ПОСТАНОВА

Іменем України

24 грудня 2024 року м. Кропивницький

справа № 390/1540/21

провадження № 22-ц/4809/23/24

Кропивницький апеляційний суд у складі:

головуючого судді - Письменного О.А.,

суддів - Дуковського О.Л., Дьомич Л.М.,

при секретарі Федоренко Т.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 15 березня 2023 року (суддя Бойко І.А.) у справі за позовом ОСОБА_1 до фізичної особи підприємця ОСОБА_2 про стягнення майнової шкоди,-

встановив:

У листопаді 2021 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до фізичної особи підприємця ОСОБА_2 , в якому просив зобов`язати відповідача замінити профнастил (висотою хвилі 20 мм покривільний) в кількості 42 штуки по 5,6 метра довжини на профнастил належної якості (висотою хвилі 20 мм покривільний) в кількості 42 штуки по 5,6 метра довжини, стягнути з відповідача на його користь майнову шкоду в сумі 65164 грн та кошти пов`язані із замовленням експертизи розмірі 2894,03 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, 04.11.2015 він придбав у відповідача покрівельний профнастил Н20 в кількості 42 шт, довжиною 5,6 м, що підтверджується видатковою накладною № 200656. Відповідач на даний товар надав сертифікат відповідності № 14/487712, відповідно до якого вага гальванічного покриття (г/метр квадратний) складає 120. Позивач вказав, що придбаний матеріал було використано для покриття власної будівлі, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Однак, в серпні 2021 року на покрівлі будівлі ним було виявлено сліди корозії. Після чого він звернувся до відповідача з усною претензією. На його звернення відповідач направив свого представника для проведення замірів гальванічного покриття, після проведення замірів представником відповідача було повідомлено про те, що воно відповідає тим, які зазначені в сертифікаті. 13.08.2021 за його зверненням представником ДП «Кіровоградстандартметрологія» відібрані зразки з покриття для випробувань, які направлені до ДП «Криврорізький науково-виробничий центр стандартизації, метрології та сертифікації» для експертизи щодо вивчення маси гальванічного покриття покрівлі. За результатом випробувань встановлено, що кількість гальванічного покриття складає 40 г/метр, замість заявлених 120. Кількість цинку у виробі занижено втричі. В подальшому, він направив відповідачу повідомлення про невідповідність, в якому просив розглянути можливість заміни неякісного товару, на що отримав відповідь про готовність відповідача відшкодувати вартість неякісного товару, вартістю станом на 2015 рік, а саме: 23000 грн. Разом з тим, на його замовлення ТОВ «ТБК-БУД Кіровоград» складено кошторис заміни профнастила, згідно якого вартість таких робіт складає 65169 грн.

Позивач вважає, що відповідач свідомо реалізував йому матеріал для покрівлі, який не відповідає вимогам ДСТУ, недоліки проданого товару не усуває.

Рішенням Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 15 березня 2023 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі скаржник, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві, а також на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю. Зокрема вказав те, що суд першої інстанції відмовив у задоволенні позову, з тих підстав, що ним на підтвердження вимог не надано належних доказів, хоча ним було надано результати експертизи, акт про проведення фото- фіксації покрівельного матеріалу. Разом з тим, судом було відмовлено йому у призначенні судової експертизи для встановлення вмісту цинку в покрівлі та відповідності прокатного стану відповідача із слідом на покрівлі.

Заслухавши доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

У частині третій статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 п. 2 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно із ч. 1 п. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Так, відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що заявлені позивачем вимоги є не обґрунтованими та не доведеними належними та допустимими доказами, а саме те, що під час придбання товару позивачем недоліків виявлено не було, відповідач будь-яких документів стосовно гарантійного строку на придбаний позивачем товар не надавав.

Однак з такими висновками суду першої інстанції погодитись не можна з огляду на таке.

Частиною третьою статті 42 Конституції України закріплено, що держава захищає права споживачів, здійснює контроль за якістю і безпечністю продукції та усіх видів послуг і робіт, сприяє діяльності громадських організацій споживачів.

Відповідно до статті 655 Цивільного кодексу (далі - ЦК) України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу (частина перша статті 662 ЦК України).

Стаття 663 ЦК України передбачає, що продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього кодексу.

Відповідно до частин першої і третьої статті 698 ЦК України за договором роздрібної купівлі-продажу продавець, який здійснює підприємницьку діяльність з продажу товару, зобов`язується передати покупцеві товар, що звичайно призначається для особистого, домашнього або іншого використання, не пов`язаного з підприємницькою діяльністю, а покупець зобов`язується прийняти товар і оплатити його. До відносин за договором роздрібної купівлі-продажу з участю покупця-фізичної особи, не врегульованих цим кодексом, застосовується законодавство про захист прав споживачів.

Преамбулою Закону України «Про захист прав споживачів» (тут і надалі в редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин) установлено, що цей Закон регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів.

Відповідно до п. 22 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

У пункті 7 статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, що договір - це усний чи письмовий правочин між споживачем і продавцем (виконавцем) про якість, терміни, ціну та інші умови, за яких реалізується продукція. Підтвердження вчинення усного правочину оформляється квитанцією, товарним чи касовим чеком, квитком, талоном, розрахунковим документом, передбаченим Законом України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг", або іншими документами (далі - розрахунковий документ).

Відповідно до ч. 1 ст. 6 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виробник, виконавець) зобов`язаний передати споживачеві продукцію належної якості, а також надати інформацію про цю продукцію.

Згідно з частиною другою статті 679 ЦК України, якщо продавцем надані гарантії щодо якості товару, продавець відповідає за його недоліки, якщо він не доведе, що вони виникли після його передання покупцеві внаслідок порушення покупцем правил користування чи зберігання товару, дій третіх осіб, випадку або непереборної сили.

За змістом наведеної правової норми у випадку існування гарантії щодо якості товару обов`язок доведення обставин, що звільняють продавця від відповідальності, покладається на нього.

Визначення поняття гарантії якості товару міститься у частині першій статті 675 ЦК України, якою передбачено, що товар, який продавець передає або зобов`язаний передати покупцеві, має відповідати вимогам щодо його якості в момент його передання покупцеві, якщо інший момент визначення відповідності товару цим вимогам не встановлено договором купівлі-продажу.

Під гарантією якості товару слід розуміти ручання продавця про відсутність у товарі в момент його передачі або в інший момент, встановлений у договорі, недоліків по якості товару, що знижують його вартість або не дозволяють використовувати відповідно до мети, передбаченої договором. За загальним правилом, товар повинен відповідати вимогам по якості в момент його передачі від продавця до покупця. Це означає, що наслідки, які встановлені законодавством, зокрема вищенаведеними частиною другою статті 678 ЦК України та частиною першою статті 8 Закону України «Про захист прав споживачів», при реалізації продавцем неякісної продукції настають у випадку, коли недоліки товару мали місце на час його передання покупцеві, але не були і не могли бути виявлені останнім у момент передання. Тобто вказані недоліки стосуються експлуатаційних (споживчих) властивостей товару і не пов`язані з його механічним пошкодженням, які можна виявити шляхом візуального огляду.

Аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку про те, що встановлений частиною другою статті 679 ЦК України обов`язок продавця довести факт виникнення недоліків товару після його передання покупцеві (якщо продавцем надані гарантії щодо якості товару) покладається на нього у випадку, коли такі недоліки не є очевидними, оскільки в такому випадку покупець має можливість виявити ці недоліки і відмовитися від укладення договору або укласти його на інших умовах. Якщо ж покупець, маючи реальну можливість оглянути товар і виявити у ньому очевидні дефекти, не скористався цим правом до передання йому товару, а виявив їх після такого передання, то тягар доведення відповідно до частини першої статті 679 ЦК України покладається на нього.

Такі висновки відповідають правовій позиції Верховного Суду, яка викладена, зокрема, у постанові від 07 липня 2021 року у справі №591/2641/20.

Судом встановлено, що 04.11.2015 ОСОБА_1 придбав у ФОП ОСОБА_2 профнастил Н20 покрівля в кількості 42 шт по 5,600 м кожна, загальною довжиною 235,2 м, на загальну вартість 22540,6 грн, що підтверджується видаткової накладної № 200656 від (а.с.6).

Відповідно до протоколу випробувань згідно з EN 10.204-2.2 встановлені механічні характеристики металевих виробів - металевих котушок, а також вагу гальванічного покриття, зокрема в катушці № 1639164 100/120 г/м, в катушці № НОМЕР_1 120 г/м, в катушці № 3484952 100/120 г/м, в катушці № НОМЕР_2 120 г/м, в катушці № 1639164 100/120 г/м, в катушці № 1639165 100/115 г/м (а.с.7, 8, 66, 110).

Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 2692996 від 08.04.2016 ОСОБА_1 є одноособовим власником комплексу будівель, загальною площею 430,1 кв. м, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.30).

Зі звернення від 15.09.2021 вбачається, що ОСОБА_1 письмово звернувся до ФОП ОСОБА_2 та зазначив, що після придбання покрівельного профнастила в травні 2021 придбаний матеріал покрився іржею.

Відповідно до проектно-кошторисної документації ОСОБА_1 05.10.2021 звернувся до ТОВ «ТДК-Буд Кіровоград» щодо виконання робіт по заміні профнастилу на покрівлі складського приміщення за адресою: АДРЕСА_1 . Вартість робіт становить 65169 грн (а.с.25-29).

Згідно акта від 06.09.2022 про проведення обстеження та фото-фіксації покрівельного матеріалу складського приміщення комплексу будівель за адресою: АДРЕСА_1 , проведеного ОСОБА_1 в присутності свідків під час візуального огляду на покрівлі складського приміщення за вищевказаною адресою виявлено виражені сліди корозії (а.с.107-109, 132-135).

Ухвалою Кропивницького апеляційного суду від 12 березня 2024 року у даній справі було призначено судову комплексну товарознавчо-хімічну експертизу.

З акта відбору зразків (проб) від 05 липня 2024 року вбачається, що за адресою: АДРЕСА_1 , комісією в складі позивача, депутатів В.Северинівської сільської ради Васенка О.В. і ОСОБА_3 , з партії 42 шт довжиною 5,6 м, відібрано зразки в кількості 4 шт розміром 80х80 мм без слідів корозійних чи механічних пошкоджень, а також 2 зразки розміром 100х100 мм з наявними корозійними дефектами з метою випробування продукції за показниками відповідно до вимог ДСТУ, СанПіН, ДСТУ EN 10346 (т.2 а.с.44).

Висновком експертів за результатами проведення комплексної судової товарознавчої експертизи та експертизи металів, сплавів та виробів з них № 4520/24-53/5050/24-34 від 27.09.2024 встановлено, що: 1) фактична кількість гальванічного покриття («цинк-алюміній») на листах профнастилу ( листи без корозійних пошкоджень) складала 29,2 г/м2, що не відповідає вимогам ДСТУ EN 10346:2022, яка має складати не менше 100 г/м2; 2) якість наданих на дослідження зразків листів профнастилу не відповідає вимогам ДСТУ EN 10346:2022 за органолептичними показниками, оскільки на досліджуваних об`єктах наявні дефекти коричневого кольору у вигляді корозійних пошкоджень металу; 3) на поверхні листів профнастилу присутні корозійні пошкодження (дефекти) коричного кольору під якими містились дефекти у вигляді корозійних виразок; 4) корозійні пошкодження (дефекти) на листах профнастилу виникли у зв`язку з недостатньо кількістю нанесеного гальванічного покриття з обох боків.

Отже, позивачем доведено, що придбаний товар не відповідає заявленій відповідачем якості при його продажу, які містилися у сертифікаті відповідності № 14/487712 та вимогам ДСТУ EN 10346:2022.

Згідно частини першої статті 8 Закону України «Про захист прав споживачів», у разі виявлення протягом встановленого гарантійного строку недоліків споживач, в порядку та у строки, що встановлені законодавством, має право вимагати:

1) пропорційного зменшення ціни;

2) безоплатного усунення недоліків товару в розумний строк;

3) відшкодування витрат на усунення недоліків товару.

У разі виявлення протягом встановленого гарантійного строку істотних недоліків, які виникли з вини виробника товару (продавця, виконавця), або фальсифікації товару, підтверджених за необхідності висновком експертизи, споживач, в порядку та у строки, що встановлені законодавством і на підставі обов`язкових для сторін правил чи договору, має право за своїм вибором вимагати від продавця або виробника:

1) розірвання договору та повернення сплаченої за товар грошової суми;

2) вимагати заміни товару на такий же товар або на аналогічний, з числа наявних у продавця (виробника), товар (абзац другий частини першої статті 8 Закону України «Про захист прав споживачів»).

Частиною третьою вказаної вище статті передбачено, зокрема, що вимоги споживача, встановлені частиною першою цієї статті, пред`являються на вибір споживача продавцеві за місцем купівлі товару, виробникові або підприємству, що задовольняє ці вимоги за місцезнаходженням споживача. Споживач має право пред`явити одну з вимог, передбачених частиною першою цієї статті, а в разі її невиконання заявити іншу вимогу, передбачену частиною першою цієї статті.

За змістом абзацу першого частини п`ятої статті 8 Закону України «Про захист прав споживачів», продавець, виробник (підприємство, що задовольняє вимоги споживача, встановлені частиною першою цієї статті) зобов`язані прийняти товар неналежної якості у споживача і задовольнити його вимоги.

За наявності товару вимога споживача про його заміну підлягає негайному задоволенню, а в разі виникнення потреби в перевірці якості - протягом чотирнадцяти днів або за домовленістю сторін (абзац 1 ч. 6 ст. 8 Закону України «Про захист прав споживачів»).

При розірванні договору розрахунки із споживачем у разі підвищення ціни на товар провадяться виходячи з його вартості на час пред`явлення відповідної вимоги, а в разі зниження ціни - виходячи з вартості товару на час купівлі. Гроші, сплачені за товар, повертаються споживачеві у день розірвання договору, а в разі неможливості повернути гроші у день розірвання договору - в інший строк за домовленістю сторін, але не пізніше ніж протягом семи днів (абзац 3 ч. 7 ст. 8 Закону України «Про захист прав споживачів»).

З огляду на викладене, вимога позивача про зобов`язання відповідача замінити товар неналежної якості є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

Що стосується вимог про стягнення майнової шкоди в розмірі 65169 грн., то відповідно до частини першої та пункту 1 частини другої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Згідно з частиною першою статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної особи або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування якщо вона доведе, що шкоду завдано не з її вини (частина друга статті 1166 ЦК України).

У пункті 2 постанови Пленум Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», яка є релевантною і до норм нового ЦК України, судам роз`яснено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Для наявності деліктної відповідальності необхідна наявність складу правопорушення: а) наявність шкоди, б) протиправна поведінка заподіювача шкоди, в) причинний зв`язок між шкодою та поведінкою заподіювача, г) вина.

Таким чином, цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини, якщо у процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. За обставинами справи цю презумпцію мала б спростувати саме відповідачка, що нею не зроблено.

Отже, з огляду на викладене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності й диспозитивності цивільного процесу, саме на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності вини у завданні шкоди, а позивач доводить протиправність дій, наявність шкоди та її розмір й причинно-наслідковий зв`язок.

Позивач довів, що ним у відповідача був придбаний профнастил неналежної якості. Придбаний матеріал ним було використано для покриття покрівлі, що не заперечувалось стороною відповідача. Вартість робіт по заміні профнастилу, відповідно до локального кошторису та договірної ціни, становить 65169 грн.

Зважаючи на викладене, апеляційний суд приходить до висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь ОСОБА_1 майнової шкоди, яка полягає у витратах, що пов`язані з виконанням покрівельних робіт в розмірі 65169 грн.

Щодо вимоги про стягнення коштів пов`язаних із замовленням експертизи колегія суддів вважає, що згідно із частинами першою, п`ятою - сьомою статті 106 ЦПК України учасник справи має право подати до суду висновок експерта, складений на його замовлення. У висновку експерта зазначається, що висновок підготовлено для подання до суду та що експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок.

Експерт, який склав висновок за зверненням учасника справи, має ті самі права і обов`язки, що й експерт, який здійснює експертизу на підставі ухвали суду.

За заявою учасника справи про наявність підстав для відводу експерта, який підготував висновок на замовлення іншої особи, такий висновок судом до розгляду не приймається, якщо суд визнає наявність таких підстав.

Подібні норми містяться й в інших процесуальних кодексах (Кодекс адміністративного судочинства України (далі - КАС України), Господарський процесуальний кодекс України (далі - ГПК України)).

Частина перша статті 1 Закону України «Про судову експертизу» визначає, що судова експертиза - це дослідження на основі спеціальних знань у галузі науки, техніки, мистецтва, ремесла тощо об`єктів, явищ і процесів з метою надання висновку з питань, що є або будуть предметом судового розгляду.

Підставою проведення судової експертизи є відповідне судове рішення чи рішення органу досудового розслідування, або договір з експертом чи експертною установою - якщо експертиза проводиться на замовлення інших осіб (частина перша статті 71 цього Закону).

Пункт 1.8 Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 08 жовтня 1998 року N 53/5, передбачає, що підставою для проведення експертизи відповідно до чинного законодавства є процесуальний документ про призначення експертизи, складений уповноваженою на те особою (органом), або договір з експертом чи експертною установою, укладений за письмовим зверненням особи у випадках, передбачених законом, в якому обов`язково зазначаються її реквізити, номер справи або кримінального провадження або посилання на статтю закону, якою передбачено надання висновку експерта, перелік питань, що підлягають вирішенню, а також об`єкти, що підлягають дослідженню.

Системний аналіз наведених положень процесуального законодавства дозволяє констатувати таке:

(1) витрати, пов`язані із залученням експертів та проведенням експертизи, належать до судових витрат;

(2) висновок експерта може бути підготовлений як на підставі ухвали суду про призначення експертизи, так і на замовлення учасника справи;

(3) у разі подання учасником справи до суду висновку експерта, складеного на його замовлення, у такому висновку має бути зазначено, що його підготовлено для подання до суду та що експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок. При цьому інша сторона може подати до суду заяву про наявність підстав для відводу експерта, який підготував висновок на замовлення іншої особи, і в разі, якщо суд визнає наявність таких підстав, зазначений висновок не приймається судом до розгляду;

(4) при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує не те, коли замовлено експертизу та отримано висновок експерта - до чи після звернення позивача до суду із позовом, а те, чи пов`язані безпосередньо ці витрати з розглядом справи.

Відшкодування витрат за проведення експертизи не обмежується випадком її призначення та проведення після відкриття провадження у справі. Відтак сторона, на користь якої ухвалено рішення, має право на відшкодування витрат за експертизу, проведену до подання позову, якщо такі витрати пов`язані з розглядом справи, зокрема якщо судом враховано відповідний висновок експерта як доказ.

Як убачається з матеріалів справи, проведені ДП «КРИВБАССТАНДАРТМЕТРОЛОГІЯ» лабораторні випробування, на замовлення позивача, не можуть бути враховані судом як належний доказ, оскільки експерт не був обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок. Тому відшкодуванню витрати пов`язані з його проведенням не підлягають.

Враховуючи викладене, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до частини першої, другої, шостої статті 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню витрати пов`язані з проведенням судової експертизи Київським науково-дослідним інститутом судових експертиз в розмірі 53 009,60 грн, а також підлягає стягненню з відповідача в дохід держави дохід держави судовий збір за подання позовної заяви та апеляційної скарги в сумі 2 270 грн.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381 - 384 ЦПК України, суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 15 березня 2023 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Зобов`язати фізичну особу підприємця ОСОБА_2 замінити профнастил (висотою хвилі 20 мм покривільний) в кількості 42 штуки по 5,6 метра довжини на профнастил належної якості (висотою хвилі 20 мм покривільний) в кількості 42 штуки по 5,6 метра довжини.

Стягнути з фізичної особи підприємця ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 у відшкодування майнової шкоди 65 164 грн.

Стягнути з фізичної особи підприємця ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати пов`язані з проведенням судової експертизи в розмірі 53 009,60 грн.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Стягнути з фізичної особи підприємця ОСОБА_2 в дохід держави судовий збір за подання позовної заяви та апеляційної скарги в сумі 2 270 грн.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 21.01.2025.

Судді:

О.А.Письменний О.Л. Дуковський Л.М. Дьомич