Придніпровський районний суд м.Черкаси
Справа № 711/6774/24
Провадження №2/711/2456/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 грудня 2024 року м. Черкаси

Придніпровський районний суд м. Черкаси в складі:

головуючого судді Позарецької С.М.,

при секретарі Буйновській А.П.

за участю

відповідача ОСОБА_1 ,

представника відповідача

адвоката Грушевого Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Черкаси цивільну справу за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» до ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів, -

в с т а н о в и в :

Позивач ПрАТ «Страхова група «ТАС» звернувся у Придніпровський районний суд м. Черкаси з позовом до ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів.

Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що ПрАТ «СГ «ТАС» укладено Договір добровільного страхування наземного транспорту № A 484019, предметом якого є страхування транспортного засобу Renault Dokker, д.н. НОМЕР_1 .

У позовній заяві вказано, що 14.02.2017 о 19 год. 05 хв. на 14 км а/д Золотоноша-Черкаси, відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю застрахованого ТЗ Renault Dokker, д.н. НОМЕР_1 та ТЗ Volvo, д.н. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 .

Постановою Черкаського районного суду Черкаської області від 09.03.2017 у справі № 707/401/17 відповідача визнано винним у вчиненні зазначеного ДТП. У результаті зазначеної ДТП було пошкоджено застрахований ТЗ Renault Dokker, д.н. НОМЕР_1 .

Як зазначено у позові, враховуючи наявність Договору страхування, представник власника пошкодженого автомобіля ТЗ Renault Dokker, д.н. НОМЕР_1 звернувся до ПрАТ «Страхова група «ТАС» із заявою про виплату страхового відшкодування.

З метою визначення вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля Renault Dokker, д.н. НОМЕР_1 проведено його огляд, про що складено акт огляду ТЗ та отримано рахунок № 7 від 21.02.2017, відповідно до якого вартість ремонту Renault Dokker, д.н. НОМЕР_1 склала 115225 грн. 67 коп.

У зв`язку із цим, ПрАТ «Страхова група «ТАС», на підставі зібраних документів складено розрахунок страхового відшкодування та страховий акт № 5624В/34/2017 від 09.03.2017 на суму 115225 грн. 67 коп., з яких 3369 грн. 98 коп. було зараховано до суми несплачених страхових платежів, а виплачено 111855 грн. 69 коп.

Тож, загальна сума страхового відшкодування за шкоду, заподіяну відповідачем, як вважає позивач, складає 115225 грн. 67 коп.

Позивач також вказує, що враховуючи, що винуватцем ДТП визнано відповідача, а його цивільно-правова відповідальність на момент ДТП була застрахована у ПАТ «ХДІ страхування», згідно з Полісом № АК0953183, ПрАТ «Страхова група «ТАС» звернувся до страхової компанії відповідача із заявою на виплату страхового відшкодування у порядку суброгації.

Так, ПАТ «ХДІ страхування» виплатило страхове відшкодування за полісом № АК0953183 у розмірі 99 500 грн. 00 коп. у межах ліміту цивільно-правової відповідальності за мінусом франшизи.

Отже, розмір витрат ПрАТ «Страхова група «ТАС» на виплату страхового відшкодування складає 115225 грн. 67 коп., при цьому Полісом № АК0953183 покрито частину шкоди на суму 99 500 грн. 00 коп., а тому залишок шкоди складає 15725 грн. 67 коп. = 115225 грн. 67 коп. 99 500 грн. 00 коп.

Враховуючи зазначені вище обставини, позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь матеріальну шкоду у порядку суброгації у розмірі 15725 грн. 67 коп., а також сплачений судовий збір у розмірі 3028 грн. 00 коп.

Ухвалою суду від 06.09.2024 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено її до судового розгляду у відкритому судовому засіданні. Вказана цивільна справа визнана судом малозначною (незначної складності) і розглядається у порядку спрощеного позовного провадження із повідомленням (викликом) сторін. Крім того, сторонам встановлено строк для подачі заяв по суті справи. До того ж, сторони заперечень щодо такого порядку розгляду справи не надали.

02.10.2024 відповідач подав до суду заяву про застосування строків позовної давності. Як зазначено, страхова подія сталася 09.03.2017, виплата страхового відшкодування здійснена 12.06.2021, а дана позовна заява сформована у системі «Електронний суд» 28.08.2024, що свідчить про те, що позивачем пропущено трирічний строк позовної давності, визначений ст. 257 ЦК України, і це є підставою для відмови у позові.

16.10.2024 позивач подав заперечення на заяву відповідача про застосування строків позовної давності. Як зазначено, враховуючи приписи п. 12 Розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України та той факт, що карантин, встановлений Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), тривав до 30.06.2023, безспірним є те, що позовна давність, яка спливала б 14.02.2020, не сплинула аж до закінчення карантину в Україні. До того ж, відповідно до положень п. 19 Розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного Кодексу України, у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 № 64/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану. Указами Президента України воєнний стан в Україні неодноразово було продовжено, включно на дату написання заперечення. Тож, звернувшись до суду, ПрАТ «Страхова група «ТАС» дотримався строку позовної давності та мав право звернутися з позовом до відповідача про відшкодування шкоди у порядку суброгації.

У судове засідання представник позивача ПрАТ «Страхова група «ТАС» не з`явився, хоча про час, дату та місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку. Разом з тим, 27.09.2024 до суду надійшла письмова заява представника за довіреністю Миц І.В. від 27.09.2024 про розгляд справи без її участі. Позовні вимоги підтримала та просила задовольнити у повному обсязі. Крім того, проти ухвалення заочного рішення у справі не заперечувала.

У судовому засіданні відповідач ОСОБА_1 зазначив, що мала місце дорожньо-транспортна пригода, у вчиненні якої він був визнаний винним. У потерпілої особи від вказаної вище дорожньо-транспортної пригоди було КАСКО, а у нього звичайне страхування 3-х осіб. Як він пам`ятає, через два роки після дорожньо-транспортної пригоди, йому прийшла зі страхової компанії вимога щодо сплати коштів, яку він не виконав. Таким чином, позовні вимоги він не визнає у повному обсязі, оскільки позивачем пропущені строки позовної давності. Також він не визнає вимоги позивача щодо стягнення з нього судових витрат.

У судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_1 адвокат Грушевий Ю.В. підтримав доводи свого довірителя та наполягав на застосуванні наслідків пропуску позивачем строку позовної давності, що є підставою для відмови у позові. Крім того, зауважив, що позивачем не доведено той факт, що існували якісь перешкоди, пов`язані із введенням в Україні карантину та воєнного стану, які перешкоджали йому звернутися до суду із даним позовом у межах трирічного строку.

Враховуючи думку представника позивача, заслухавши доводи відповідача та його представника, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи в їх сукупності, всебічно, повно та об`єктивно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків.

У судовому засіданні встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 26.08.2016 між ПрАТ «СГ «ТАС» та ТОВ «Логістик Черкаси» укладено Договір добровільного страхування наземного транспорту № A 484019. Предметом Договору страхування є страхування транспортного засобу Renault Dokker, д.н. НОМЕР_1 .

ОСОБА_1 14.02.2017 о 19 год. 05 хв. на 14 км а/д Золотоноша-Черкаси, керуючи автомобілем Volvo ХС 90, д.н. НОМЕР_2 , не вибрав безпечної швидкості руху, не дотримався безпечної дистанції та допустив зіткнення з автомобілем Renault Dokker, д.н. НОМЕР_1 , який рухався попереду у попутному напрямку, чим порушив п.п. 12.1, 13.1 ПДР України, внаслідок чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками.

Вказані обставини встановлені під час розгляду Черкаським районним судом Черкаської області справи № 707/401/17, за результатами розгляду якої винесено постанову про визнання ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та притягнуто його до адміністративної відповідальності із накладенням штрафу у розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 340 грн. 00 коп. Крім того, стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 320 грн. 00 коп.

Суд звертає увагу на те, що вказані обставини не доказуються при розгляді цієї справи, враховуючи положення ч.ч. 4, 6 ст. 82 ЦПК України, якими визначено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Таким чином, не потребують доказуванню обставини про те, що дорожньо-транспортна пригода, яка мала місце 14.02.2017 о 19 год. 05 хв. на 14 км а/д Золотоноша-Черкаси, сталась з вини відповідача, а також, що у результаті зазначеної дорожньо-транспортної пригоди було пошкоджено автомобіль Renault Dokker, д.н. НОМЕР_1 .

За даними свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 , - автомобіль Renault Dokker, д.н. НОМЕР_1 , належить ТОВ «Логістик Черкаси».

15.02.2017 представник власника пошкодженого автомобіля Renault Dokker, д.н. НОМЕР_1 звернувся у ПрАТ «СГ «ТАС» із заявою про подію, згідно з договором № A 484019 від 26.08.2016.

З метою визначення вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля Renault Dokker, д.н. НОМЕР_1 , 15.02.2017 проведено його огляд, про що складено акт огляду транспортного засобу (дефектна відомість) та отримано Рахунок № 7 від 21.02.2017, відповідно до якого вартість ремонту Renault Dokker, д.н. НОМЕР_1 становить 115 225 грн. 67 коп.

На підставі зібраних документів та заяви про виплату, яка подана власником пошкодженого транспортного засобу, ПрАТ «СГ «ТАС» складено розрахунок страхового відшкодування та страховий акт № 5624В/34/2017 від 09.03.2017 на суму 115225 грн. 67 коп., з якої 3369 грн. 98 коп. зараховано до суми несплачених страхових платежів страхувальника, а 111855 грн. 69 коп. виплачено, що підтверджується платіжним документом № 9447 від 17.03.2017.

Отже, загальна сума страхового відшкодування за шкоду, заподіяну ОСОБА_1 складає 115225 грн. 67 коп.

Крім того, враховуючи ту обставину, що винуватцем дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 14.02.2017 о 19 год. 05 хв. на 14 км а/д Золотоноша-Черкаси, є відповідач ОСОБА_1 , а його цивільно-правова відповідальність, на момент дорожньо-транспортної пригоди, була застрахована у ПАТ «ХДІ страхування» згідно із Полісом № АК0953183, - позивач звернувся до страхової компанії відповідача із заявою на виплату страхового відшкодування.

ПАТ «ХДІ страхування» виплатило страхове відшкодування за полісом № АК0953183 у розмірі 99 500 грн. 00 коп. у межах ліміту цивільно-правової відповідальності, за мінусом франшизи, що підтверджується платіжною інструкцією № 482 від 12.06.2021.

Правовідносини, наявні між сторонами справи на підставі викладених вище фактичних обставин, мають таке правове регулювання.

Відповідно до ст. 55 Конституції України та ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України)

Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч. 1 ст. 13 ЦПК України).

Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (ч.ч. 3, 4 ст. 77 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України).

Як визначено статтею 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно зі ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

За обставин цієї справи винуватцем у ДТП, внаслідок якої застрахований автомобіль зазнав механічних пошкоджень, є відповідач, що під сумнів сторонами не ставиться.

Відповідно до ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Статтею 1 Закону України «Про страхування» (тут і далі - у редакції, чинній на момент страхової події 14.02.2017, втрата чинності 01.01.2024) визначено, що страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних осіб та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.

Розрізняють добровільну та обов`язкову форми страхування (стаття 5 Закону України «Про страхування»).

Згідно зі ст. 6 Закону України «Про страхування» добровільне страхування - це страхування, яке здійснюється на основі договору між страхувальником і страховиком. Загальні умови і порядок здійснення добровільного страхування визначаються правилами страхування, що встановлюються страховиком самостійно відповідно до вимог цього Закону. Конкретні умови страхування визначаються при укладенні договору страхування відповідно до законодавства.

Видами добровільного страхування можуть бути, зокрема страхування наземного транспорту (крім залізничного) (п. 6 ч. 4 ст. 6 Закону України «Про страхування»).

Пунктом 9 частини першої статті 7 Закону України «Про страхування» встановлено, що страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є обов`язковим.

Договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору (стаття 16 Закону України "Про страхування").

Тлумачення статті 629 ЦК України свідчить, що в ній закріплено один із фундаментів на якому базується цивільне право - обов`язковість договору. Тобто з укладенням договору та виникненням зобов`язання його сторони набувають обов`язки (а не лише суб`єктивні права), які вони мають виконувати. Не виконання обов`язків, встановлених договором, може відбуватися при: (1) розірванні договору за взаємною домовленістю сторін; (2) розірванні договору в судовому порядку; (3) відмові від договору в односторонньому порядку у випадках, передбачених договором та законом; (4) припинення зобов`язання на підставах, що містяться в главі 50 ЦК України; (5) недійсності договору (нікчемності договору або визнання його недійсним на підставі рішення суду).

Відповідно до пункту четвертого частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок виконання обов`язку боржника третьою особою.

Отже, кредитор у деліктному зобов`язанні (потерпілий) може бути замінений його страховиком (позивачем) внаслідок виконання ним обов`язку завдавача шкоди (відповідача) з відшкодування останньої.

Згідно зі статтею 993 ЦК України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Статтею 27 Закону України «Про страхування» передбачено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Тобто, до страховика потерпілого переходить право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Після такої виплати деліктне зобов`язання не припиняється. У ньому відбувається заміна кредитора: до страховика потерпілого переходить право вимоги, що належало цьому потерпілому у деліктному зобов`язанні, у межах виплаченого йому страхового відшкодування. Такий перехід права вимоги є суброгацією.

До таких випадків, зокрема, відноситься виплата страховиком за договором добровільного страхування страхового відшкодування страхувальнику (потерпілому), внаслідок чого до такого страховика переходить право вимоги, яке страхувальник мав до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Перехід права вимоги від страхувальника (вигодонабувача) до страховика називається суброгацією. Під час суброгації нового зобов`язання із відшкодування збитків не виникає - відбувається заміна кредитора: потерпілий, яким є страхувальник або вигодонабувач, передає страховику своє право вимоги до особи, відповідальної за спричинення шкоди. Внаслідок цього страховик виступає замість потерпілого. Тобто, у випадку суброгації відбувається лише заміна осіб у вже наявному зобов`язанні (заміна активного суб`єкта) зі збереженням самого деліктного зобов`язання. У такому разі, страхувальник передає свої права страховику на підставі договору і сприяє реалізації останнім прийнятих суброгаційних прав.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 05.04.2018 в справі № 910/3165/17 та постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 в справі №910/2603/17.

Суброгація допускається у договорах майнового страхування, правовою підставою її застосування є стаття 993 ЦК України та стаття 27 Закону України «Про страхування». Право регресу регулюється частиною першою статті 1191 ЦК України.

Такого висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 30.01.2019 у справі №755/9320/15-ц.

До того ж, суд зауважує на тому, що суброгація випливає безпосередньо із закону і не потребує підтвердження договором страхування. Доказами наявності у страховика права вимоги до особи, відповідальної за заподіяння шкоди, є договір страхування і документ, який підтверджує виплату страхового відшкодування.

Основною характерною ознакою суброгації є збереження того зобов`язання, яке виникло із заподіяння шкоди та у зв`язку з яким було виплачено страхове відшкодування і заміну в ньому кредитора.

При суброгації заміною кредитора деліктне зобов`язання не припиняється, оскільки відповідальна за спричинені збитки особа свій обов`язок щодо їх компенсації не виконала.

Вирішуючи цей спір, судом достеменно встановлено, що на підставі страхового акта № 5624В/34/2017 від 09.03.2017 та розрахунку суми страхового відшкодування, позивач здійснив виплату страхового відшкодування на рахунок потерпілої особи у розмірі 115225 грн. 67 коп., з якої 3369 грн. 98 коп. було зараховано до суми несплачених страхових платежів, а виплачено 111855 грн. 69 коп., що підтверджується платіжною інструкцією № 9447від 13.03.2017.

Слід зазначити, що відповідачем не оспорюються вказані розрахунки та розмір виплат.

При цьому, звернувшись до страхової компанії відповідача ПАТ «ХДІ страхування» із заявою на виплату страхового відшкодування, остання виплатила ПрАТ «СГ «ТАС» страхове відшкодування за полісом № АК0953183 у розмірі 99 500 грн. 00 коп., у межах ліміту цивільно-правової відповідальності, за мінусом франшизи, що підтверджується платіжною інструкцією № 482 від 12.06.2021.

Оскільки, розмір витрат ПрАТ «СГ «ТАС» на виплату страхового відшкодування складає 115225 грн. 67 коп., при цьому Полісом № АК0953183 покрито частину шкоди на суму 99 500 грн. 00 коп., то залишок шкоди, що підлягає стягненню з відповідача, складає: 15725 грн. 67 коп. = 115225 грн. 67 коп. 99 500 грн. 00 коп.

Таким чином, ПрАТ «СГ «ТАС» має право вимоги до винуватця дорожньо-транспортної пригоди відповідача у справі, ОСОБА_1 . Крім того, встановлені судом обставини дають підстави вважати, що саме відповідач у справі повинен сплатити до страхової компанії грошові кошти, які останньою були сплачені потерпілому від дорожньо-транспортної пригоди.

Покликання відповідача та його представника на те, що позивачем подано даний позов до суду після спливу позовної давності, суд оцінює критично.

Так, при суброгації нове зобов`язання щодо відшкодування шкоди не виникає, а лише відбувається заміна кредитора в існуючому зобов`язанні до страховика переходить право вимоги до особи, відповідальної за шкоду, то перебіг позовної давності заново не починається (постанова ВП ВС від 04.07.2018 у справі № 910/2603/17 (провадження № 12-134гс18).

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлена тривалістю три роки (ст.257 ЦК). Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Частинами першою, п`ятою статті 261 ЦК України встановлено, що перебіг починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Позовна давність відповідно до частини першої статті 260 ЦК України обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 цього Кодексу.

Разом з тим, згідно з пунктом 12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Слід зазначити, що ці зміни до ЦК України внесені Законом України №540-ІХ від 30.03.2020, які набрали чинності 02.04.2020.

Постановою Кабінету Міністрів України № 211 від 11.03.2020 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», з 12.03.2020 до 22.05.2020 на всій території України введено карантин. У подальшому термін дії карантину неодноразово продовжувався відповідними постановами Кабінету Міністрів України та тривав до 30.06.2023 включно.

Крім того, Постановою Кабінету Міністрів України від 09.12.2020 № 1236 «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» із змінами, внесеними згідно з Постановами КМУ, карантин в Україні продовжено до 30.06.2023.

Тобто, карантин, з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 (далі - COVID-19), на території України тривав до 30.06.2023.

Виходячи з наведених вище положень закону, пропущеною може бути позовна давність лише за вимогами, що виникли до 12.03.2017. Строк позовної давності за всіма вимоги, що виникли після 12.03.2017, та на які поширюється загальна позовна давність у три роки, вважаються продовженим на підставі пункту 12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, до закінчення дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), тобто до 30.06.2023.

При цьому, пунктом 19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України визначено, що у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24.02.2022 № 64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24.02.2022 № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану.

Судом взято до уваги, що на час розгляду справи, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24.02.2022 № 2102-IX, введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022, строком на 30 діб та у подальшому продовжено строк його дії з 05 години 30 хвилин 10.11.2024 строком на 90 діб.

Тобто, воєнний стан в Україні діяв на момент подачі цього позову до суду і триває по теперішній час.

Таким чином, суд вважає, що доводи сторони відповідача про пропуск позивачем строків позовної давності є безпідставними, враховуючи приписи п.п. 12, 19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України.

Отже, за результатами розгляду справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення; всі обставини позивачем підтверджені належними, допустимими та переконливими доказами, яким судом дана належна правова оцінка. Доводи сторони відповідача, висвітлені у судовому засіданні, не знайшли свого підтвердження.

Щодо розподілу судових витрат, то відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно з ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.

Позивачем при зверненні до суду з цим позовом сплачений судовий збір у розмірі 3028 грн. 00 коп., що підтверджується платіжним документом № 28564 від 22.08.2024.

Таким чином, оскільки, позовні вимоги ПрАТ «Страхова група «ТАС» задоволено у повному обсязі, то з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судовий збір у розмірі 3028 грн. 00 коп.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 4, 5, 12, 13, 76-84, 141, 259, 268 ЦПК України суд, -

в и р і ш и в :

Позовні вимоги задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_4 , АДРЕСА_1 ) на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» (, м. Київ, просп. Берестейський, 65) грошові кошти у розмірі 15725грн. 67коп., як матеріальну шкоду в порядку суброгації та судовий збір у розмірі 3028грн. 00коп., а всього 18753 грн. 67 коп.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Черкаського апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст судового рішення складений 23.12.2024.

Головуючий суддя С. М. Позарецька