РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" листопада 2024 р.

Жмеринський міськрайонний суд Вінницької області

в складі: головуючого судді Верніка В.М.,

за участі: секретаря судових засідань Корнійчук К.О.,

представника позивача Корченюка А.В.,

відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

представника відповідачів ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Жмеринка цивільну справу за позовом адвоката Корченюка Анатолія Володимировича, який діє в інтересах ОСОБА_4 , до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики,

ВСТАНОВИВ:

Адвокат Корченюк А.В. в інтересах ОСОБА_4 09.04.2024 року (згідно дати поштового відправлення) подав до Жмеринського міськрайонного суду даний позов із вимогами стягнути з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_4 заборгованість у розмірі 7000 доларів США, 3% річних від простроченої суми в розмірі 630 доларів США, а всього 7630 доларів США, що підлягає сплаті в гривнях за офіційним курсом Національного банку України, встановленим для відповідної валюти на день платежу; стягнути з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача ОСОБА_4 заборгованість у розмірі 12000 доларів США, 3% річних від простроченої суми в розмірі 87 доларів США 78 центів, а всього 12087,78 доларів США, що підлягає сплаті в гривнях за офіційним курсом Національного банку України, встановленим для відповідної валюти на день платежу; стягнути з відповідачів на користь позивача судовий збір в розмірі 7659,12 грн та витрати на правничу допомогу в розмірі 30000 грн. У позовній заяві представником позивача викладена наступна позиція. 15.11.2019 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 було укладено письмовий договір позики у формі боргової розписки та надано в борг ОСОБА_2 грошові кошти у розмірі 7000 доларів США. На підтвердження отримання коштів ОСОБА_2 було надано особисту письмову розписку датовану 15.11.2019 року із зазначенням умов їх повернення, зокрема ОСОБА_2 зобов`язалася повернути ОСОБА_4 грошові кошти у розмірі 7000 доларів США до 15.11.2020 року у повному обсязі. Починаючи з січня 2021 року позивач неодноразово в усній формі вимагав дотримуватися взятого зобов`язання щодо повернення грошових коштів, однак такі звернення з боку відповідача ОСОБА_2 постійно ігнорувалися та до теперішнього часу остання не повернула отримані кошти та відповідно уникає виконання своїх зобов`язань. В свою чергу, 10.01.2022 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 було укладено письмовий договір позики у формі боргової розписки та надано в борг ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 12000 доларів США, які він зобов`язався повернути в повному обсязі не пізніше 10.01.2024 року, однак до цього часу досі не повернув. З огляду на те, що відповідачами отримано в борг грошові кошти, що було обумовлено у розписках, які власноруч підписано відповідачами, однакотриману суму коштів у позику не повернуто позивачу до часу звернення до суду із цим позовом, слід дійти висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідачів на користь позивача заборгованості за борговими розписками в розмірі 7000 доларів США з відповідача ОСОБА_2 та 12000 доларів США з відповідача ОСОБА_1 . Також, оскільки відповідачі прострочили виконання грошового зобов`язання, тому відповідно до вимог ч.2 ст.625 ЦК України зобов`язані сплатити окрім боргу за розписками також 3% річних за прострочення виконання основних зобов`язань. Зважаючи на те, що на момент подання даної позовної заяви жодних розрахунків за борговою розпискою проведено не було, відповідачі явно ухиляються від виконання своїх обов`язків, адже ігнорують будь-які претензії позивача щодо повернення грошових коштів, не вчиняють жодних дій для виконання своїх боргових зобов`язань перед позивачем, незважаючи на встановлений та погоджений порядок та умови повернення грошових коштів, відповідно позивач змушений звернутися до суду за захистом своїх порушених прав (а.с.1-7).

Ухвалою Жмеринського міськрайонного суду від 06.05.2024 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у даній справі в порядку загального позовного провадження.

Ухвалою Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 02.09.2024 року закрито підготовче провадження та призначено дану справу до судового розгляду по суті.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_4 адвокат Корченюк А.В. підтримав заявлені вимоги з підстав викладених, у позовній заяві. Пояснив, що вимоги позову ставилися індивідуально до кожного з відповідачів, оскільки у позивача при наданні коштів в борг не було згоди іншого з подружжя на укладення даних розписок та взяття грошових коштів у борг. Кожен з відповідачів самостійно написав розписку, тобто погодився на умови кредитодавця. Повертати ці кошти потрібно або у валюті, або у еквіваленті, як вирішать сторони зобов`язання. Просив задоволити даний позов, оскільки в судовому засіданні за матеріалаами справи не встановлено інші обставини щодо повернення коштів, хоча б частково. Самі відповідачі не можуть однозначно сказати коли повернули кошти, як вони їх повертали та в якій валюті.

Відповідач ОСОБА_2 заперечила щодо задоволення даного позову. Пояснила, що між нею та позивачем ОСОБА_4 дійсно 15.11.2019 року було укладено договір позики та надавна вказана розписка. Грошові кошти у борг від позивача вона отримала у гривнях, але не змогла їх вчасно віддати, тому на заборгованість були нараховані відсотки. У 2019 році вона вирішила стати донором яйцеклітини і звернулася до приватної клініки в м.Києві, однак їй було відмовлено, так як вона не підійшла медичному закладу в якості донора. Однак, їй було запропоновано стати сурогатною матір`ю, на що вона погодилася. Про те, що вона вирішила стати сурогатною матір`ю дізнався позивач і сказав їй, щоб вона написала відповідну розписку про отримання в борг коштів, у якій він їй порахує відсотки до того часу, коли вона має народити дитину і повернути ці гроші. Дана розписка була написана разом з відсотками та складала суму еквівалентну 7000 доларів США. ІНФОРМАЦІЯ_1 вона народила дитину та отримала кошти за сурогатне материнство в загальній сумі 16000 євро, з яких частину коштів їй було переведено на банківську картку, а частину було видано готівкою. 06.10.2022 року її виписали з лікарні та 10.10.2022 року вона повернула кошти позивачу, обмінявши їх спочатку з євро на долари, оскільки так хотів позивач. При поверненні боргу була присутня його дружина ОСОБА_5 . Зауважила, що так як вона з такою ситуацією стикнулася вперше, то не знала, що було потрібно забрати видану розписку у позивача. Далі її чоловік ОСОБА_1 також взяв у борг у позивача кошти на ремонт автомобіля в сумі 12000 гривень, але коли писав свою розписку, то переписував її з тієї розписки, яку вона писала ОСОБА_4 . Крім того, її чоловік залишив позивачу свою банківську картку, на яку отримує заробітну плату. ОСОБА_4 користувався цією карткою і досі вона перебуває у нього. Згодом позивач вийшов на зв`язок з нею та висунув їй вимогу, щоб вони повернули ті кошти, що брав її чоловік. На це вона йому повідомила, що вони повернуть ці кошти, але в гривнях, а не в доларах. Проте, ОСОБА_4 наполягав на тому, щоб вони повернули кошти в доларах, а якщо цього не зроблять, то він подасть на них до суду і ще стягне з них кошти за тією розпискою, що вона писала позивачу. Скріншот відповідної переписки з позивачем міститься в матеріалах справи. Вказала, що свою позику однією сумою вона не брала, отримання коштів в борг відбувалося кілька разів, то на лікування дітей, то на придбання худоби, то на інші потреби. Вказала, що дану розписку ОСОБА_4 вона писала добровільно та із сумою, що в ній зазначена, вона згодна. Дозвіл на таку позику у свого чоловіка вона запитувала, але чоловік ОСОБА_1 письмовий дозвіл їй на це не надавав.

Відповідач ОСОБА_1 також заперечив щодо задоволення даного позову. Пояснив суду, що отримав у позивача в борг кошти в сумі 12000 гривень, двома платежами по 6000 гривень кожен. Після цього написав ОСОБА_4 відповідну розписку, яку переписував з розписки дружини, та позивач дещо йому надиктовував. Крім того, він дав позивачу свою банківську картку, з якої той чотири рази знімав грошові кошти, а саме: 27.04.2022 року в сумі 4900 грн, 16.05.2022 року в сумі 4200 грн, 12.06.2022 року в сумі 4600 грн та 21.07.2022 року в сумі 4400 грн. Зауважив, що письмовий дозвіл на отримання коштів в борг та написання відповідної розписки у дружини не запитував. Зазначив, що коли почалося повномасштабне вторгнення російської федерації в Україну, він пішов на військову службу, та з того часу позивач почав телефонувати до його дружини і вимагати, щоб він повернув кошти, але не в гривнях, як він брав, а в доларах США, бо так позивачу буде вигідніше. На момент написання обох розписок він з ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі.

Представник відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_1 адвокат Полігас В.М. суду пояснив, що даний позов стороною відповідача не визнається повністю, виходячи з наступного. З метою повернення боргу ОСОБА_6 була вимушена піти на певні кроки, а саме стати сурогатною матір`ю. Цей борг нею було повернуто у повному обсязі, однак через незнання законодавства та власну поведінку самого позивача вона не забрала видану йому розписку і не вчинила будь-яких заходів щодо убезпечення себе як позичальника в майбутньому від дій позивача. Розписка ОСОБА_7 складена із зауваженнями, оскільки у ній не вказана валюта позики і відповідач повернув ці кошти. ОСОБА_1 брав у борг 12000 гривень на ремонт автомобіля. Ці кошти було повернуто, вони були особисто зняті позивачем ОСОБА_4 з банківської картки відповідача ОСОБА_1 . Вказав, що відповідачами було подано заяву до органу поліції за фактом наявності у діях позивача ознак шахрайства, однак, ця справа ще до суду не дійшла, тому він не може на ці докази посилатися. Просив відмовити у задоволенні цього позову в повному обсязі та при вирішенні справи врахувати п.15,18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України щодо ненарахування пені під час воєнного стану.

Вивчивши позовну заяву, заслухавши пояснення представника позивача, відповідачів та їхнього представника, дослідивши докази в матеріалах справи, судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Так, зі змісту письмової розписки від 15.11.2019 року встановлено, що відповідач ОСОБА_2 отримала в борг у позивача ОСОБА_4 грошові кошти в сумі, еквівалентній 7000 доларів США, які зобов`язалась повернути до 15.11.2020 року (а.с.11).

Зі змісту розписки від 10.01.2022 року встановлено, що відповідачем ОСОБА_1 отримано в борг суму, еквівалентну 12000 доларів, яку він зобов`язався віддати в повному обсязі не пізніше 10.01.2024 року (а.с.12).

Згідно положень ст.11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

У відповідності до положень ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, у якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно із ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч.1 ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно приписів ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

У відповідності до вимог ч.1,2 ст.533 ЦК України грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Відповідно до ст.599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно ч.1 ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

У відповідності до вимог ст.1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Згідно ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Відповідно до положень ч.1,3 ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

Згідно ч.1 ст.1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

У відповідності до ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Статтею 627 ЦК України закріплений принцип свободи договору, згідно якого сторони вільні в укладені договору, виборі контрагента та визначені умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності і справедливості.

Відповідно до ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

У відповідності до положень ч.2 ст.524 ЦК України сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті.

Якщо в зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, то сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом (ч.2 ст.533 ЦК України).

Згідно положень ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відтак, у разі несвоєчасного виконання боржником грошового зобов`язання у нього в силу закону (ч.2 ст.625 ЦК України) виникає обов`язок сплатити кредитору, поряд із сумою основного боргу, зокрема, також три проценти річних від простроченої суми.

Указом Президента України від 24.02.2022 року №64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", який затверджено Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні", у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до п.20 ч.1 ст.106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" введено в Україні воєнний стан з 05 години 30 хвилин 24.02.2022 року, строк дії якого послідовно продовжувався до теперішнього часу.

Законом України від 15.03.2022 року "Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період воєнного стану", зокрема, розділ "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України доповнено пунктами 18 і 19.

Відповідно до положень п.18 розділу "Прикінцеві та перехідні положення" ЦК України застережено, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установлено, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).

Також відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 року №211 "Про запобігання поширення на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" з 12.03.2020 року на усій території України було встановлено карантин, який надалі посліовно продовжувався до 30.06.2023 року.

Пунктом 15 розділу "Прикінцеві та перехідні положення" ЦК України встановлено, що у разі прострочення позичальником у період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби COVID-19, або/та у тридцятиденний строк після дня завершення дії такого карантину виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від обов`язків сплатити на користь кредитодавця (позикодавця) неустойку, штраф, пеню за таке прострочення.

Згідно приписів ч.2 ст.5 ЦК України акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи.

Відповідно до вимог ст.12,13,81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Так, стороною позивача підставою своїх позовних вимог вказано обставини того, що його права позикодавця були порушені невиконанням відповідачами особистих зобов`язань за договорами позики, укладених шляхом написання останніми розписок від 15.11.2019 року та 10.01.2022 року.

Відповідачем ОСОБА_2 визнано написання нею розписки від 15.09.2019 року на користь позивача ОСОБА_4 щодо отримання від нього у позику грошової суми, що еквівалентна 7000 доларів США.

Відповідачем ОСОБА_1 визнано написання ним розписки від 10.01.2022 року на користь позивача ОСОБА_4 щодо отримання від нього у позику грошових коштів. При цьому твердження відповідача ОСОБА_1 стосовно того, що отримано за цією розпискою було 12000 гривень, а не 12000 доларів США, судом визнаються необгрунтованими, оскільки розписка ОСОБА_1 не містить ніяких вказівок щодо валюти позики у виді гривні, навіть у відповідному скороченні, тоді як вказівка скорочення "дол." одразу після обчислювального заначення суми позичених коштів "12 тисяч" за звичаями ділового обороту відповідає валюті у доларах США, в тому числі з урахуванням також викладеного з опискою письмового застереження, що дана сума позики є їм еквівалентною, яке вочевидь не було б логічним у разі погодження сторонами договору позики її валюти саме у гривні.

Суд визначає недоведеним належними та допустимими доказами тверджень відповідача ОСОБА_2 щодо передачі нею особисто позивачеві ОСОБА_4 7000 доларів США в рахунок повернення боргу за розпискою від 15.09.2019 року, оскільки представлені нею відомості про видачу 04.05.2020 року з її банківської картки готівки в сумі 1949 євро (а.с.38-39) ані не відповідає сумі 7000 доларів США, нібито повернутої позивачу одноразово, ані не підтверджує факту їх передачі ОСОБА_4 . Заяву сурогатної матері ОСОБА_2 від 16.01.2020 року (а.с.41) суд визнає неналежним доказом, оскільки вона не містить безпосередніх даних про стверджувану нею передачу грошових коштів позивачу.

Усне клопотання адвоката Полігаса В.М. про виклик для допиту певних свідків щодо підтвердження ними факту повернення ОСОБА_2 ОСОБА_4 позичених коштів судом було відхилено з підстав його заявлення в судовому засіданні під час розгляду справи по суті з пропущенням процесуальних строків подачі доказів стороною відповідача за відсутності поважних причин його пропуску, а також відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду від 18.07.2018 року в справі №143/280/17, що факт виконання зобов`язання за договором позики не може доводитися поясненнями сторони та показаннями свідка.

Суд також визначає недоведеним належними та допустимими доказами тверджень відповідача ОСОБА_1 стосовно надання в користування його банківської картки позивачеві ОСОБА_4 та зняття ним з неї необхідної суми грошових коштів в рахунок повернення боргу за розпискою від 10.01.2022 року, оскільки надана виписка по банківській картці банку "Південний" (а.с.40) суто за відомостями власника рахунку по імені і по батькові " ОСОБА_8 " не визначає його належності відповідачеві ОСОБА_1 за відсутності вказівки прізвища, передусім за яким ідентифікується фізична особа, та не підтверджує розпорядження цими грошовими коштами індивідуально ОСОБА_4 у вказаний за змістом виписки період часу.

Окрім того, суд визнає неналежними доказом скріншот переписки з месенджера (а.с.42-49), зміст якого не ідентифікує однозначно її учасників з учасниками даної справи, незалежно до подібності найменування абонента "Опальніцький" з прізвищем позивача, а надто не містить визнання чи самостійного наведення даним абонентом обставин, які мають значення для справи, чим не є адресовані йому повідомлення.

Відповідно до правових висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 15.05.2019 року в справі №707/2606/16-ц, наявність оригіналу боргової розписки у позивача, кредитора, свідчить про те, що боргове зобов`язання не виконане.

Тож з урахуванням того, що висновки у рішеннях касаційного суду є обов`язковими для усіх суб`єктів, включаючи фізичних осіб, суд визнає безпідставними твердження відповідача ОСОБА_2 щодо її необізнаності про необхідність отримання своєї боргової розписки назад від позичальника у разі стверджуваного повернення усієї суми боргу.

Таким чином, судом встановлено, що відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_1 в порушення вимог укладених ними з позивачем ОСОБА_4 договорів позики та наведених норм цивільного закону, не виконали взятих на себе зобов`язань, позаяк ними не представлено суду будь-яких доказів щодо здійснення платежів чи передачі позичальникові грошових коштів в рахунок повернення боргу за вказаними правочинами згідно письмових розписок від 15.11.2019 року та від 10.01.2022 року, а отже, не доведено відсутність своєї вини у їх невиконанні, що згідно вимог закону є обов`язком особи, яка порушила зобов`язання, відтак суд приходить до висновку, що оспорювані суми неповернутої своєчасно позики підлягає стягненню з відповідачів на користь позивача у визначених в розписках сумах, що еквівалентні 7000 доларів США та 12000 доларів США, тому згідно наведених вище обгрунтувань позов в цій частині вимог підлягає частковому задоволенню, що не суперечать вимогам закону та узгоджуються з умовами укладеного сторонами в справі договору позики.

При цьому, щодо заявлених позовних вимог у вказаній їх частині суд належно враховує правовий висновок, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду у постанові від 11.09.2024 року в справі №500/5194/16, стосовно того, що якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, що у випадку наявності спору між сторонами та його вирішення судом відповідає дню виконання судового рішення. Водночас при стягненні судом заборгованості в еквіваленті іноземної валюти за курсом Національного банку України на день виконання рішення в судовому рішенні зазначається лише одна сума боргу (в іноземній валюті), а сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається державним/приватним виконавцем на момент здійснення боржником платежу в ході виконання судового рішення.

Натомість, з урахуванням обставин того, що початком прострочення відповідачем ОСОБА_1 повернення позики згідно його розписки від 10.01.2022 року є дата 11.01.2024 року, що охоплюється тривалістю періоду запровадженого в Україні воєнного стану, у завдоволенні позовних вимог щодо стягнення з нього 3 відсотків річних простроченої суми в розмірі 87 доларів США 78 центів, як спеціального виду цивільної відповідальності, передбаченої положеннями ч.2 ст.625 України, слід відмовити відповідно до приписів п.18 розділу "Прикінцеві та перехідні положення" ЦК України.

Враховуючи початок прострочення відповідачем ОСОБА_2 повернення позики згідно її розписки від 15.11.2019 року з дати 16.11.2020 року, яке охоплюється періодом встановленого на всій території України карантину з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби COVID-19, а з 24.02.2022 року відповідає тривалості запровадженого в Україні воєнного стану, позовні вимоги щодо стягнення з неї 3 відсотків річних простроченої суми в розмірі 630 доларів США також підлягають залишенню без задоволення згідно приписів п.15,18 розділу "Прикінцеві та перехідні положення" ЦК України.

Клопотань про застосування до спірних правовідносин позовної давності ніким із сторін не заявлено.

Згідно ч.6 ст.141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відтак, за правилами ст.141 ЦПК України пропорційно задоволеним позовним вимогам з відповідачів на користь позивача належить стягнути судові витрати із сплати судового збору в розмірі 4678,58 грн з відповідача ОСОБА_1 та в розмірі 2729,17 грн з відповідача ОСОБА_2 .

Ухвалюючи рішення в частині вимог позивача про відшкодування витрат за надану правничу допомогу, суд виходить з наступного.

Згідно з ч.1,2 ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Відповідно до п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідача у разі задоволення позову.

Згідно ч.8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Відповідно до вимог ч.3,4 ст.137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1)складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

При цьому, необхідно враховувати, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Відповідна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 10.06.2021 року в справі 820/479/18.

На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу та їх відшкодування позивачем надано копію ордеру серії АВ №1125969 від 08.04.2024 року (а.с.13) та копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю серії ВН №000731 (а.с.14).

Однак, стороною позивача не надано розрахунку, детального опису виконаних адвокатом робіт та договору про надання правової допомоги, положення якого б містили умову про розмір гонорару адвокату.

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Враховуючи відсутність розрахунку витрат позивача на професійну правничу допомогу та доказів погодження її розміру, суд приходить до висновку про відмову у стягненні даного виду судових витрат в розмірі 30000 грн.

Враховуючи викладене, керуючись ст.4, 5, 10, 13, 19, 23, 27, 76, 81, 82, 89, 137, 141, 223, 259, 263, 264, 274, 275, 279 ЦПК України, ст.509, 524, 525, 526, 530, 533, 599, 625, 1046-1050 ЦК України, суд,

ВИРІШИВ :

Позов задоволити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , мешканця АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , мешканця с.Вознівці Жмеринського району Вінницької області) заборгованість за договором позики від 10.01.2022 року в сумі, що еквівалентна 12000 (дванадцять тисяч) доларів США за офіційним курсом Національного банку України станом на день виконання рішення, а також судові витрати із сплати судового збору в розмірі 4678 (чотири тисячі шістсот сімдесят вісім) гривень 58 копійок.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_3 , мешканки АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , мешканця с.Вознівці Жмеринського району Вінницької області) заборгованість за договором позики від 15.11.2019 року в сумі, що еквівалентна 7000 (сім тисяч) доларів США за офіційним курсом Національного банку України станом на день виконання рішення, а також судові витрати із сплати судового збору в розмірі 2729 (дві тисячі сімсот двадцять дев`ять) гривень 17 копійок.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 в частині стягнення на його користь з ОСОБА_1 3% річних в розмірі 87 доларів 78 центів США, з ОСОБА_2 3% річних в розмірі 630 доларів США, а також щодо відшкодування витрат на професійну правничу допомогу в ромірі 30000 гривень відмовити.

Рішення суду набуває законної сили, якщо протягом строків встановлених Цивільним процесуальним кодексом України, не подано апеляційну скаргу.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення, Вінницькому апеляційному суду через Жмеринський міськрайонний суд.

Повне судове рішення складено 19.12.2024 року.

Суддя Вернік В.М.