - адвоката Парпальос В.В. про проведення судового засідання у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «УКРФІНАНС ГРУП» про визнання зобов`язання за кредитним договором припиненим в режимі відеоконференції відмовлено.

Протокольною ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 26.06.2023 року, у зв`язку із неявкою учасників справи та відсутністю доказів про те, що відповідач повідомлений про дату, час і місце судового засідання належним чином, відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 223 ЦПК України, розгляд справи було відкладено до 16.10.2023 року.

16.10.2023 року на електронну адресу Печерського районного суду м. Києва від представника позивача - адвоката Парпальос В.В. надійшла заява про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить їх задовольнити.

Протокольною ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 16.10.2023 року, у зв`язку із неявкою представника відповідача та відсутністю доказів про те, що відповідач повідомлений про дату, час і місце судового засідання належним чином, відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 223 ЦПК України, розгляд справи було відкладено до 18.01.2024 року.

17.10.2023 року на електронну адресу Печерського районного суду м. Києва від представника позивача - адвоката Парпальос В.В. надійшло клопотання про проведення судового засідання, призначеного на 18.01.2024 року, у режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 17.10.2023 року у задоволенні клопотання представника позивача - адвоката Парпальос В.В. про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції відмовлено.

11.12.2023 року на адресу Печерського районного суду м. Києва від представника відповідача - адвоката Кеню Д.В. надійшли пояснення, в яких останній зазначив, що проти позову заперечує, оскільки відповідач має право на стягнення залишку боргу у розмірі 1 421 220,42 грн. за кредитним договором від 17.07.2006 року № CM-SMEB00/060/2006, з огляду на те, що виручених від продажу іпотечного майна коштів виявилося недостатньо для погашення заборгованості у повному обсязі.

17.01.2024 року на електронну адресу Печерського районного суду м. Києва від представника відповідача - адвоката Кеню Д.В. надійшло клопотання про розгляд справи без участі представника відповідача.

18.01.2024 року на адресу Печерського районного суду м. Києва від представника позивача - адвоката Парпальос В.В. надійшла заява, в якій остання просила здійснювати розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує повністю та просить їх задовольнити.

В судове засідання 18.01.2024 року учасники справи не з`явились, про дату, час і місце судового засідання повідомлені належним чином, в тому числі, з використанням засобів мобільного зв`язку, електронною поштою та шляхом публікації оголошення на веб-порталі судової влади України.

Частиною 1 ст. 223 ЦПК України встановлено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Оскільки учасники справи були належним чином повідомлені про розгляд справи, у заявах представники просили розглядати справу за їх відсутності, суд дійшов висновку про розгляд справи за відсутності учасників справи.

Дослідивши письмові докази у справі у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Суд встановив, що 17.07.2006 року між ОСОБА_1 та АКБ «Райффайзенбанк Україна» (правонаступником якого є ПАТ «ОТП «Банк») було укладено Кредитний договір № CM-SMEB00/060/2006, у відповідності до умов якого останній було надано грошові кошти (кредит) у тимчасове платне користування на наступних умовах: основна сума кредиту 100 000,00 доларів США, фіксована процентна ставка 13% річних, комісія банку за оформлення справи з відкриття кредитного рахунку 1 % від розміру кредиту, дата остаточного повернення кредиту 16.07.2013 року.

Відповідно до п. 1.5.1. Кредитного договору погашення відповідної частини кредиту здійснюється позичальником щомісяця у розмірі та строки, визначені у графіку повернення кредиту та сплати процентів.

Пунктом 1.5.1.1. Кредитного договору встановлено, що нараховані в порядку передбаченому цим договором проценти сплачуються позичальником одночасно з погашенням відповідної частини кредиту в строк, передбачений в графіку повернення кредиту та сплати процентів

У відповідності до п. 1.9. Кредитного договору банк має право вимагати дострокового виконання боргових зобов`язань в цілому або у визначеній банком частині у випадку невиконання позичальником або поручителем своїх боргових та інших зобов`язань за цим договором. При цьому, виконання боргових зобов`язань повинно бути проведено позичальником протягом 30 календарних днів з дати одержання позичальником відповідної вимоги.

Згідно Додаткового договору № 1 від 25.05.2009 року до Кредитного договору від 17.07.2006 року № CM-SMEB00/060/2006 були внесені наступні зміни: на період з 15.06.2009 року до 14.12.2009 року для розрахунку процентів за користування кредитом буде використовуватись фіксована процентна ставка в розмірі 8% річних (п. 3.1). На період з 15.12.2009 року до повного виконання боргових зобов`язань за Кредитним договором для розрахунку процентів за користування кредитом буде використовуватись плаваюча процентна ставка в розмірі 9,17% річних + FIDR (п. 3.1).

Відповідно до п. 2.2 Додаткового договору № 1 сторони домовились в строк до 15.06.2009 року провести реструктуризацію частини боргових зобов`язань, а саме: змінити порядок та строки погашення частини суми кредиту в розмірі 10 519,55 доларів США зі строком погашення з 15.07.2008 року по 15.05.2009 року, шляхом визначення нового порядку та строків погашення в графіку платежів, та надати позичальнику транш в розмірі 8 638,26 доларів США з метою погашення нарахованих процентів.

З метою забезпечення виконання зобов`язань ОСОБА_1 за Кредитним договором від 17.07.2006 року № CM-SMEB00/060/2006, між АКБ «Райффайзенбанк Україна» та поручителями ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , 17.07.2006 року були укладені Договори поруки № SR-SMEB00/060/2006/1, № SR-SMEB00/060/2006/2, № SR-SMEB00/060/2006/3 відповідно.

Відповідно до п. 1.1 зазначених Договорів поруки, поручитель зобов`язується відповідати за повне та своєчасне виконання боржником його боргових зобов`язань перед кредитором за кредитним договором, в повному обсязі таких зобов`язань.

Пунктом 1.2 Договорів поруки передбачено, що поручитель та боржник відповідають як солідарні боржники, що означає, що кредитор може звернутись з вимогою про виконання боргових зобов`язань як до боржника так і до поручителя чи до обох одночасно.

Також, на забезпечення виконання зобов`язань за вказаним Кредитним договором, 17.07.2006 року між ОСОБА_1 та АКБ «Райффайзенбанк Україна» було укладено Договір іпотеки № РМ- SMEB00/060/2006, відповідно до п. 3.1 якого ОСОБА_1 передала банку в іпотеку вбудовані приміщення №№ XXIV, XXVII, XXIX, XXX, XXXI, XXXІІ, загальною площею 264,4 кв.м., що знаходяться в підвалі житлового будинку, позначеного на плані літерою «А», розташованого в АДРЕСА_1 , та належить іпотекодавцю на підставі договору купівлі-продажу предмету іпотеки, право власності на які буде зареєстроване в майбутньому.

Згідно застережень 1, 2 Договору іпотеки проведення реконструкції чи ремонту предмету іпотеки не змінює правовідносин сторін за цим договором. Предмет іпотеки передається в іпотеку разом з усіма його від`ємними та невід`ємними приналежностями, поліпшеннями, складовими частинами та внутрішніми системами, що існують на момент укладання цього договору та виникнуть у майбутньому.

Відповідно до умов Договору купівлі-продажу кредитного портфелю від 28.05.2010 року № б/н та Договору відступлення прав вимоги від 07.06.2010 року № б/н ПАТ «ОТП Банк» відступило, а ТОВ «ОТП Факторинг Україна» прийняло право вимоги за Кредитним договором № CM-SMEB00/060/2006 від 17.07.2006 року.

19.07.2013 року приватним нотаріусом Дніпропетровського нотаріального округу Бондар І.М. було вчинено виконавчий напис № 5088 про звернення стягнення на нерухоме майно - вбудовані приміщення №№ XXIV, XXVII, XXIX, XXX, XXXI, XXXІІ, загальною площею 264,4 кв.м., що знаходяться в підвалі житлового будинку, позначеного на плані літерою «А», розташованого в АДРЕСА_1 , що належить на праві власності ОСОБА_1 .

В порушення умов Кредитного договору ОСОБА_1 зобов`язання за кредитним договором не виконала, у зв`язку з чим у неї утворилась заборгованість по кредиту.

У липні 2013 року ТОВ «ОТП Факторинг Україна» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про солідарне стягнення заборгованості за Кредитним договором від 17.07.2006 року № CM-SMEB00/060/2006 у розмірі 139 357,24 доларів США, що станом на 15.02.2013 року відповідно до офіційного курсу НБУ становить 1 113 824,42 грн. та суму пені у розмірі 3 850 116,44 грн.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 25.10.2013 року позов ТОВ «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 задоволено частково. Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» заборгованість за Кредитним договором від 17.07.2006 року № CM-SMEB00/060/2006 в розмірі 139 357,24 доларів США, що станом на 15.02.2013 року відповідно до офіційного курсу НБУ становить 1 113 824,42 грн. та суму пені у розмірі 1 000 200,00 грн.

02.10.2015 року державним виконавцем Ленінського відділу ДВС Вінницького міського управління юстиції Касяновським М.С. прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження № 48888372 на підставі виконавчого напису № 5088, вчиненого 19.07.2013 року приватним нотаріусом Дніпропетровського нотаріального округу Бондар І.М., про звернення стягнення на нерухоме майно.

На підставі застереження про задоволення вимог ТОВ «ОТП Факторинг Україна» як іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, 21.02.2019 року за допомогою Державного підприємства «СЕТАМ» проведено торги на яких було реалізовано предмет іпотеки за Договором іпотеки від 17.07.2006 року № РМ- SMEB00/060/2006, зокрема, вбудовані приміщення №№ XXIV, XXVII, XXIX, XXX, XXXI, XXXІІ, загальною площею 264,4 кв.м., що знаходяться в підвалі житлового будинку, розташованого в АДРЕСА_1 . Переможцем на зазначених торгах визнано ТОВ «Зодчий Інвестгруп». Ціна продажу предмета іпотеки становить 692 804,00 грн. Наведене підтверджується Актом про реалізацію предмета іпотеки від 11.03.2019 року.

23.04.2019 року державним виконавцем Ленінського відділу ДВС Вінницького міського управління юстиції Касяновським М.С. прийнято постанову про закінчення виконавчого провадження, у зв`язку з тим, що коштів, які надійшли від реалізації заставленого майна (за виконавчим документом про звернення стягнення на заставлене майно), недостатньо для задоволення вимог стягувача - заставодержателя, а також якщо майно, яке є предметом іпотеки, передано іпотекодержателю або придбано ним відповідно до вимог Закону України «Про іпотеку» за виконавчим документом про звернення стягнення на майно, яке є предметом іпотеки.

06.08.2019 року між ТОВ «ФК «УКРФІНАНС ГРУП» та ТОВ «ОТП Факторинг Україна» було укладено Договір факторингу № 06082019п, за умовами якого останнім відступлене право вимоги за Кредитним договором від 17.07.2006 року № CM-SMEB00/060/2006, Договором іпотеки від 17.07.2006 року № РМ- SMEB00/060/2006 та Договорами поруки від 17.07.2006 року № SR-SMEB00/060/2006/1, № SR-SMEB00/060/2006/2, № SR-SMEB00/060/2006/3.

І відповідно, ТОВ «ФК «УКРФІНАНС ГРУП» згідно зі ст. 512, 513, 514, 516, 517 ЦК України набуло всіх процесуальних прав та обов`язків нового кредитора.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 04.08.2020 року замінено стягувача ТОВ «ОТП Факторинг Україна» на його правонаступника ТОВ «Фінансова компанія «УКРФІНАНС ГРУП» при виконанні рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 25.10.2013 року, ухваленого по справі № 127/15845/13-ц за позовом ТОВ «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за Кредитним договором від 17.07.2006 року № CM-SMEB00/060/2006.

30.08.2021 року державним виконавцем Першого відділу ДВС у місті Вінниці Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) Сиридюк Т.В. прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження № 66626398 на підставі постанови Вінницького міського суду Вінницької області № 127/15845/13-ц, виданої 25.02.2014 року, про стягнення з ОСОБА_1 коштів в розмірі 2 114 024,42 грн.

Відповідно до п. 5.2 Договору іпотеки у разі порушення іпотекодавцем будь-яких із його зобов`язань за статтею 5 цього Договору, іпотекодержатель має право на негайне виконання іпотекодавцем боргових зобов`язань за рахунок звернення стягнення на предмет іпотеки.

Згідно з п. 2 ч. 1 статті 1 Закону України «Про іпотеку» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) іпотека - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Частиною першою статті 33 Закону України «Про іпотеку» визначено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, установлених статтею 12 цього Закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 36 Закону України «Про іпотеку» сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Згідно ч. 4 ст. 36 Закону України «Про іпотеку» після завершення позасудового врегулювання будь-які наступні вимоги іпотекодержателя щодо виконання боржником основного зобов`язання є недійсними.

Частина четверта статті 36 Закону України «Про іпотеку» визначає спеціальну підставу припинення забезпеченого іпотекою зобов`язання та вказує на те, що після завершення позасудового врегулювання будь-які наступні вимоги іпотекодержателя щодо виконання боржником основного зобов`язання є недійсними. Однак ч. 4 ст. 36 Закону України «Про іпотеку» не містить прямого посилання на припинення основного зобов`язання боржника, вказуючи на недійсність будь-яких наступних вимог іпотекодержателя щодо виконання боржником основного зобов`язання.

З матеріалів справи вбачається, що іпотекодержатель обрав такий спосіб захисту, як звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання, на підставі застереження про задоволення його вимог як іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, і реалізував предмет іпотеки - вбудовані приміщення №№ XXIV, XXVII, XXIX, XXX, XXXI, XXXІІ, загальною площею 264,4 кв.м., що знаходяться в підвалі житлового будинку, розташованого в АДРЕСА_1 .

Позивач вважає, що в силу вимог ч. 4 ст. 36 Закону України «Про іпотеку», внаслідок звернення стягнення іпотекодержателем на предмет іпотеки в позасудовому порядку шляхом його продажу, зобов`язання ОСОБА_1 за Кредитним договором від 17.07.2006 року № CM-SMEB00/060/2006 припинилися в повному обсязі.

Разом з тим, згідно Акту про реалізацію предмета іпотеки від 11.03.2019 року, ціна продажу предмета іпотеки становить 692 804,00 грн.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 25.10.2013 року встановлено, що заборгованість ОСОБА_1 перед ТОВ «ОТП Факторинг Україна» складає 139 357,24 доларів США, що станом на 15.02.2013 року відповідно до офіційного курсу НБУ становить 1 113 824,42 грн. та пені у розмірі 1 000 200,00 грн., що значно перевищує вартість продажу предмета іпотеки та не покриває стягнуту кредитну заборгованість за вказаним рішенням суду від 25.10.2013 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно з ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом (частина перша статті 598 ЦК України).

За змістом статті 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

З метою захисту законних прав та інтересів фізичних та юридичних осіб при укладанні договорів, насамперед інтересів кредитора, у главі 49 ЦК України визначено види забезпечення виконання зобов`язання. Інститут забезпечення виконання зобов`язання спрямований на підвищення гарантій забезпечення майнових інтересів сторін договору, належного його виконання, а також усунення можливих негативних наслідків неналежного виконання боржником взятих на себе зобов`язань. Тобто у разі невиконання або неналежного виконання умов цивільного договору на боржника покладається додаткова відповідальність, а в ряді випадків до виконання зобов`язання притягуються разом із боржником і треті особи, зокрема поручителі.

ЦК України передбачає спеціальні способи, які забезпечують захист майнових інтересів кредитора на випадок невиконання чи неналежного виконання своїх зобов`язань боржником, які є видами забезпечення виконання зобов`язання.

Відповідно до ст. 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов`язання.

Таке забезпечувальне зобов`язання має акцесорний, додатковий до основного зобов`язання характер і не може існувати самостійно.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 18.01.2022 року у справі № 910/17048/17 (провадження № 12-85гс20) дійшла висновку, що системний аналіз змісту наведених правових норм дає підстави для висновку, що їхнє обмежене тлумачення у вигляді припинення основного зобов`язання внаслідок звернення стягнення на один із предметів забезпечення за наявності інших забезпечень та, при цьому, неповному задоволенні вимог кредитора є несумісним з призначенням інституту забезпечення виконання зобов`язань, його правовою природою і сутністю та суперечить принципам розумності, пропорційності і рівності сторін, адже фактично позбавляє юридичного сенсу законодавчі приписи, якими передбачено право кредитора забезпечити виконання основного зобов`язання за рахунок інших способів забезпечення зобов`язання відповідно до умов кредитних договорів у разі, якщо можливість реалізації таких способів забезпечення не вичерпана.

Тобто буквальне застосування положень частини четвертої статті 36 Закону України «Про іпотеку» у відповідній редакції можливе виключно у тих випадках, коли належне та повне виконання основного зобов`язання було забезпечене іпотекою і за усіма такими договорами іпотекодержатель звернув стягнення на предмет іпотеки чи декількома способами забезпечення, але на реалізацію таких способів припинився строк звернення стягнення.

У разі якщо належне виконання основного договору забезпечувалося різними способами чи їх сукупністю, застосування вимог частини четвертої статті 36 Закону України «Про іпотеку» щодо недійсності наступних вимог кредитора можливе лише у разі реалізації кредитором своїх прав за усіма такими договорами забезпечення, якщо можливість їх реалізації не втрачена, оскільки у протилежному випадку звернення стягнення на один із предметів іпотеки унеможливлює забезпечення виконання зобов`язання за допомогою інших способів забезпечення та протирічить принципу свободи договору та рівності сторін.

Отже у випадку забезпечення виконання основного зобов`язання декількома способами, основне зобов`язання не припиняється у разі, якщо реалізація іпотекодержателем своїх прав на звернення стягнення на предмет іпотеки не потягла повного задоволення його вимог.

З урахуванням вимог ст. 6 та ч. 1 ст. 627 ЦК України щодо свободи договору та відсутності обмежень щодо множинності та способів забезпечення зобов`язання способами забезпечення кредитних договорів у даній справі, є передача в іпотеку об`єкту нерухомого майна (Договір іпотеки від 17.07.2006 року № РМ- SMEB00/060/2006) та порука (Договори поруки від 17.07.2006 року № SR-SMEB00/060/2006/1, № SR-SMEB00/060/2006/2, № SR-SMEB00/060/2006/3).

Так, відповідно до ч. 1 ст. 528 ЦК України виконання обов`язку може бути покладено боржником на іншу особу, якщо з умов договору, вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства або суті зобов`язання не випливає обов`язок боржника виконати зобов`язання особисто. У цьому разі кредитор зобов`язаний прийняти виконання, запропоноване за боржника іншою особою, а інша особа повинна виконати це зобов`язання на вимогу кредитора.

За змістом зазначеної норми зобов`язання боржника може бути ним покладено на іншу особу, однак передоручення виконання не тягне за собою заміну боржника в зобов`язанні. При цьому боржник зберігає свій правовий статус, покладаючи на третю особу тільки обов`язок виконати фактичні дії.

ЦК України також передбачає, що у випадку виконання іншої особою зобов`язань божника до неї переходить право вимоги кредитора до боржника (ч. 1 ст. 512 ЦК України).

Аналіз зазначених норм права дозволяє дійти до висновку, що законодавець розрізняв наслідки досудового врегулювання шляхом звернення стягнення на підставі іпотечного договору, стороною якого є боржник, та інших забезпечувальних договорів, стороною яких є інша особа.

Тобто, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 22.02.2022 року у справі № 761/36873/18 (провадження № 14-121цс21) наголошує, що частина четверта статті 36 Закону України «Про іпотеку» (у відповідній редакції) вказує на недійсність будь-яких наступних вимог іпотекодержателя щодо виконання саме боржником основного зобов`язання після завершення позасудового врегулювання шляхом звернення стягнення на іпотечне майно, передане в іпотеку саме боржником, за відсутності інших забезпечувальних договорів. Тобто, застосування ч. 4 ст. 36 Закону України «Про іпотеку» у кредитних правовідносинах за наявності декількох видів або предметів забезпечення, зокрема «у випадку забезпечення виконання основного зобов`язання декількома способами, основне зобов`язання не припиняється у разі, якщо реалізація іпотекодержателем своїх прав на звернення стягнення на предмет іпотеки не потягла повного задоволення його вимог».

Відповідно до ч. 4 ст. 591 ЦК України, якщо сума, одержана від реалізації предмета застави, не покриває вимоги заставодержателя, він має право отримати суму, якої не вистачає, з іншого майна боржника в порядку черговості відповідно до статті 112 ЦК України, якщо інше не встановлено договором або законом.

Тобто, за змістом ч. 4 ст. 591 ЦК України та ч. 7 ст. 47 Закону України «Про іпотеку», якщо сума, одержана від реалізації предмета застави (іпотеки), не покриває вимоги заставодержателя (іпотекодержателя), він має право отримати суму, якої не вистачає (решту суми).

Оскільки суми коштів, отриманої від реалізації предмету іпотеки не вистачило на погашення всієї заборгованості, яка виникла у зв`язку з порушенням ОСОБА_1 основних зобов`язань, кредитор в силу норм ЦК України та Закону України «Про іпотеку» має право на стягнення суми, що не вистачає для погашення цієї заборгованості.

При цьому, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 року у справі № 310/11534/13-ц викладено наступний висновок: «Здійснення особою права на захист не може ставитися в залежність від застосування нею інших способів правового захисту. Забезпечувальне зобов`язання має додатковий (акцесорний) характер, а не альтернативний основному. Велика Палата Верховного Суду вважає, що в разі задоволення не в повному обсязі вимог кредитора за рахунок забезпечувального обтяження основне зобов`язання сторін не припиняється, однак змінюється щодо предмета та строків виконання, встановлених кредитором, при зверненні до суду, що надає кредитору право вимоги до боржника, у тому числі й шляхом стягнення решти заборгованості за основним зобов`язанням (тілом кредиту) в повному обсязі та процентів і неустойки згідно з договором, нарахованих на час звернення до суду з вимогою про дострокове виконання кредитного договору, на погашення яких виявилася недостатньою сума коштів, отримана від реалізації заставленого майна під час виконання судового рішення».

І відповідно, доводи позивача щодо застосування судом ч. 4 ст. 36 Закону України «Про іпотеку», згідно якої після завершення позасудового врегулювання будь-які наступні вимоги іпотекодержателя щодо виконання боржником основного зобов`язання є недійсними, а тому зобов`язання за кредитним договором припинилися, є помилковими.

Враховуючи те, що зобов`язання за Кредитним договором від 17.07.2006 року № CM-SMEB00/060/2006 не припинилося в силу його невиконання, а суми коштів, отриманої від реалізації предмету іпотеки, не вистачило на погашення боргу у повному обсязі, кредитор за приписами ст. 591 ЦК України та ч. 7 ст. 47 Закону України «Про іпотеку» має право на стягнення суми, що не вистачає для погашення цієї заборгованості.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .

Як визначено у ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Згідно ч. 1 та п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються, зокрема, у разі відмови в позові - на позивача.

Оскільки, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову, то судові витрати позивачу не відшкодовуються. Відповідачем належних доказів на підтвердження понесення судових витрат не надано.

Враховуючи викладене, керуючись ст. 36 Закону України «Про іпотеку», ст.ст. 12, 512, 526, 528, 530, 591, 599, 627, 1049 Цивільного кодексу України, ст. ст. 12, 13, 18, 76-81, 82, 133-141, 263-265, 267, 273, 274-279, 353, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

В позові ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «УКРФІНАНС ГРУП» про визнання зобов`язання за кредитним договором припиненим - відмовити.

Позивач: ОСОБА_1 , АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «УКРФІНАНС ГРУП», 01014, м. Київ, вул. Миколи Соловцова, буд. 2, оф. 38/1, .

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційні скарги на рішення подаються учасниками справи до Київського апеляційного суду через Печерський районний суд м. Києва, а з початку функціонування Єдиної інформаційно-телекомунікаційної системи безпосередньо до апеляційного суду, матеріали справи витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності Цивільним процесуальним кодексом України в редакції від 15.12.2017 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя І.В. Григоренко