печерський районний суд міста києва
Справа № 712/4645/24-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 листопада 2024 року

Печерський районний суд м. Києва в складі:

головуючого: судді Григоренко І.В.,

при секретарі: Андрієнко І.І.,

за участю:

представника позивача: не з`явився,

представника відповідача: не з`явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Товариства з обмеженою відповідальністю «СКМ-1» про стягнення грошових коштів та відшкодування моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Соснівського районного суду міста Черкаси з позовом до ОСОБА_2 (далі - відповідач-1, ОСОБА_2 ), Товариства з обмеженою відповідальністю «СКМ-1» (далі - відповідач-2, ТОВ «СКМ-1»), в якому просить стягнути з відповідача-1 на користь позивача безпідставно збережені грошові кошти у розмірі 3 860,00 грн. та моральну шкоду у розмірі 10 000,00 грн., а також стягнути солідарно з відповідача-1 та відповідача-2 на користь позивача моральну шкоду у розмірі 1 000,00 грн.

В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначає, що 23.02.2024 року знайшов на сайті «AUTO.RIA» оголошення про продаж автомобіля BYD Song, та зателефонував на вказаний в оголошенні номер, на дзвінок відповів ОСОБА_2 , який під час розмови запевнив, що автомобіль новий, повністю укомплектований, та скинув у мобільний додаток «Viber» номер його платіжної картки і попросив внести часткову попередню оплату за автомобіль. Вказує, що 24.02.2024 року перерахував на рахунок ОСОБА_2 частину попередньої оплати у сумі 3 860,00 грн. Після чого, на прохання ОСОБА_2 через мобільний додаток «Viber» переслав йому фото паспорта та довідки про реєстрацію місця проживання з метою підготовки проекту договору купівлі-продажу. 28.02.2024 року приїхав на огляд автомобіля, під час якого, позивачем було встановлено, що автомобіль має подряпини нижньої частини переднього бампера і пошкодження захисту двигуна, автомобіль не мав ключа-карти NFC, а ОСОБА_2 не є власником автомобіля. Як слідувало з наданого останнім проекту договору купівлі-продажу № 1446-02/24 власником автомобіля є ТОВ «СКМ-1», на що ОСОБА_2 відмовився пояснювати як він пов`язаний з ТОВ «СКМ-1». Вказує, що ОСОБА_2 не є власником автомобіля, тому немає права його продавати та приймати за нього оплату, у зв`язку з чим, договір купівлі-продажу № 1446-02/24 від 28.02.2024 року ним не був підписаний та укладений. На його прохання повернути попередню оплату ОСОБА_2 відмовився. Вважає, що грошові кошти, які були ним сплачені у розмірі 3 860,00 є такими, що отримані відповідачем-1 без достатньої правової підстави. Водночас, просить стягнути з відповідача-1 на користь позивача моральну шкоду у розмірі 10 000,00 грн., та стягнути солідарно з відповідача-1 та відповідача-2 на користь позивача моральну шкоду у розмірі 1 000,00 грн.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12.04.2024 року, справу було передано судді Соснівського районного суду м. Черкаси Токовій С.Є.

На виконання ч. 6 ст. 187 ЦПК України, 23.04.2024 року судом було зроблено запит до Єдиного державного демографічного реєстру щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) відповідача, та отримано відповідь № 557164 від 23.04.2024 року.

Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 30.04.2024 року цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Товариства з обмеженою відповідальністю «СКМ-1» про стягнення грошових коштів та відшкодування моральної шкоди передано за підсудністю до Печерського районного суду м. Києва.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 30.05.2024 року, справу було передано судді Печерського районного суду м. Києва Григоренко І.В.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 04.06.2024 року в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін відкрито провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Товариства з обмеженою відповідальністю «СКМ-1» про стягнення грошових коштів та відшкодування моральної шкоди, судове засідання для розгляду справи по суті призначено на 05.09.2024 року.

02.09.2024 року з використанням системи «Електронний суд» на адресу Печерського районного суду м. Києва від позивача надійшла заява про розгляд справи за його відсутності.

Протокольною ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 05.09.2024 року, у зв`язку із неявкою відповідачів в судове засідання, згідно ч. 2 ст. 223 ЦПК України, розгляд справи було відкладено до 14.11.2024 року.

12.11.2024 року з використанням системи «Електронний суд» на адресу Печерського районного суду м. Києва від позивача надійшла заява про розгляд справи за його відсутності.

В судове засідання 14.11.2024 року учасники справи не з`явились, про дату, час і місце проведення судового засідання повідомлені належним чином, в тому числі, з використанням засобів мобільного зв`язку, електронною поштою та шляхом публікації оголошення на веб-порталі судової влади України. Позивач у заявах просив розглядати справу за його відсутності.

Відповідачі про розгляд справи повідомлені належним чином, про що свідчить направлення останнім судової повістки рекомендованим листом з повідомленням про вручення поштового відправлення на адресу відповідачів, проте, від відповідача-1 конверт повернувся на адресу суду з відміткою поштового відділення «адресат відсутній за вказаною адресою».

Як визначено у ст. 131 ЦПК України, учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають електронного кабінету, за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому суду адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає, не перебуває або не знаходиться. Якщо учасник судового процесу повідомляє суду номери телефонів і факсів, адресу електронної пошти або іншу аналогічну інформацію, він повинен поінформувати суд про їх зміну під час розгляду справи. Положення частини першої цієї статті застосовуються також у разі відсутності заяви про зміну номерів телефонів і факсів, адреси електронної пошти, які учасник судового процесу повідомив суду. Учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин.

Отже, оскільки судова повістка була направлена відповідачу-1 на адресу місця реєстрації фізичної особи, проте, конверт повернувся із відміткою поштового відділення «адресат відсутній за вказаною адресою», а відповідач-1 про зміну адреси суд не повідомляв, то суд вважає, що судова повістка відповідачу-1 також вручена.

Згідно ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Оскільки, згідно п. 1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі, зокрема, неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки, суд дійшов висновку про розгляд справи за відсутності учасників справи.

Дослідивши письмові докази у справі у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, враховуючи наступне.

Суд встановив, що 24.02.2024 року ОСОБА_1 перерахував на рахунок ОСОБА_2 грошові кошти у розмірі 3 860,00 грн.; призначення платежу - переказ власних коштів. попередня оплата за автомобіль BYD song, що підтверджується копією платіжної інструкції АТ КБ «Приватбанк» № P24AD0623 від 24.02.2024 року (а. с. 7).

27.02.2024 року між ТОВ «СКМ-1» (далі - Продавець) та ОСОБА_1 (далі - Покупець) укладено договір купівлі-продажу № 1446-02/24 (далі - Договір), відповідно до умов якого, Продавець зобов`язується передати у власність Покупця, Товар - BYD Song+; Серійний номер LGXCE4CB3P0466571; Вартість 1 246 400,00 грн., а Покупець зобов`язується прийняти й оплатити його на умовах цього Договору (п. 1.1. Договору) (а. с. 8 -10).

Відповідно до п. 2.1. Договору, право власності на Товар переходить до Покупця з моменту повної оплати вартості Товару.

Згідно п. 2.2. Договору, ризики чи пошкодження Товару, а також обов`язок несення витрат, пов`язаних з Товаром, переходить від Продавця до Покупця в момент фактичного отримання Товару Покупцем, що посвідчується Актом приймання-передачі Товару.

Як визначено у п. 2.5. Договору, Передпродажна технічна та візуальна підготовка на день передачі товару, якість і комплекс товару, що є предметом даного договору, повинні відповідати технічним умовам виробника товару.

Пунктом 4.6. Договору визначено, що продавець гарантує, що на момент укладення Договору Товар є його власністю, не є предметом застави, не знаходиться під арештом чи забороною, що до нього не ведуться судові справи, відносно нього не укладено будь-яких інших договорів з відчуження, чи щодо користування третіми особами.

Відповідно до п. 8.1 Договору, даний Договір набирає чинності з моменту його підписання Сторонами та діє до його повного виконання.

Згідно із ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

За змістом ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Як визначено у ст. 1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду від 30.08.2018 року у справі № 334/2517/16-ц під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Набуття чи збереження майна буде безпідставним не тільки за умови відсутності відповідної підстави з самого початку при набутті майна, а й тоді, коли первісно така підстава була, але у подальшому відпала. Отже, для виникнення зобов`язання, передбаченого ст. 1212 ЦК України, важливим є сам факт безпідставного набуття або збереження, а не конкретна підстава, за якою це відбулося.

Тобто у разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, ст. 1212 ЦК України може бути застосована тільки після того, якщо така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена, або була відсутня взагалі.

Згідно з пунктом 1 частини другої ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Як визначено у ч. 1 ст. 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частиною третьою статті 203 ЦК України передбачено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 208 ЦПК України, у письмовій формі належить вчиняти, зокрема, правочини між фізичною та юридичною особою, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу;

Відповідно до ч. 1 ст. 206 ЦК України, усно можуть вчинятися правочини, які повністю виконуються сторонами у момент їх вчинення, за винятком правочинів, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, а також правочинів, для яких недодержання письмової форми має наслідком їх недійсність.

Згідно із частиною першою статті 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частина перша статті 628 ЦК України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Частиною 1 ст. 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії (ч. 1, 2 ст. 640 ЦК України).

Згідно ч. 2 ст. 642 ЦК України, якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом.

Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 року у справі № 338/180/17 та у постанові Верховного Суду від 28.04.2021 року у справі № 161/2928/19, не можна вважати неукладеним договір після його повного чи часткового виконання сторонами. Якщо дії сторін свідчать про те, що договір фактично був укладений, суд має розглянути по суті питання щодо відповідності цього договору вимогам закону.

Як у визначено у ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Зважаючи на те, що суду надано договір купівлі-продажу № 1446-02/24, акт приймання-передачі до договору купівлі-продажу № 1446-02/24 від 27.02.2024 року, та накладну № 345 від 27.02.2024 року, які не підписані ОСОБА_1 , то суд вважає, що договір між сторонами не був укладеним (а. с. 8 - 10; 12; 13).

Крім того, позивач перерахував відповідачу-1 грошові кошти у розмірі 3 860,00 грн. в якості попередньої оплати за автомобіль, проте, в подальшому договір купівлі-продажу укладено не було та автомобіль передано позивачу не було. Отже, грошові кошти ОСОБА_2 одержав без відповідної правової підстави.

Таким чином, виходячи з установленої судом обставини відсутності укладеного між позивачем та відповідаче-1 договору, суд дійшов висновку про безпідставність отриманої відповідачем-1 від позивача грошової суми, яку відповідач-1 зобов`язаний повернути позивачу.

Згідно ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Як визначено у ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ст. 78 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідачем-1 не надано будь-яких належних, достатніх та допустимих доказів на підтвердження повернення коштів, які були сплачені позивачем.

За таких обставин, позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення безпідставно одержаних грошових коштів у розмірі 3 860,00 грн. є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Щодо позовних вимог до ОСОБА_2 та ТОВ «СКМ-1» про відшкодування моральної шкоди, то суд зазначає наступне.

Згідно ч. ч. 1-3 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

В силу положень п. 5 постанови Пленуму Верховного суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

У п. 9 цієї постанови визначено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням у кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема враховуються характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Визначаючи розмір суми, що підлягає стягненню на відшкодування моральної шкоди, суд повинен навести в рішенні відповідні мотиви.

При цьому, моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Зазначене кореспондується зі змістом ст. 81 ЦПК України.

Позивачем не зазначено наявність моральної шкоди, протиправність діяння її заподіювача - відповідача-1 та відповідача-2, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 в частині відшкодування моральної шкоди є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.

Як визначено у ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Так, оскільки позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», то судовий збір, який підлягав сплаті за подання позову, стягується з ОСОБА_2 в дохід держави.

Зважаючи на те, що позов підлягає частковому задоволенню на суму 3 860,00 грн., що становлять 25,97% від заявлених вимог, то з відповідача-1 в дохід держави слід стягнути 786,37 грн. (25,97% від 3 028,00 грн.) у відшкодування судового збору.

Враховуючи викладене, керуючись ст. ст. 15, 16, 23, 202, 203, 206, 207, 208, 626, 628, 638, 640, 642, 655, 1212, 1167 Цивільного кодексу України, ст. ст. 3, 4, 12, 13, 19, 76-81, 133-141, 259, 263-265, 273, 274, 275, 278, 279, 353, 354, 355, п.п. 15.5 п. 15 Розділу ХІІІ Перехідні положення Цивільного процесуального кодексу України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Товариства з обмеженою відповідальністю «СКМ-1» про стягнення грошових коштів та відшкодування моральної шкоди - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 безпідставно одержані грошові кошти у розмірі 3 860 (три тисячі вісімсот шістдесят) грн. 00 коп.

В іншій частині позову - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 в дохід держави 786 (сімсот вісімдесят шість) грн. 37 коп. у відшкодування витрат по сплаті судового збору.

Позивач: ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідач-1: ОСОБА_2 , адреса: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Відповідач-2: Товариство з обмеженою відповідальністю «СКМ-1», адреса: 20202, Черкаська область, м. Звенигородка, вул. Григорія Сковороди, буд. 2, .

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційні скарги на рішення подаються учасниками справи до Київського апеляційного суду через Печерський районний суд м. Києва, а з початку функціонування Єдиної інформаційно-телекомунікаційної системи безпосередньо до апеляційного суду, матеріали справи витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності Цивільним процесуальним кодексом України в редакції від 15.12.2017 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст судового рішення складений та підписаний 14.11.2024 року.

Суддя І.В. Григоренко