печерський районний суд міста києва
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 липня 2024 року

Печерський районний суд м. Києва в складі:

головуючого: судді Григоренко І.В.,

при секретарі: Андрієнко І.І.,

за участю:

позивача: не з`явився,

представника відповідача: не з`явився,

третьої особи: не з`явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант» за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача ОСОБА_2 про стягнення страхового відшкодування, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Печерського районного суду м. Києва з позовом до Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант» (далі - відповідач, ТДВ СК «Альфа-Гарант»), в якому просить стягнути з відповідача на користь позивача страхове відшкодування у розмірі 21 622,50 грн., витрати за проведення оцінки транспортного засобу у розмірі 2 500,00 грн., витрати за здійснення нотаріальних дій у розмірі 500,00 грн. та судові витрати.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 22.11.2017 року у м. Києві на виїзд на вул. Богатирська з вул. Дніпровська сталася дорожньо-транспортна пригода (далі - ДТП) за участю транспортного засобу «Opel», державний номер НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_2 , під час якої, останній не надав перевагу в русі транспортному засобу «ГАЗ», державний номер НОМЕР_2 , який належить на праві власності позивачу, який рухався по головній дорозі, наслідок чого здійснив з ним зіткнення. ДТП сталась з вини ОСОБА_2 , що підтверджується постановою Оболонського районного суду м. Києва від 12.12.2017 року. Оскільки на момент вчинення ДТП цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 була застрахована в ТДВ СК «Альфа-Гарант» на підставі полісу обов`язкового страхування-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АК- від 08.03.2017 року, позивач 23.11.2017 року звернувся до відповідача з повідомленням про ДТП. Згідно калькуляції вартості відновлювального ремонту від 21.01.2018 року № 65-D/37/6 та розрахунку вартості матеріального збитку від 21.02.2018 року № 65-D/37/6, визначено розмір матеріального збитку, який завданий потерпілій особі внаслідок ДТП, що складає 17 022,78 грн. з ПДВ та 14 185,65 грн. без ПДВ. Відповідно до звіту № 15/02/18 від 23.02.2018 року, виконаного суб`єктом оціночної діяльності ОСОБА_3 на замовлення позивача, вартість матеріального збитку завданого власнику транспортному засобу «ГАЗ», державний номер НОМЕР_2 , складає 35 608,15 грн. з ПДВ. 14.06.2018 року ТДВ СК «Альфа-Гарант» виплатило позивачу страхове відшкодування у розмірі 13 985,65 грн. За таких обставин, позивач просить стягнути з відповідача на користь позивача несплачену частину страхового відшкодування у розмірі 21 622,50 грн., що становить різницю між вартістю матеріального збитку та виплаченою частиною страхового відшкодування. Крім того, позивач вважає, що відповідач зобов`язаний відшкодувати на його користь витрати за проведення оцінки транспортного забору у розмір 2 500,00 грн. та витрати на вчинення нотаріальних дій (посвідчення довіреності та двох нотаріальних копій) у розмірі 500,00 грн.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05.11.2018 року, справу було передано судді Печерського районного суду м. Києва Писанцю В.А.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва під головуванням судді Писанця В.А. від 07.11.2018 року в порядку спрощеного позовного провадження без повідомленням сторін відкрито провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант» про стягнення страхового відшкодування.

29.05.2019 року на адресу Печерського районного суду м. Києва від представника відповідача ТДВ СК «Альфа-Гарант» - Гнатюка С.В. надійшов відзив на позовну заяву, в якому ТДВ «СК «Альфа-Гарант» заперечувало проти позовних вимог, оскільки спірні правовідносини регулюються спеціальним законом - Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». На виконання вимог ст. 22, 29 та 34 зазначеного Закону ТДВ «СК «Альфа-Гарант» звернулось до суб`єкта оціночної діяльності ОСОБА_4 з метою визначення вартості матеріального збитку, якого зазнав власник автомобіля «ГАЗ», державний номер НОМЕР_2 . Згідно калькуляції вартості відновлювального ремонту від 21.01.2018 року № 65-D/37/6 та розрахунку вартості матеріального збитку від 21.02.2018 року № 65-D/37/6, визначено розмір матеріального збитку, який завданий потерпілій особі внаслідок ДТП, що складає 17 022,78 грн. з ПДВ та 14 185,65 грн. без ПДВ. 14.03.2018 року позивачем було подано до ТДВ «СК «Альфа-Гарант» заяву про страхове відшкодування, в якій позивач просив сплатити належне йому страхове відшкодування безпосередньо на його особистий картковий рахунок, що є підставою для зменшення розміру страхового відшкодування на встановлений законодавством розмір податку на додану вартість. Відповідач звертає увагу, що у заяві позивач погодився із способом та розміром збитку, визначеного страховиком. 14.06.2018 року ТДВ «СК «Альфа-Гарант» сплатило позивачу страхове відшкодування у розмірі 13 985,65 грн. (14 185,65 грн. (оцінена шкода) - 1 000,00 грн. (франшиза) + 800,00 грн. (евакуатор). При цьому відповідач зазначив, що звіт № 15/02/18 від 23.03.2018 року, виконаний суб`єктом підприємницької діяльності ОСОБА_3 на замовлення позивача, є неналежним доказом, оскільки виконаний з порушенням методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів. З приводу вимог позивача щодо стягнення витрат на проведення оцінки відповідач зазначає, що витрати на проведення (експертизи) дослідження відшкодовуються, якщо представник страховика не з`явився у визначений строк на місце настання страхового випадку, однак ТДВ «СК «Альфа-Гарант» виконала свої обов`язки належним чином. Також, зазначає, що вимога позивача про стягнення витрат на вчинення нотаріальних дій, є незаконною та суперечить чинного законодавства.

29.05.2019 року на адресу Печерського районного суду м. Києва від представника відповідача ТДВ СК «Альфа-Гарант» - Гнатюка С.В. надійшла заява про здійснення розгляду даної цивільної справи в порядку загального позовного провадження.

29.05.2019 року на адресу Печерського районного суду м. Києва від представника відповідача ТДВ СК «Альфа-Гарант» - Гнатюка С.В. надійшло клопотання про призначення судової автотоварознавчої експертизи.

04.06.2019 року на адресу Печерського районного суду м. Києва від представника позивача ОСОБА_6. надійшло клопотання про призначення автотоварознавчої експертизи.

04.06.2019 року на адресу Печерського районного суду м. Києва від представника позивача ОСОБА_6. надійшло клопотання про розгляд справи з викликом сторін.

04.06.2019 року на адресу Печерського районного суду м. Києва від представника позивача ОСОБА_6. надійшла заява про збільшення розміру позовних вимог, в якій просить стягнути з відповідача на користь позивача страхове відшкодування у розмірі 21 622,50 грн., на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України за прострочення грошового зобов`язання за період часу з 15.06.2018 року по 01.06.2019 року 3% річних у розмірі 561,59 грн., інфляційні витрати у розмірі 1 693,69 грн., пеню у розмірі 3 335,78 грн., витрати за проведення оцінки транспортного засобу у розмірі 2 500,00 грн., витрати за стоянку автомобіля у розмірі 12 920,40 грн., витрати за здійснення нотаріальних дій у розмірі 500,00 грн. та судові витрати у вигляді судового збору 704,80 грн. та витрати на юридичні послуги у розмірі 6 000,00 грн. (т. 1, а. с. 116 - 119).

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва під головуванням судді Писанця В.А. від 08.07.2019 року постановлено здійснювати розгляд даної справи за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання у справі на 15.08.2019 року.

15.08.2019 року справу знято зі складу, у зв`язку із перебуванням головуючого судді на лікарняному, підготовче засідання призначено на 12.11.2019 року.

12.11.2019 року справу знято зі складу, у зв`язку із перебуванням головуючого судді на лікарняному, підготовче засідання призначено на 18.03.2020 року.

У зв`язку із неявкою учасників справи 18.03.2020 року, фіксування судового процесу не здійснювалось, підготовче засідання призначено на 14.07.2020 року.

У зв`язку із неявкою учасників справи 14.07.2020 року, фіксування судового процесу не здійснювалось, підготовче засідання призначено на 18.08.2020 року.

18.08.2020 року справу знято зі складу, у зв`язку із перебуванням головуючого судді у відпустці, підготовче засідання призначено на 10.02.2021 року.

У зв`язку із неявкою учасників справи 10.02.2021 року, фіксування судового процесу не здійснювалось, підготовче засідання призначено на 23.04.2021 року.

У зв`язку із неявкою учасників справи 23.04.2021 року, фіксування судового процесу не здійснювалось, підготовче засідання призначено на 29.06.2021 року.

Протокольною ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 29.06.2021 року в підготовчому засіданні було оголошено перерву до 09.09.2021 року.

09.09.2021 року справу знято зі складу, у зв`язку із зайнятістю головуючого судді в іншому провадженні.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 03.02.2022 року, на підставі розпорядження керівника апарату суду Ліннік Н.В. № 51 від 02.02.2022 року, справу було передано судді Печерського районного суду м. Києва Григоренко І.В.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 18.02.2022 року прийнято до провадження цивільну справа за позовом ОСОБА_1 до Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант» про стягнення страхового відшкодування; залучено до участі у справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача ОСОБА_2 (далі - третя особа, ОСОБА_2 ), призначено підготовче засідання на 26.09.2022 року.

26.09.2022 року на адресу Печерського районного суду м. Києва від позивача надійшла заява про проведення підготовчого засідання, призначеного на 26.09.2022 року, без фіксації технічними засобами.

Протокольною ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 26.09.2022 року, відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 198 ЦПК України, підготовче засідання було відкладено до 15.11.2022 року.

29.09.2022 року на адресу Печерського районного суду м. Києва від позивача надійшло клопотання про призначення судової автотоварознавчої експертизи.

29.09.2022 року на адресу Печерського районного суду м. Києва від позивача надійшла заява про збільшення розміру позовних вимог, в якій просить стягнути з відповідача на користь позивача страхове відшкодування у розмірі 21 622,50 грн., на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України за прострочення грошового зобов`язання за період часу з 15.06.2018 по 26.09.2022 року інфляційні витрати у розмірі 11 051,71 грн., пеню у розмірі 3 335,78 грн., 3% річних у розмірі 2 779,53 грн., витрати за проведення оцінки транспортного засобу у розмірі 2 500,00 грн., витрати за стоянку автомобіля у розмірі 12 920,40 грн., витрати за здійснення нотаріальних дій у розмірі 500,00 грн. та судові витрати у вигляді судового збору 704,80 грн. та витрати на юридичні послуги у розмірі 6 000,00 грн. (т. 1, а. с. 212 - 214).

29.09.2022 на адресу Печерського районного суду м. Києва від позивача надійшла заява, згідно якої просить долучити до матеріалів справи докази на підтвердження направлення відповідачу заяви про збільшення позовних вимог та квитанцію про доплату судового збору.

15.11.2022 року на адресу Печерського районного суду м. Києва від позивача надійшла заява про проведення підготовчого засідання, призначеного на 15.11.2022 року, без фіксації технічними засобами у якому позивач зазначив, що клопотання про проведення судової автотоварознавчої експертизи підтримує.

Протокольною ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 15.11.2022 року приєднано до матеріалів справи заяву позивача про збільшення розміру позовних вимог.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 15.11.2022 року задоволено клопотання позивача про призначення судової автотоварознавчої експертизи у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант» за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача ОСОБА_2 про стягнення страхового відшкодування та у справі призначено судову автотоварознавчу експертизу, проведення якої доручити експертам Київського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України; провадження у справі зупинено до отримання висновку експерта.

18.09.2023 року на адресу Печерського районного суду м. Києва надійшов висновок експерта № СЕ-19/111-23/41703-АВ від 08.09.2023 року за результатами судової автотоварознавчої експертизи, проведеної по матеріалам цивільної справи № 757/54394/18-ц (т. 2 а. с. 2 - 27), який було передано головуючому судді 25.09.2023 року (а. с. 28).

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 25.09.2023 року поновлено провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант» за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача ОСОБА_2 про стягнення страхового відшкодування, підготовче засідання у справі призначено на 13.12.2023 року.

13.12.2023 року на адресу Печерського районного суду м. Києва від позивача надійшла заява про закриття підготовчого провадження у справі в якій останній також просив провести підготовче засідання без фіксації технічними засобами.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 13.12.2023 року закрито підготовче провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант» за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача ОСОБА_2 про стягнення страхового відшкодування, та справу призначено до розгляду по суті в загальному позовному провадженні на 08.04.2024 року.

08.04.2024 року справу знято зі складу, у зв`язку з оголошенням повітряної тривоги у м. Києві, та судове засідання призначено на 01.07.2024 року.

19.04.2024 року на адресу Печерського районного суду м. Києва від представника відповідача - Білинової А.В. надійшла заява про розгляд справи у її відсутність

01.07.2024 року на адресу Печерського районного суду м. Києва від позивача надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, в якій останній зазначив, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить задовольнити.

В судове засідання 01.07.2024 року учасники справи не з`явились, про дату, час і місце судового засідання повідомлені належним чином, в тому числі, з використанням засобів мобільного зв`язку, електронною поштою та шляхом публікації оголошення на веб-порталі судової влади України. Позивач у заяві від 01.07.2024 року просив розглядати справу за його відсутності. Представник відповідача у заяві від 19.04.2024 року просила розглядати справу у її відсутність.

Частиною 1 ст. 223 ЦПК України встановлено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Оскільки учасники справи були належним чином повідомлені про розгляд справи, а позивач та представник відповідача у заявах просили розглядати справу за їх відсутності, суд дійшов висновку про розгляд справи за відсутності учасників справи.

Дослідивши письмові докази у справі у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, враховуючи наступне.

Суд встановив, що 22.11.2017 року у м. Києві на виїзді на вул. Богатирська з вул. Дніпровська сталася ДТП за участю транспортного засобу «Opel», державний номер НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_2 , та транспортного засобу «ГАЗ», державний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 .

Постановою Оболонського районного суду м. Києва від 12.12.2017 року у справі № 756/16189/17 ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення та застосовано до нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 340,00 грн. (т. 1 а. с. 11).

Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Таким чином, протиправність дій та вина ОСОБА_2 у вчинені ДТП є встановленою та не підлягає доведенню.

Згідно ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними діями чи бездіяльністю майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Частинами 1, 2 ст. 1187 ЦК України визначено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

При цьому, пунктом 5 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» зазначено, що, відповідно до частини першої статті 1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки належить визнавати будь-яку діяльність, здійснення якої створює підвищену небезпеку завдання шкоди через неможливість контролю за нею людини, а також діяльність, пов`язану з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Оскільки зазначена норма не містить вичерпного переліку видів джерел підвищеної небезпеки (видів підвищеної небезпечної діяльності), суд, беручи до уваги особливі властивості предметів, речовин або інших об`єктів, що використовуються в процесі діяльності, має право визнати джерелом підвищеної небезпеки також й іншу діяльність. До цих особливих властивостей слід відносити створення підвищеної ймовірності завдання шкоди через неможливість повного контролю за ними з боку людей. Цивільно-правова відповідальність за шкоду, завдану діяльністю, що є джерелом підвищеної небезпеки, настає у разі її цілеспрямованості (наприклад, використання транспортних засобів за їх цільовим призначенням), а також при мимовільному проявленні шкідливих властивостей об`єктів, що використовуються в цій діяльності (наприклад, у випадку завдання шкоди внаслідок мимовільного руху автомобіля). В інших випадках шкода відшкодовується на загальних підставах, передбачених ст. 1166 ЦК, особою, яка її завдала (наприклад, коли пасажир, відчиняючи двері автомобіля, що не рухався, спричинив тілесні ушкодження особі, яка проходила поруч).

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України, шкода, завдана внаслідок кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Згідно ст. 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01.07.2004, № 1961-IV (далі - Закон), обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

Відповідно до ст. 4 Закону, суб`єктами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є страхувальники та інші особи, відповідальність яких застрахована, страховики, Моторне (транспортне) страхове бюро України (далі - МТСБУ), потерпілі.

Згідно п. 17.1 ст. 17 Закону, страховики зобов`язані укладати договори обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності (внутрішній договір страхування, міжнародний договір страхування, міжнародний договір "Зелена картка") відповідно до цього Закону та чинного законодавства України.

Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 була застрахована в ТДВ СК «Альфа-Гарант» на підставі полісу обов`язкового страхування-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АК-3477203 від 08.03.2017 року, відповідно до якого забезпеченим транспортним засобом є автомобіль «Opel», державний номер НОМЕР_1 , ліміт відповідальності за шкоду, завдану майну становить 100 000,00 грн., за шкоду, заподіяну життю і здоров`ю - 200 000,00 грн., франшиза - 1 000,00 грн. (т. 1 а. с. 84).

Згідно ст. 6 Закону, страховим випадком є подія, внаслідок якої заподіяна шкода третім особам під час дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася за участю забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована за договором.

Як визначено у п. 22.1 ст. 22 Закону, у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відповідно до ч. 1 ст. 28 Закону, шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, - це шкода, пов`язана, зокрема, з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу.

Згідно п. 9.1, п. 9.2 ст. 9 Закону, страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування. Розмір страхової суми за шкоду, заподіяну майну потерпілих, становить 50 тисяч гривень на одного потерпілого. У разі якщо загальний розмір шкоди за одним страховим випадком перевищує п`ятикратну страхову суму, відшкодування кожному потерпілому пропорційно зменшується.

Отже, ТДВ «СК «Альфа-Гарант» відповідає перед позивачем за заподіяну ОСОБА_2 шкоду у межах 100 000,00 грн.

Відповідно до п. 35.1 ст. 35 Закону, для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування.

23.11.2017 року власник транспортного засобу «ГАЗ», державний номер НОМЕР_2 , ОСОБА_1 звернувся до ТДВ СК «Альфа-Гарант» з повідомленням про ДТП від потерпілого, що мала місце 22.11.2017 року, з вини ОСОБА_2 (т. 1 а. с. 12).

Як визначено у п. 34.2 ст. 34 Закону, протягом 10 робочих днів з дня отримання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) зобов`язаний направити свого представника (працівника, аварійного комісара або експерта) на місце настання страхового випадку та/або до місцезнаходження пошкодженого майна для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків.

На виконання зазначених вимог 30.11.2017 року оцінювачем ОСОБА_5 було оглянуто транспортний засіб «ГАЗ», державний номер НОМЕР_2 , про що складено протокол огляду транспортного засобу, який було підписано без зауважень позивача (том 1 а. с. 91 - 92).

Згідно ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Правові засади здійснення оцінки майна, майнових прав та професійної оціночної діяльності в Україні, її державного та громадського регулювання, забезпечення створення системи незалежної оцінки майна з метою захисту законних інтересів держави та інших суб`єктів правовідносин у питаннях оцінки майна, майнових прав та використання її результатів врегульовані Законом України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні».

Оцінка майна, майнових прав - це процес визначення їх вартості на дату оцінки за процедурою, встановленою нормативно-правовими актами, зазначеними в статті 9 цього Закону, і є результатом практичної діяльності суб`єкта оціночної діяльності (ч. 1 ст. 3 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні»).

Статтею 7 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» передбачено, що оцінка майна проводиться у випадках, встановлених законодавством України, міжнародними угодами, на підставі договору, а також на вимогу однієї з сторін угоди та за згодою сторін. Проведення оцінки майна є обов`язковим у випадках визначення збитків або розміру відшкодування у випадках, встановлених законом.

Наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24.11.2003 року № 142/5/2092 було затверджено Методику товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів (надалі - Методика № 142), яка встановлює механізм оцінки (визначення вартості) колісних транспортних засобів (далі - КТЗ), а також вимоги до оформлення результатів оцінки, оціночні процедури визначення вартості КТЗ.

Згідно п. 1.4. Методики, вона застосовується з метою визначення матеріальних збитків, завданих власнику в разі пошкодження КТЗ.

Так, відповідно до калькуляції вартості відновлювального ремонту від 21.01.2018 року № 65-D/37/6 та розрахунку вартості матеріального збитку від 21.02.2018 року № 65-D/37/6, визначено розмір матеріального збитку, який завданий потерпілій особі внаслідок ДТП, що складає 17 022,78 грн. з ПДВ та 14 185,65 грн. без ПДВ (т. 1 а. с. 88; 89 - 90).

14.03.2018 року ОСОБА_1 звернувся до ТДВ СК «Альфа-Гарант» із заявою про виплату страхового відшкодування. При цьому, підписуючи вказану заяву позивач погодився із способом та розміром збитку, розрахованим Страховиком, про що зазначено безпосередньо у заяві (т. 1 а. с. 15).

Відповідно до п. 36.1 ст. 36 Закону, страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку. Якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати (регламентної виплати) за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

Так, за наслідком розгляду заяви власника транспортного засобу «ГАЗ», державний номер НОМЕР_2 , від 14.03.2018 року, ТДВ СК «Альфа-Гарант» перерахувало ОСОБА_1 страхове відшкодування у розмірі 13 985,65 грн., що підтверджується випискою по картковому рахунку позивача (т. 1 а. с. 20).

Так, 23.02.2018 року на замовлення позивача було складено Звіт № 15/02/18 про оцінку колісного транспортного засобу, нанесеного власнику транспортного засобу «ГАЗ», державний номер НОМЕР_2 , згідно якого, ринкова вартість КТЗ на момент пошкодження становить 74 359,90 грн.; вартість відновлювального ремонту КТЗ становить 71 802,85 грн.; вартість матеріального збитку становить 35 608,15 грн. (т. 1 а. с. 21 - 32).

В ході розгляду зазначеної цивільної справи № 757/54394/18-ц була проведена судова автотоварознавча експертиза. Так, згідно з висновком судового експерта науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України № СЕ-19/111-23/41703-АВ від 08.09.2023 року, розмір матеріального збитку, завданого власнику автомобіля «ГАЗ», державний номер НОМЕР_2 , станом на 22.11.2017 року складає 25 811,98 грн. без врахування ПДВ (т. 2 а. с. 2 - 27).

Відповідно до п. 36.2 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик протягом 15 днів з узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у ст. 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніше як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування та виплатити його. А у разі невизнання майнових вимог заявника або з підстав, визначених статтями 32 та/або 37 цього Закону, - прийняти вмотивоване рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати).

За загальним правилом майнова шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (ч. 2 ст. 1187 ЦК України).

Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» встановлено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

Пунктом 6 цієї ж Постанови роз`яснено, що особою, яка зобов`язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до ст. 1192 ЦК України, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Отже, визначаючи розмір заподіяної шкоди при страхуванні наземного транспорту, суд повинен виходити з фактичної (реальної) суми, встановленої висновком автотоварознавчої експертизи або відповідними документами станції технічного обслуговування, на якій проводився ремонт автомобіля.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Згідно ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Як визначено у ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ст. 78 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Оскільки, відповідно до висновку судового експерта № СЕ-19/111-23/41703-АВ від 08.09.2023 року про оцінку транспортного засобу, розмір матеріального збитку встановлено у розмірі 25 811,98 грн., то суд вважає, що з відповідача підлягає стягненню сума страхового відшкодування, яка становить різницю між сумою збитку, встановленою у висновку судового експерта № СЕ-19/111-23/41703-АВ від 08.09.2023 року та виплаченою ТДВ СК «Альфа-Гарант» сумою страхового відшкодування у розмірі 13 985,65 грн., що становить 11 826,33 грн.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 до ТДВ СК «Альфа-Гарант» про стягнення страхового відшкодування є обґрунтованими, проте підлягають частковому задоволенню у розмірі 11 826,33 грн.

Щодо позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення з відповідача за прострочення грошового зобов`язання за період часу з 15.06.2018 року по 26.09.2022 року інфляційних витрат у розмірі 11 051,71 грн., пені у розмірі 3 335,78 грн. та 3% річних у розмірі 2 779,53 грн., суд зазначає наступне.

Згідно п. 36.1 ст. 36 Закону, страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку. Якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати (регламентної виплати) за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

Відповідно до п. 36.2 ст. 36 Закону, страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний: у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. Якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. При цьому доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту. Якщо у зв`язку з відсутністю документів, що підтверджують розмір заявленої шкоди, страховик (МТСБУ) не може оцінити її загальний розмір, виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється у розмірі шкоди, оціненої страховиком (МТСБУ). Страховик має право здійснювати виплати без проведення експертизи (у тому числі шляхом перерахування коштів особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна), якщо за результатами проведеного ним огляду пошкодженого майна страховик і потерпілий досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування і не наполягають на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна; у разі невизнання майнових вимог заявника або з підстав, визначених статтями 32 та/або 37 цього Закону, - прийняти вмотивоване рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати).

Як визначено у ч. 5 ст. 36 Закону, за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня.

Так, ОСОБА_1 звернувся до ТДВ СК «Альфа-Гарант» із заявою про страхове відшкодування, згідно полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, 14.03.2018 року, а останнє прийняло рішення про здійснення виплати страхового відшкодування та виплатило його 14.06.2018 року, тобто в рамках 90 днів, передбачених Законом.

Відтак, позивачем не порушено вимог чинного законодавства щодо прийняття рішення про здійснення страхового відшкодування або про відмову у здійсненні страхового відшкодування.

Отже, суд вважає, що ТДВ СК «Альфа-Гарант» не прострочило виконання грошового зобов`язання, відтак, правові підстави для стягнення пені, інфляційного збільшення боргу та трьох процентів річних за прострочення грошового зобов`язання відсутні.

Щодо стягнення з ТДВ СК «Альфа-Гарант» на користь позивача витрат на проведення оцінки транспортного засобу у розмірі 2 500,00 грн., суд зазначає наступне.

Відповідно до п. 34.3 ст. 34 Закону, якщо представник страховика (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) не з`явився у визначений строк, потерпілий має право самостійно обрати аварійного комісара або експерта для визначення розміру шкоди. У такому разі страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) зобов`язаний відшкодувати потерпілому витрати на проведення експертизи (дослідження).

Отже, спеціальний Закон передбачає виключну обставину, за якої потерпіла особа може самостійно (за власним замовленням) визначити розмір шкоди та страховик буде зобов`язаний відшкодувати саме такий її розмір, а саме: у разі якщо страховика (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) не з`явився у визначений строк на місце настання страхового випадку та/або до місцезнаходження пошкодженого майна для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків.

Ураховуючи те, що матеріали справи не містять доказів того, що ТДВ СК «Альфа-Гарант» було порушено відповідний 10-денний строк для визначення розміру збитку, вимоги ОСОБА_1 щодо стягнення з відповідача витрат на проведення оцінки транспортного засобу у розмірі 2 500,00 грн. задоволенню не підлягають.

Щодо стягнення з ТДВ СК «Альфа-Гарант» на користь позивача витрат за вчинення нотаріальних дій у розмірі 500,00 грн., суд зазначає наступне.

Оскільки, Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не передбачено такого виду витрат, то стягнення з відповідача витрат на вчинення нотаріальних дій у розмірі 500,00 грн. задоволенню не підлягають.

Щодо стягнення з ТДВ СК «Альфа-Гарант» на користь позивача витрат за стоянку автомобіля у розмірі 12 920,40 грн., суд зазначає наступне.

Як вбачається із положень ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Так, на підтвердження оплати послуг за стоянку автомобіля позивачем надано Акт виконаних робіт № 29-46 від 12.03.2019 року, з якого встановлено, що цей акт складено про те, що виконавець провів ремонт автомобіля «ГАЗ», державний номер НОМЕР_2 , а замовник прийняв виконану роботу (т. 1 а. с. 122).

Таким чином, суд вважає, що матеріали справи не містять належних та допустимих доказів підтвердження користування позивачем та оплати послуг стоянки автомобіля, у зв`язку з чим, вимога ОСОБА_1 в частині стягнення з відповідача витрат за стоянку автомобіля є необґрунтованою та задоволенню не підлягає.

За таких обставин, позов підлягає частковому задоволенню.

Щодо відшкодування з ТДВ СК «Альфа-Гарант» на користь позивача витрат на юридичні послуги у розмірі 6 000,00 грн., суд зазначає наступне.

Статтею 59 Конституції України передбачено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Частиною першою та другою статті 15 ЦПК України встановлено, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Згідно ст. 131-2 Конституції України для надання професійної правничої допомоги в Україні діє адвокатура. Виключно адвокат здійснює представництво іншої особи в суді, а також захист від кримінального обвинувачення.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України представником у суді може бути адвокат або законний представник.

Як визначено у ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Згідно ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Виходячи з аналізу зазначених правових норм розподілу між сторонами підлягають витрати на правничу допомогу, надані адвокатом.

За приписами ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокат - фізична особа, яка здійснює адвокатську діяльність на підставах та в порядку, що передбачені цим Законом; адвокатська діяльність - незалежна професійна діяльність адвоката щодо здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Пунктом 4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» визначено, що договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Відповідно ч. 1 ст. 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: 1) договір про надання правової допомоги; 2) довіреність; 3) ордер; 4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.

Так, представником ОСОБА_1. у даній справі була Фізична особа-підприємець ОСОБА_6 , який діяв на підставі договору № 28/09/2018-ЦС про надання юридичних послуг від 28.09.2018 року, укладеним між Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_6 та ОСОБА_1 (т. 1 а. с. 58 - 60).

Ураховуючи те, що розподілу між сторонами підлягають витрати на професійну правничу допомогу адвоката, а ФОП ОСОБА_6 не надав доказів на підтвердження права зайняття ним адвокатською діяльністю, тому відсутні підстави для відшкодування витрат на професійну правничу допомогу понесені позивачем.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем понесені в якості судових витрат витрати по сплаті судового збору в розмірі 704,80 грн., та витрати на проведення автотоварознавчої експертизи у розмірі 9 061,61 грн., що підтверджується квитанцією № ПН249794СІ від 02.11.2018 року та квитанцією 0.0..1.

З урахуванням того, що суд дійшов висновку про часткове задоволення позову, то відшкодуванню позивачу за рахунок відповідача підлягає судовий збір у розмірі 195,51 грн. та витрати пов`язанні з розглядом справи (автотоварознавча експертиза) у розмірі 2 510, 07 грн.

Враховуючи викладене, керуючись ст. ст. 59, 131-2 Конституції України, ст. ст. 3, 4, 6, 9, 17, 22, 29, 35, 36, 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст. 7 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні», ст. ст. 1, 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» ст. 22, 1166, 1187, 1188 Цивільного кодексу України, ст. ст. 3, 4, 12, 13, 19, 76-81, 133-141, 259, 263-265, 273, 353, 354, 355, п.п. 15.5 п. 15 Розділу ХІІІ Перехідні положення Цивільного процесуального кодексу України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант» за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача ОСОБА_2 про стягнення страхового відшкодування - задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант» на користь ОСОБА_1 страхове відшкодування у розмірі 11 826 (одинадцять тисяч вісімсот двадцять шість) грн. 33 коп.

В іншій частині позову - відмовити.

Стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант» на користь ОСОБА_1 195 (сто дев`яносто п`ять) грн. 51 коп. у відшкодування витрат по сплаті судового збору та 2 510 (дві тисячі п`ятсот десять) грн. 07 у відшкодування витрати, пов`язані з розглядом справи.

Позивач: ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_3 .

Відповідач: Товариство з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант», 01133, м. Київ, бульв. Лесі Українки, буд. 26; .

Третя особа: ОСОБА_2 , АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_4 .

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційні скарги на рішення подаються учасниками справи до Київського апеляційного суду через Печерський районний суд м. Києва, а з початку функціонування Єдиної інформаційно-телекомунікаційної системи безпосередньо до апеляційного суду, матеріали справи витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності Цивільним процесуальним кодексом України в редакції від 15.12.2017 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст судового рішення складений та підписаний 12.07.2024 року.

Суддя І.В. Григоренко