КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер апеляційного провадження: 22-ц/824/8752/2024
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 жовтня 2024 року м. Київ

Справа № 760/11613/21

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді-доповідача Ящук Т.І.,

суддів Кирилюк Г.М., Рейнарт І.М.,

за участю секретаря судового засідання Мех В.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Банк Кредит Дніпро», яка подана представником Сухою Мариною Василівною, на заочне рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 22 грудня 2023 року, ухвалене у складі судді Коробенка С.В.,

у справі за позовом Акціонерного товариства «Банк Кредит Дніпро» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

встановив:

У травні 2021 року позивач АТ «Банк Кредит Дніпро» звернувся до Солом`янського районного суду міста Києва з позовом до відповідача ОСОБА_1 про стягнення боргу за кредитним договором у сумі 104 249 грн. 89 коп.

Позивач посилається на те, що 21 грудня 2019 року між АТ «Банк Кредит Дніпро» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №5126, згідно з яким відповідач отримав кредит в сумі 74 400 грн. на строк до 21 грудня 2024 року з щомісячною комісією за обслуговування кредиту в сумі 3% від суми кредиту в період з 21.12.2019 року по 20.04.2021 року з подальшим поступовим зниженням комісії до 0,925%, процентною ставкою на строкову заборгованість 0,001% річних, процентною ставкою на прострочену заборгованість - 56% річних.

Позивач зазначає, що в порушення умов кредитного договору відповідач належним чином взяті на себе зобов`язання не виконувала та станом на 23 квітня 2021 року мала заборгованість по договору на загальну суму в розмірі 104 249 грн. 89 коп., яка включала в себе: 73 369 грн. 31 коп. - заборгованість за тілом кредиту; 4 грн. 58 коп. - заборгованість за процентами; 30 876 грн. - заборгованості за нарахованою комісією. З огляду на зазначене позивач звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості в примусовому порядку.

Заочним рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 22 грудня 2023 року позовні вимоги задоволені частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Банк Кредит Дніпро» заборгованість, а саме: 73 369 грн. 31 коп. - заборгованість за тілом кредиту; 4 грн. 58 коп. - заборгованість за процентами; судовий збір - 2270 грн.

В іншій частині позовних вимог - відмовлено.

Не погоджуючись з заочним рішенням, представник Акціонерного товариства «Банк Кредит Дніпро» - Сухая М.В. звернуласьз апеляційною скаргою, у якій просить скасувати заочне рішення Солом`янського районного суду міста Києва в частині відмови у задоволенні позовних вимог та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги про стягнення комісії у розмірі 30 876 грн.

Зазначає, що в матеріалах справи міститься заява-згода відповідача на приєднання до Універсального договору банківського обслуговування клієнтів фізичних осіб, а також кредитний договір, згідно з яким умови кредитування, які визначені в цьому договорі і зазначаються в Універсальному договорі банківського обслуговування клієнтів фізичних осіб.

Матеріали справи свідчать, що банк надав відповідачу всі документи, які відповідно до закону передують укладенню договору споживчого кредиту, у тому числі й щодо загальної вартості кредиту, загальних витрат тощо; у кредитному договорі, підписаному позичальницею, міститься повна інформація стосовно умов кредитування.

Звертає увагу, що відповідач не надавала до суду відзив на позов банку, яким би заперечувала проти задоволення позову та нарахування комісії за розрахунково-касове обслуговування, не пред`являла зустрічного позову у даній справі або окремого позову про визнання недійсними умов кредитного договору, посилаючись на постанови Верховного Суду від 17.08.2022 року у справі № 295/3522/20, від 13.07.2022 року у справі № 363/1834/17 тощо.

Зважаючи на викладене, умова кредитного договору про сплату комісії не є нікчемною, а також не може бути визнана судом недійсною, якщо позичальником не доведено її недійсність у встановленому законом порядку.

Суд не врахував, що стаття 11 Закону України «Про захист прав споживачів» станом на дату укладення кредитного договору містила положення про те, що Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування».

Враховуючи викладене, вважає, що судом першої інстанцій були неправильно застосовані норми процесуального та матеріального права, що регулюють питання споживчого кредитування та встановлення комісій у договорах про споживчі кредити (ст.ст. 8, 9, 12 Закону України «Про споживче кредитування», ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», ст.ст. 2, 47, 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність», постанова, Правління Національного банку України від 08.06.2017 № 49), внаслідок чого було прийнято незаконне судове рішення.

Учасники справи в судове засідання не з`явилися, будучи повідомленими про дату, час та місце розгляду справи у встановленому законом порядку, про причини неявки суд не повідомили, тому колегія суддів вважала можливим розглянути справу за їх відсутності відповідно до вимог ч.2 ст. 372 ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, з`ясувавши обставини справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що 21 грудня 2019 року між АТ «Банк Кредит Дніпро» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №5126, згідно з яким відповідач отримала кредит в сумі 74 400 гривень на строк до 21 грудня 2024 року, зобов`язуючись при цьому щомісяця сплачувати комісію за обслуговування кредиту в сумі 3% від суми кредиту в період з 21.12.2019 по 20.04.2020, та подальшим зменшенням ставки до 2,5%, 1,5% та 0,925% від суми кредиту в сумі. Крім того, відповідач зобов`язувалась сплачувати проценти за користування кредитом в сумі 0,001% річних, а у випадку прострочення заборгованості - проценти за користування кредитом за ставкою 56% річних.

Відповідно до графіку платежів сторонами визначено, що розмір щомісячного платежу, який включає суму ануїтетного платежу, суму щомісячної комісійної винагороди та суму процентів, складає 2723,04 гривень.

Встановлено, що відповідач не виконувала свої зобов`язання за кредитним договором, і станом на 23 квітня 2021 року мала заборгованість по договору на загальну суму в розмірі 104 249,89 гривень, яка включала в себе:66 186,95 гривень - заборгованість за тілом кредиту (строкова); 7182,36 гривень - заборгованість за тілом кредиту (прострочена); 4,58 гривень - заборгованість за процентами;30 876,00 гривень - заборгованості за нарахованою комісією.

Разом з тим, послугою з надання споживчого кредиту є діяльність банку або іншої фінансової установи з передачі споживачу коштів на придбання продукції для його особистих потреб, а тому встановлення кредитором будь-яких зборів, відсотків, комісій, платежів за інші дії, ніж надання коштів на придбання продукції, є незаконним, а такі умови споживчого кредиту є нікчемними і не потребують визнання недійсними ( висновок Верховного Суду України від 06.09.2017 у справі № 6-2071цс16).

З огляду на викладене, суд вважав, що умова укладеного договору №5126 про покладення на відповідача обов`язку з щомісячної сплати комісії за обслуговування кредиту від суми кредиту є нікчемною, і вимога про стягнення заборгованості за нарахованою комісією, відповідно, задоволенню не підлягає.

В іншій частині розрахунок заборгованості відповідача складений згідно з погодженими сторонами умовами договору, підстав для сумніву у його правильності суд не встановив.

З огляду на викладене, враховуючи порушення позичальником своїх зобов`язань, суд вважав необхідним захистити права кредитора шляхом часткового задоволення позову про примусове стягнення заборгованості з ОСОБА_1 розмірі 73 373,89 гривень.

З висновками суду першої інстанції колегія суддів погоджується, враховуючи наступне.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 21 грудня 2019 року між АТ «Банк Кредит Дніпро» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №5126, згідно з яким відповідач отримав кредит в сумі 74 400 гривень на строк до 21 грудня 2024 року з щомісячною комісією за обслуговування кредиту в сумі 3% від суми кредиту в період з 21.12.2019 по 20.04.2021 з подальшим поступовим зниженням комісії до 0,925%, процентною ставкою на строкову заборгованість 0,001% річних, процентною ставкою на прострочену заборгованість - 56,0% річних.

Відповідно до пункту 1.1 договору банк надає клієнту грошові кошти у тимчасове платне користування на споживчі потреби, а клієнт зобов`язується повернути наданий кредит, сплатити проценти за користування кредитом та комісії, що передбачені кредитним договором, а також здійснити всі інші платежі.

Згідно з пунктом 1.2 за цим договором банк надає клієнту грошові кошти на наступних умовах: сума кредиту 74 400 грн., строк кредитування 60 місяців, кінцева дата повернення кредиту 21.12.2024.

Щомісячна комісія за обслуговування кредиту: з 21 грудня 2019 року по 20 квітня 2021 року - 3% від суми кредиту, з 21 квітня 2021 року по 20 липня 2022 року - 2,5% від суми кредиту, з 21 липня 2022 року по 20 жовтня 2023 року - 1,5 % від суми кредиту, з 21 жовтня 2023 по 21 грудня 2024 - 0,925% від суми кредиту. Процентна ставка за користування кредитом є фіксованою та нараховується в наступному розмірі: на строкову заборгованість за кредитом 0,001 % річних, на прострочену заборгованість за кредитом 56,0 % річних.

Відповідно до розділу 4 договору сторони погодили графік платежів, де зазначено дати платежу, суми платежу за розрахунковий період, сума кредиту за договором, проценти за користування кредитом, розрахунково-касове обслуговування, тощо.

Відповідно до графіку платежів сторонами визначено, що розмір щомісячного платежу, який включає суму ануїтетного платежу, суму щомісячної комісійної винагороди та суму процентів, складає 2723,04 гривень, з яких у період з 21 грудня 2019 року по 21 березня 2021 року сума щомісячної комісії становить 2232 грн., до 21 червня 2022 року - 1860 грн., до 21 вересня 2023 року - 1116 грн., до 21 грудня 2024 року - 688 грн. 20 коп.

Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконувати належним чином відповідно до умов та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною першою статті 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Згідно зі статтею 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (частина перша статті 612 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

В ході судового розгляду суд першої інстанції встановив, що відповідач не виконувала свої зобов`язання за кредитним договором, і станом на 23 квітня 2021 року мала заборгованість по договору на загальну суму в розмірі 104 249,89 гривень, яка включала в себе: 66186,95 гривень - заборгованість за тілом кредиту (строкова);7182,36 гривень - заборгованість за тілом кредиту (прострочена); 4,58 гривень - заборгованість за процентами;30876,00 гривень - заборгованості за нарахованою комісією.

Встановивши, що зобов`язання з повернення позичених коштів боржник не виконувала належним чином, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про покладення на ОСОБА_1 відповідальності шляхом стягнення заборгованості за кредитним договором, включаючи суму відсотків за користування кредитними коштами.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про стягнення комісії в розмірі 30 876 грн., суд першої інстанції виходив з того, що умова укладеного договору №5126 про покладення на відповідача обов`язку з щомісячної сплати комісії за обслуговування кредиту від суми кредиту є нікчемною, тому вимога про стягнення заборгованості за нарахованою комісією задоволенню не підлягає.

Висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позовних вимог у цій частині колегія суддів вважає правильним.

Відповідно до статті 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність» банк самостійно встановлює процентні ставки та комісійну винагороду за надані послуги.

10 червня 2017 року набув чинності Закон України «Про споживче кредитування», у зв`язку із чим у Законі України «Про захист прав споживачів» текст статті 11 викладено в такій редакції: «Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування».

Положення частин першої, другої, п`ятої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» з набуттям чинності Закону України «Про споживче кредитування» залишилися незмінними.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування», загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту.

Згідно з частиною другою статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.

Отже, Закон України «Про споживче кредитування» передбачає право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту.

На виконання вимог пункту 4 частини першої статті 1 та частини другої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» Правління Національного банку України постановою від 08 червня 2017 року № 49 затвердило Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (далі - Правила про споживчий кредит). Цією ж постановою визнано такою, що втратила чинність постанову Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168 «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту».

Відповідно до пункту 5 Правил про споживчий кредит банк надає споживачу детальний розпис складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі про споживчий кредит, - щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та супутніх послуг банку та кредитного посередника (за наявності) за кожним платіжним періодом, за формою, наведеною в додатку 2 до цих Правил.

Банк має право обчислювати загальні витрати за споживчим кредитом, базуючись на припущенні, що платежі за послуги банку залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії договору про споживчий кредит, якщо договір про споживчий кредит містить умови, що дозволяють зміну процентної ставки та/або інших платежів за послуги банку, включених до загальних витрат за споживчим кредитом, і така зміна не може бути визначена на момент обчислення загальної вартості кредиту та реальної річної процентної ставки (пункт 8 Правил про споживчий кредит).

Згідно з додатком 1 до Правил про споживчий кредит загальні витрати за споживчим кредитом, тобто витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги банку (у тому числі за ведення рахунків) та кредитного посередника (за наявності), сплачуються споживачем і пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту.

Правила про споживчий кредит розроблені й затверджені на виконання вимог Закону України «Про споживче кредитування» та підтверджують правомірність дій банку щодо встановлення у договорі споживчого кредиту комісії за обслуговування кредитної заборгованості.

Закон України «Про споживче кредитування» розмежовує оплатність та безоплатність надання інформації про кредит залежно від періодичності звернення споживача із запитом щодо надання такої інформації.

Відповідно до частини першої статті 11 Закону України «Про споживче кредитування» після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема, інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит.

Згідно з частиною п`ятою статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.

З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».

Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19.

У постанові Верховного Суду від 31 серпня 2022 року у справі № 202/5330/19, відповідачем у якій було АТ «Банк Кредит Дніпро», а серед позовних вимог - «визнання недійсною з моменту укладення умову пункту 1.2 кредитного договору про сплату на користь банку щомісячної комісії за обслуговування кредитної заборгованості», зазначено, що «у кредитному договорі не зазначено перелік додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування). При цьому до таких послуг не може бути віднесено щомісячне надання інформації про стан кредиту, яку споживач має право отримувати безоплатно згідно з частинами першою та другою статті 11 Закону України «Про споживче кредитування». Банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладенні оспорюваного кредитного договору. За таких обставин положення пункту 1.2 та розділу 4 кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».

Отже, аналізуючи наявні в матеріалах справи докази, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що сторони спору не погодили у кредитному договорі перелік додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця , які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, що надаються позичальнику та за які банком встановлена щомісячна комісія, яка в пункті 1.1 зазначена як комісії та всі інші платежі за кредитом, у пункту 1.2 - комісія за обслуговування кредиту, а у розділі 4 «графік платежів» - «за розрахунково-касове обслуговування». Матеріали справи не містять також доказів щодо доведеності такої обставини.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що перелік послуг з обслуговування кредиту наведено у п. 6.9.3 пункту 6.9 загальних умов кредитування згідно з Універсальним договором банківського обслуговування, колегія суддів відхиляє, оскільки вони суперечать умовам кредитного договору, з розділу 4 якого вбачається, що сума комісії за додаткові та супутні послуги визначена за розрахунково-касове обслуговування.

Відповідно до висновку Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 06 листопада 2023 року у справі № 204/224/21, якщо в кредитному договорі банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування), то положення кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».

Верховний Суд у постанові від 31 січня 2024 року у справі № 450/126/20 сформулював правовий висновок про те, що розрахунково-касове обслуговування - це послуги, що надаються банком клієнту на підставі відповідного договору, у тому числі у вигляді електронного документа, укладеного між ними, які пов`язані із переказом коштів з рахунка (на рахунок) цього клієнта, видачею йому коштів у готівковій формі, а також здійсненням інших операцій, передбачених договором.

Розрахунково-касове обслуговування є однією з базових операцій банків. Будь яка операція - і пасивна, і активна, і надання послуг - неминуче супроводжується здійсненням платежу, отже - розрахунковим чи касовим обслуговуванням відповідного клієнта. Причому виконання таких операцій виконуються за дорученням клієнтів, яких банки здійснюють платежі, чи касові операції.

Банки на договірній основі здійснюють розрахунково-касове обслуговування своїх клієнтів і виконують їх розпорядження щодо перерахування коштів з рахунків, за що стягують плату з клієнтів у вигляді комісійної винагороди.

Отже, касове обслуговування - це сукупність банківських операцій з прийняття готівкових коштів від клієнтів і зарахування їх на відповідні банківські рахунки та видачі з клієнтських рахунків через касу банку готівкових коштів згідно з розпорядженням клієнтів на цілі, передбачені чинним законодавством. Касові операції виконуються відповідно до інструкції з організації емісійно-касової роботи в установах банків України.

Комісія за обслуговування кредитної заборгованості не є банківською послугою в розумінні Закону України «Про банки і банківську діяльність», за яку позикодавець може отримувати будь-яку плату чи винагороду.

Позикодавець не був позбавлений можливості надати докази на підтвердження справедливості умов договорів щодо встановленої комісії, зокрема з урахуванням переліку та обсягу послуг, які надаються банком за таку плату.

Як вбачається зі змісту кредитного договору, його умовами передбачено сплату комісії за обслуговування кредиту ( п. 1.2.) : з 21 грудня 2019 року по 20 квітня 2021 року - 3% від суми кредиту, з 21 квітня 2021 року по 20 липня 2022 року - 2,5% від суми кредиту, з 21 липня 2022 року по 20 жовтня 2023 року - 1,5 % від суми кредиту, з 21 жовтня 2023 по 21 грудня 2024 - 0,925% від суми кредиту.

Разом з тим, необхідність внесення плати за додаткові, супутні послуги банку, пов`язані з розрахунково-касовим обслуговуванням, передбачена в розділі 4 «Графік платежів/розрахунок загальної вартості кредиту для клієнта та реальної процентної ставки» кредитного договору (колонка 8 графіка).

При цьому в кредитному договорі не зазначено переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, що надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування).

Враховуючи, що банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладенні кредитного договору з ОСОБА_1 , то положення пункту 1.2 та розділу 4 кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісяця сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».

З урахуванням викладеного, висновки суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог про стягнення комісії в розмірі 30 876 грн. є правильними.

Доводи апеляційної скарги представника позивача про те, що встановлення у кредитному договорі щомісячної комісії за обслуговування кредиту не суперечить законодавству на момент укладення сторонами кредитного договору і підписавши кредитний договір № 5126 відповідач засвідчила, що вона погодилася з його умовами та надала свою згоду на отримання кредиту на цих умовах, є безпідставними, адже суть зобов`язання за кредитним договором полягає в обов`язку банку надати гроші (кредит) позичальникові та в обов`язку позичальника їх повернути і сплатити за користування ними проценти. Підписання договору не означає безспірності його умов, якщо вони суперечать законодавчим обмеженням.

Оцінюючи зміст положення пункту 1.2 кредитного договору, яким передбачено сплату позичальником ОСОБА_1 щомісячної комісії за обслуговування кредиту , та зміст положень пункту 6.9.3. Загальних умов кредитування розділу 6 «Умови надання споживчих кредитів» Універсального договору банківського обслуговування клієнтів - фізичних осіб у АТ «Банк Кредит Дніпро» ( версія 13.3), чинних на час укладення кредитного договору, якими визначено, що послуга банку по обслуговуванню кредиту полягає у тому, що банк здійснює нагадування про дати сплати заборгованості за кредитом та суму заборгованості, шляхом направлення SMS - повідомлень; вносить зміни до графіку погашення у випадку здійснення клієнтом часткового дострокового погашення кредиту, за письмовою вимогою клієнта надає оновлений графік погашення або інформацію про залишок заборгованості, тощо, апеляційний суд доходить висновку, що дії банку, які складають обслуговування кредиту, відповідають зобов`язанням банку, визначеним пунктом 6.9.7. Загальних умов кредитування, про надання не частіше одного разу на місяць безоплатно інформації про поточний розмір заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої банку, надання виписок по рахунку, щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за договором, які сплачені та які належить сплатити і дати сплати, та зобов`язанням кредитодавця про надання інформації споживачу, визначених статтею 11 Закону України «Про споживче кредитування», а тому такі послуги не можуть бути оплатними.

Наведене дає підстави для висновку, що положення пункту 1.2 кредитного договору, яким передбачено сплату щомісячної комісії за обслуговування кредиту суперечать положенням частини першої та другої статті 11 Закону України «Про споживче кредитування», а тому таке положення є нікчемним.

Банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладенні кредитного договору.

Вказане узгоджується із правовими висновками, викладеними у постановах Верховного Суду від 17 серпня 2022 року у справі № 180/1434/20, від 31 серпня 2022 року у справі № 202/5330/19, від 14 вересня 2022 року у справі № 755/11636/21, від 30 листопада 2023 року у справі № 216/7637/21.

За таких умов суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про нікчемність умов кредитного договору, яким було встановлено стягнення щомісячної комісії за обслуговування кредиту зі споживача, і такий висновок відповідає чинній правозастосовній практиці.

Помилкове посилання суду першої інстанції на ч. 4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» не призвело до неправильного вирішення спору, тому не є підставою для скасування оскаржуваного рішення суду та задоволення позовних вимог.

Відповідно до статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, є законним і обґрунтованим, підстави для його скасування відсутні, тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 268, 367, 368, 374 - 375, 381 - 383 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Банк Кредит Дніпро», яка подана представником Сухою Мариною Василівною, - залишити без задоволення.

Заочне рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 22 грудня 2023 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складено 14 лютого 2025 року.

Суддя - доповідач: Ящук Т.І.

Судді: Кирилюк Г.М.

Рейнарт І.М.