Справа № 308/7908/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 січня 2024 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в особі головуючого судді Дергачової Н.В., при секретарі судового засідання Микуланинець О.І., у присутності: представника позивача адвоката Кухти О.В., першого відповідача ОСОБА_1 та її представника адвоката Марини В.Г., другого відповідача ОСОБА_2 , третього відповідача ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ужгороді за позовною заявою ОСОБА_4 до першого відповідача - ОСОБА_1 , другого відповідача - ОСОБА_5 , третього відповідача ОСОБА_3 та четвертого відповідача - ОСОБА_6 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Державний нотаріус Ужгородської районної нотаріальної контори Куліков Михайло Віталійович про визнання договору дарування удаваним, визнання спільною сумісною власністю будинку та земельної ділянки та поділ спільно нажитого майна подружжя, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_4 22 червня 2021 року звернувся до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області суду із позовом до першого відповідача - ОСОБА_1 , другого відповідача ОСОБА_7 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Державний нотаріус Ужгородської районної нотаріальної контори Куліков М.В. за яким просить суд:

- визнати договір дарування незавершеного будівництвом будинку та земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 , посвідчений державним нотаріусом Ужгородської районної державної нотаріальної контори Куліков М.В. за реєстровим номером 2-112 від 08 лютого 2006 року - удаваним.

- визнати договір дарування незавершеного будівництвом будинку та земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 , посвідчений державним нотаріусом Ужгородської районної державної нотаріальної контори Куліков М.В. за реєстровим номером 2-112 від 08 лютого 2006 року - договором купівлі-продажу;

- визнати житловий будинок з надвірними спорудами та земельну ділянку по АДРЕСА_1 об`єктом права спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (ІдН НОМЕР_1 , АДРЕСА_2 ) та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (ІдН НОМЕР_2 , АДРЕСА_3 );

- визнати за ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (ІдН НОМЕР_1 , АДРЕСА_2 ) та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (ІдН НОМЕР_2 , АДРЕСА_3 ), право власності на будинок та земельну ділянку під АДРЕСА_1 , по 1/2 частині за кожним;

- поділити рухоме майно подружжя, яке є об`єктом спільної сумісної власності в рівних частках по 1/2 кожному виділивши у власність ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (ІдН НОМЕР_1 , АДРЕСА_2 ), наступне майно: - спальній гарнітур з натурального дерева кольору «горіх», вартістю 10 000 грн.; - кожаний уголок кольору «шампань», який складається із трьох частин, вартістю 10 000 грн.; - один плазмовий телевізор, вартістю - 6 000 грн.; - пральну машину, вартістю - 8 000 грн.; - мікрохвильову, вартістю - 4 000 грн.; - килим, розміром 4x3, вартістю 4 000 грн., що разом складає - 42 000 грн. виділивши у власність ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (ІдН НОМЕР_2 , АДРЕСА_3 ), наступне майно: - шафу купе, вартістю 10 000 грн.; - плазмовий телевізор, вартістю - 6 000 грн.; - стіл для столової, вартістю - 10 000 грн.; - кухонну стінку, вартістю - 12 000 грн.; - 6-ть стільців, вартістю - 6 000 грн.; - електрочайник, вартістю - 1 200 грн.; - столовий сервіз, вартістю - 2 000 грн.; - килим, розміром 4x3, вартістю 4 000 грн.; - три карнизи, вартістю - 3 000грн.; - три гардини (тюлі), вартістю - 15 000 грн., що разом складає - 69 200 грн.

В обґрунтування позову позивач зазначив наступне.

Із 02 жовтня 1999 року до 08 лютого 2021 року, позивач ОСОБА_4 перебував у зареєстрованому шлюбі із ОСОБА_1 . Від цього шлюбу народився син - ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 08 лютого 2021 року, шлюб зареєстрований 02 жовтня 1999 року, актовий запис № 34, між ними розірвано.

З метою добудови незавершеного будинку та благоустрою земельної ділянки на протязі багатьох років позивач виїжджав на заробітки до Італії, тому правовстановлюючими документами на будинок та земельну ділянку і в подальшому не цікавився, а перед подачею на розірвання шлюбу документи на будинок та земельну ділянку (а також всі накладні та квитанції на і закупівлю будматеріалів на добудову незавершеного будівництвом будинку та перепланування з гаража в літню кухню, яка складається із столової та кухні у будинку він не знайшов.

11 червня 2021 року із Інформаційної довідки № 261141826 сформованої 11 червня 2021 року нотаріусом, позивачу стало відомо, що будинок та земельна ділянка під АДРЕСА_1 зареєстровані в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно на підставі договору дарування недобудованого житлового будинку та земельної ділянки від 08 лютого 2006 року значиться зареєстрованим одноособово за відповідачкою - 1 ОСОБА_1 .

В 2006 році у співбесіді із відповідачем ОСОБА_7 , який являється батьком відповідачки - 1, останній заявив, що продовжувати будівництво будинку АДРЕСА_1 він із-за відсутності грошових коштів не взмозі, вирішив недобудову продавати. Порадившись із нині вже бувшою дружиною вони вирішили будинок та земельну ділянку для їх сім`ї купити. Відповідач - 2 почувши їх бажання, так як для них, назвав ціну будинку та земельної ділянки 130 000 грн., на що вони погодилися. Де і яким чином здійснювалось оформлення будинку і земельної ділянки в сільській раді чи в нотконторі, віривши у порядність дружини, позивач не цікавився цим, займалася одноособово відповідачка - 1. Тобто, між ними - позвиачем, відповідачами 1 та 2 була домовленість про купівлю-продаж незавершеного будівництвом будинку та земельної ділянки за АДРЕСА_1 та в рахунок договору купівлі-продажу ними спільно із відповідачкою - 1 відповідачу - 2 грошові кошти в сумі 130 000 грн. в присутності його дружини були передані за місцем проживання останнього у будинку АДРЕСА_4 . Позивач вважає, що відповідачка - 1 нотаріально оформила будинок і землю за договором дарування з метою позбавлення його - чоловіка права на майно в цілому, тобто укладеним договором дарування мала намір приховати договір купівлі-продажу під час їх перебування в шлюбі, чого до жовтня 2020 року він не підозрював і не знав.

Із моменту купівлі незавершеного будівництвом будинку АДРЕСА_1 , позивач спільно із відповідачкою ОСОБА_1 на його зароблені кошти за кордоном, його будівництво завершили, тобто були виконані наступні будівельні роботи: в період 2007-2017 роки проведено повну заміну вікон та дверей, встановлено електромережу по дорозі до будинку та заведено в будинок; до будинку влаштована, спочатку тимчасова, а згодом капітальна дорога; влаштовано водопостачання до і в будинок та проведено каналізацію, а також замінено газове опалення на нову сучасну систему опалення. В 2010 році замінено покрівлю будинку, з влаштуванням капітальних ринв для водовідводів. В 2012 році проведено реконструкцію гаражу під будівлю літньої кухні, яка складається із столової, прихожої, кухні та кладової-котельні. В будинку влаштовано сантехнічне приладдя до ванної кімнати (душ беде, ванну, раковину), кухні, туалету, стіни та підлога облицьовано плиткою. На другому поверсі будинку влаштовані два балкони, проведено штукатурку внутрішніх стін та стель. В 2018 році проведено заміну вхідних дверей, утеплення фасаду будинку з нанесенням декоративної штукатурки та фарбування, влаштовано відмостку навкруг будинку. На 1-му поверсі здійснено чорнову стяжку стін та стелі та виконано санітарну побілку. Двір устелено бруківкою, влаштовані ворота та калітка, огорожу двору та земельної ділянки. Облицьований плиткою фундамент будинку, а в послідуючому перетягнуто декоративною штукатуркою. Влаштований металевий каркас сходової клітки на другий поверх. На першому поверсі влаштована підлога в одній кімнаті та кухні полова дубова дошка, а в другій кімнаті ламінований паркет. Благо влаштовано земельну ділянку, шляхом завезення 20-ти камазів ґрунту, перед будинком та навкруг земельної ділянки для відводу дощових вод влаштовано рів (канави). Станом на сьогоднішній день будинок, надвірна споруда переобладнана із гаражу під літню кухню мають 99% готовності.

Окрім купівлі будинку та земельної ділянки спільно під час шлюбу придбано і інше рухоме майно, а саме: спальній гарнітур з натурального дерева кольору «горіх», вартістю 10 000 грн.; - кожаний уголок кольору «шампань», який складається із трьох частин, вартістю 10 000 грн.; - шафа купе, вартістю 10 000 грн.; - два плазмові телевізори, вартістю по 6 000 грн.; - стіл для столової, вартістю - 10 000 грн.; - пральна машина, вартістю - 8 000 грн.; - кухонна стінка, вартістю - 12 000 грн.; - 6-ть стільців, вартістю - 6 000 грн.; - мікрохвильова, вартістю - 4 000 грн.; - електрочайник, вартістю - 1 200 грн.; - столовий сервіз, вартістю - 2 000 грн.; - килим, розміром 4x3, вартістю 4 000 грн.; - килим, розміром 2x3, вартістю 4 000 грн.; - три карнизи, вартістю - 3 000грн.; - три гардини (тюлі), вартістю - 15 000 грн., що разом складає - 111 200 грн. : 2 = 55 600 грн. кожного.

Отже, позивач вважає, що придбане за час шлюбу рухоме майно також підлягає поділу в рівних частках.

За ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 29.06.2021 року у справі № 308/7908/2021 вищенаведений позов було залишено без руху та надано позивачеві строк для усунення недоліків зазначених в ухвалі суду.

За ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 12 липня 2021 року судом було відкрите провадження у цивільній справі № 308/7908/2021 (провадження № 2/308/2294/21) у зв`язку із виконанням вимог ухвали від 29.06.2021 року та постановлено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін.

Разом із позовною заявою ОСОБА_4 до суду була подана заява про забезпечення позову, за якою він просив суд: вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на рухоме та нерухоме майно (житловий будинок та земельну ділянку), що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , до вирішення спору за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1 , ОСОБА_7 , третьої сторони без самостійних вимог: державного нотаріус Ужгородської районної державної нотаріальної контори Куліков Михайло Віталійович про визнання договору дарування удаваним, визнання спільною сумісною власністю будинку та земельної ділянки та поділ спільно нажитого майна подружжя, по суті та вступу у законну силу судового рішення.

За ухвалою від 14.07.2021 року судом було заяву про забезпечення позову у цивільній справі № 308/7908/20 (провадження № 2/308/2294/21) задоволено; вжито заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на житловий будинок та земельну ділянку із кадастровим номером :11:014:0084, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , до вирішення спору по суті та вступу у законну силу судового рішення.

Зазначена ухвала була переглянута у апеляційному порядку, за постановою від 10.03.2022 року Закарпатського апеляційного суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 , інтересах якої діє ОСОБА_9 , залишено без задоволення, а ухвалу Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 14 липня 2021 року залишено без змін.

27.09.2021 року до суду надійшов від першого відповідача ОСОБА_1 письмовий відзив на позовну заяву за яким вона просить суд: позов задовольнити частково; спільне нажите рухоме майно поділити наступним чином: визнати за нею, ОСОБА_1 право власності на: електричну кавоварку, плазмовий телевізор, холодильник LG, електричну кавоварку, спальний гарнітур з натурального дерева (спальню), килим (який є єдиний в будинку), шафу купе, плазмовий телевізор, кухонну стінку, стіл для столової з 6 (шістьма) стільцями; електрочайник, столовий сервіз, три карнизи, три гардини (тюлі). Залишивши за позивачем ОСОБА_4 : шкіряний кутовий диван кольору «шампань», один плазмовий телевізор, мікрохвильову піч, набір посуди каструль (5000 грн.), м`ясорубку комбайн (яка на час покупки коштувала 3000 грн.), кавомашину фірма URA, (300 євро коштувала при покупці б/у речей), газоно-косарку (середня ринкова вартість якої складає 2000 грн.), набір валізи інструментів для господарства (середня ринкова вартість якої складає 3000 грн.), внутрішні дерев`яні двері (приблизна ціна 10 000 гривень), 6 шт. - батареї та газовий котел «ВУЛКАН» (які були установлені до нових та середня ринкова вартість складає 10000 грн.), насос для відкачки води з шлангом (вартістю 4500 грн.). В інших позовних вимогах відмовити повністю.

При цьому перший відповідач в обґрунтування відзиву зазначила, що подаючи позов про визнання договору дарування удаваним, визнання спільною сумісною власністю будинку та земельної ділянки та поділ спільно нажитого майна подружжя, укладеного між батьком ОСОБА_7 та його дочкою ОСОБА_1 08.02.2006 року - через більше 15 років з моменту його укладання, позивач не наводить обставини, що свідчили б про поважність причин пропущення ним терміну позовної давності. Натомість вказує, що був присутній при здійсненні 08.02.2006 року укладеного нібито договору - купівлі, замість договору дарування, що є необґрунтованим та міститься тільки зі слів без належних доказів. А отже, позовні вимоги пунктів: 4, 5, 6, 7 взагалі не підлягають розгляду та підлягають закриттю за закінченням строків давності.

Що стосується земельної ділянки 0,06 га, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 (згідно поданих позивачем даних з Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно....) виділена ОСОБА_1 на підставі рішення органу місцевого самоврядування, про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність ОСОБА_1 . Тобто відповідач одержала земельну ділянку в межах норм безоплатної приватизації, а тому у відповідності до положень статті 57 Сімейного кодексу України, є її особистою приватною власністю. Таким чином, земельна ділянка отримана в межах безоплатної приватизації не є спільною сумісною власністю подружжя, а отже не підлягає поділу між ними при розлученні.

Позивачем надається недостовірна інформація про те, що ним встановлювалося заміна вікон, дверей та утеплення будинку, проведення системи опалення, освітлення, водопроводу та ін., оскільки нею отриманий в червні 2018 році кредит у Обласному Фонді інвестування за програмою «Власний дім» в сумі 100 000 гривень, та який погашається станом на сьогодні, копія довідки від 14.07.2021р. №142-07 долучається.

Згідно договору дарування процент готовності недобудованого житлового будинку становив 81%, а станом на сьогодні 89% готовності, а не як зазначає позивач 99%. Окрім недобудованого житлового будинку на земельній ділянці знаходяться: вбиральня - літ. «Б», хлів - літ. «В», огорожа, що підтверджується виданою Довідкою від 20.09.2021 року №1401- 01 Бюро технічної інвентаризації нерухомого майна та договором дарування. З чого слідує, за весь час шлюбу незавершений житловий будинок на 8% збільшився, а саме ними разом здійснено тільки перекриття даху. Позивачем не долучено жодних коштів на облаштування будинку, а все взято та описано в позовній заяві на словах та недостовірних даних, з його слів, а зароблені ним кошти на заробітках вкладаються в його житло за яким він зареєстрований.

01.10.2021 року до суду надійшов письмовий відзив другого відповідача ОСОБА_7 , який помер у подальшому, за яким він просив суд: визнати договір дарування від 08.02.2006 р. удаваним; визнати договір дарування договором купівлі-продажу; визнати право власності на будинок і земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1 , за ОСОБА_4 та ОСОБА_1 в рівних частках по 1/2 за кожним.

В обґрунтування відзиву ОСОБА_7 зазначив наступне.

Позивач ОСОБА_4 та ОСОБА_1 шляхом реєстрації 02.10.1999 р. шлюбу створили сім`ю. ІНФОРМАЦІЯ_4 у подружжя ОСОБА_10 народився син - ОСОБА_8 .

У 2006 році в сімейному крузі, а точніше своїй дружині у присутності доньки ОСОБА_1 та її чоловіка - позивача ОСОБА_4 він заявив, що будинок під АДРЕСА_1 , який отримав у спадок від своїх батьків за відсутності коштів продовжувати добудовувати змоги не має, тому буде його продавати, просив розповсюджувати між людьми про його продаж. Згадати дату, місяць не може, то була зима - під новий рік чи вже був початок 2006 року до нього звернувся зять - позивач із проханням озвучити суму продажу, так як вони із дружиною виявили бажання недобудову і землю купити для їхньої сім`ї. Так як для них, порадившись із дружиною, він назвав суму 130 000 гривень, на що зять погодився. Через деякий час, дату не пригадує, зять - позивач у його будинку за адресою: АДРЕСА_4 , у присутності його дружини ОСОБА_5 йому передав 130 000 гривень. Йому здається, що в момент передачі йому грошей, присутньою була і ОСОБА_1 . Дійсно, між ними відбулась купівля спірного будинку і землі.

Оформленням будинку і земельною ділянкою на свою сім`ю займалась відповідачка ОСОБА_1 . Коли були зібрані та подані до нотаріуса документи відповідачка ОСОБА_1 сказала, що потрібно їхати до нотаріуса підписати договір. Він пригадує, що вони з нею ходили до державного районного нотаріуса, що знаходиться по вулиці Собранецькій у м. Ужгород і на перехресті біля Водоканалу. Коли він зайшов до нотаріуса, то був чоловік, який сказав, що документи готові і показав, де йому проставити підписи, він підписи поставив і все, зміст бумаг він не читав, оскільки йому було все одно. Як була оформлена купча договором купівлі-продажу чи договором дарування він не цікавився. Пригадує, що донька - відповідачка ОСОБА_11 говорила, що платежі - податок та послуги нотаріуса обійшлись дешево. Будь-яких справ, окрім власної праці допомоги в добудові будинку та благоустрою землі до подружжя ОСОБА_10 він не мав. Дійсно, ОСОБА_4 , щоб добудувати будинок та облагородити земельну ділянку роками виїжджав на заробітки за кордон. Коли появлялись гроші, поетапно продовжував та проводив добудову, а коли він мав сили в добудові допомагав. Все, що описав у позові ОСОБА_4 по добудові будинку відповідає дійсності, все те є вже зроблено - добудовано. Йому відомо, що сім`я ОСОБА_10 розпалася. Хто винен у розпаді сім`ї йому їх не судити, нехай розбираються між собою самі. Він стверджує, що будинок і землю вони у нього купили за 130 000 гривень. Він будинок, хоча вона його донька одноособово ОСОБА_1 не дарував. Тому позов ОСОБА_4 визнає, вважає, що куплене та спільно нажите під час шлюбу майно є їх спільною сумісною власністю.

04.10.2021 року до суду від позивача надійшла письмова відповідь позивача на відзив першого відповідача ОСОБА_1 , за якою він просить суд визнати відзив на позов ОСОБА_1 таким, що не містить жодних спростувань позовних вимог ОСОБА_4 та такий відхилити з підстав, зазначених у цій відповіді.

Подане представником позивача 04.10.2021 року клопотання про виклик свідків було розглянуте судом та задоволене в частині допиту у якості свідка ОСОБА_3 , оскільки в іншій частині не було підтримано заявником на момент розгляду.

Клопотання представника позивача від 04.10.2021 року про витребування доказів було залишено судом без розгляду, оскільки заявник не підтримав зазначене клопотання на момент його розгляду.

04.10.2021 року до суду також надійшли письмові заперечення другого відповідача ОСОБА_7 на відзив ОСОБА_1 у яких він зазначив, що поданий ним відзив на позовну заяву ОСОБА_4 в повному обсязі підтримує. Викладені ним обставини у відзиві щодо продажу будинку та земельної ділянки відповідають дійсній обставині. Пояснює, що на підставі рішення 5-ї сесії 22 скликання Холмківської сільської Ради народних депутатів від 17 квітня 1996 року йому, ОСОБА_7 передано у власність земельну ділянку площею 0,09 га для будівництва та обслуговування житлового будинку за АДРЕСА_1 . На підставі будівельного паспорту на забудову земельної ділянки, виданого Ужгородською РДА Закарпатської області від 13 вересня 1993 року за № 1202 згідно рішення 15-ї сесії 21 скликання Холмківської сільської ради народних депутатів від 26 січня 1993 року. На підставі зазначених рішень виконавчих органів йому було видано Державний акт на право приватної власності на землю, серії ІІІ-ЗК № 039924 від 03.10.1996 року, який зареєстрований в книзі записів державних актів за номером 1260. Всі описані ним документи в оригіналах він передав ОСОБА_1 тоді коли вона займалася оформленням Договору купівлі-продажу. На вимогу повернути йому оригінали документів, ОСОБА_1 заявила, що їх передала нотаріусу, який залишив їх у себе.

До відзиву ОСОБА_1 не додала основного документу - Договору укладеного між ним та нею, тому на підставі яких документів укладався договір на землю вже пригадати не може. В нього збереглась тільки копія Державного акту, серії ИІ-ЗК № 039924 від 03.10.1996 року, який надає суду. Будинок з надвірними спорудами під АДРЕСА_1 він продав подружжю ОСОБА_10 на своїй приватизованій земельній ділянці, розміром 0,09 га. Про яку земельну ділянку розміром 0,06 га описує у відзиві ОСОБА_1 , де вона розташована та яким шляхом вона її отримала, йому нічого не відомо. Вважає, що описані ОСОБА_1 у відзиві обставини окрім спільного проживання в шлюбі із ОСОБА_4 з дня реєстрації шлюбу до жовтня 2020 року та сезонних робіт ОСОБА_4 починаючи із 2016 року за кордоном в Італії будь-яких відношень до заявленого позову ОСОБА_4 не має. Фундамент під асфальт дороги до будинку закладався за кошти його та ОСОБА_4 , асфальт здійснено за кошти сільської ради. Добудова будинку, надвірних робіт, благоустрій двору та земельної ділянки, а також щорічні спільні відпочинки сім`ї ОСОБА_10 проводились за зароблені гроші ОСОБА_4 за кордоном.

09.11.2021 року до суду надійшли письмові заперечення першого відповідача на відповідь на відзив позивача та представника відповідача, за яким вона просить суд відхили доводи викладені у ній.

06.12.2021 року другий відповідач подав до суду письмові пояснення на заперечення ОСОБА_1 на відповідь на відзив від 01.11.2021 року.

15.05.2022 року від ОСОБА_12 , що діє в інтересах ОСОБА_3 , надійшло клопотання про залучення до участі у справі правонаступника відповідача, яке вона обґрунтовує тим, що 16.12.2021 року після смерті ОСОБА_7 відкрилась спадщина на все його майно.

За ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 08.06.2022 року постановлено залучити до участі у справі за позовом ОСОБА_4 до першого відповідача - ОСОБА_1 , другого відповідача - ОСОБА_7 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Державний нотаріус Ужгородської районної нотаріальної контори Куліков Михайло Віталійович про визнання договору дарування удаваним, визнання спільною сумісною власністю будинку та земельної ділянки та поділ спільно нажитого майна подружжя, правонаступника відповідача - ОСОБА_5 , оскільки наданими доказами підтверджувалося, що відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3 ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_5 помер. Згідно довідки виданої виконкомом Холмківської сільської ради та копії паспорта серії НОМЕР_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_7 були зареєстровані та фактично проживали за адресою: АДРЕСА_4 . Згідно витягу про реєстрацію в спадковому реєстрі, 11.01.2022 року було заведено спадкову справу №1/2022 за померлим ОСОБА_7 за заявою ОСОБА_5 про прийняття спадщини за померлим чоловіком. Відтак, суд дійшов висновку, що у відповідності до ч. 3 ст. 1268 ЦК України ОСОБА_5 є спадкоємцем, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

22.06.2022 року від представника ОСОБА_13 , що діє в інтересах ОСОБА_4 , надійшло клопотання про витребування доказів у справі №308/7908/21, за яким вона просить витребувати від приватного нотаріуса Ужгородського районного нотаріального округу Хвасти М.М. (Закарпатська область, м. Ужгород, вул. Минайська, 40) інформацію відносно осіб (громадян), які являються спадкоємцями померлого ОСОБА_7 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_6 та які подали до нотаріальної контори заяви про прийняття спадкового майна за померлим ОСОБА_7 .

За ухвалою від 27.06.2022 року судом було клопотання задоволено; витребувано від приватного нотаріуса Ужгородського районного нотаріального округу Хвасти М.М. (Закарпатська область, м. Ужгород, вул. Минайська, 40) інформацію відносно осіб (громадян), які являються спадкоємцями померлого ОСОБА_7 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_6 та які подали до нотаріальної контори заяви про прийняття спадкового майна за померлим ОСОБА_7 .

Зазначена ухвала була виконана повністю, відповідна інформація надана суду.

30.06.2022 року до суду надійшов відзив другого відповідача ОСОБА_2 на позовну заяву за яким вона позов визнала у повному обсязі, пояснила наступне.

Про обставини, які викладені в позові позивачем їй достовірно відомі, оскільки позивач ОСОБА_4 являється її зятем, а відповідачка ОСОБА_1 її донькою, які з 02 жовтня 1999 року по 08 лютого 2021 року перебували у зареєстрованому шлюбі та від якого у них народився син ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . По суті справи та відомих їй обставин бажає суду повідомити про наступне: 13 червня 1981 року, вона із ОСОБА_7 одружилися та стали проживати у будинку її батьків за адресою: АДРЕСА_4 . На виділеній ОСОБА_7 земельній ділянці, останній розпочав будівництво нового будинку. Мову вона веде про будинок під АДРЕСА_1 . Великих та сталих заробітків на той час не було, а тому по мірі поступлення коштів, будівництвом займався чоловік ОСОБА_7 самотужки. Приблизно в кінці осені на початку зими 2006 року в сімейному крузі в присутності її, відповідачки ОСОБА_1 та позивача ОСОБА_4 із уст ОСОБА_7 мала місце розмова про продаж новобудови. В наступній нашій зустрічі позивач ОСОБА_4 заявив, що недобудову будинку вони б купили для своєї сім`ї. Порадившись із ОСОБА_7 , так як для своїх дітей, останній озвучив суму 130 000 грн. Ще через деякий час у будинку під АДРЕСА_4 у її присутності позивач ОСОБА_4 за недобудову та земельну ділянку передав їм 130 000 грн. Чи була присутня в цей момент відповідачка ОСОБА_1 вона вже за спливом часу пригадати не може.

Пригадує, що зібранням документів та нотаріальним оформленням займалась відповідачка ОСОБА_1 . Після зібрання документів її чоловік ОСОБА_7 ходив до нотаріуса для здійснення на договорі підпису. Із уст чоловіка їй відомо, що документи про продане будинку та земельної ділянки нотаріус особисто передав на руки ОСОБА_1 . Чоловіку на руки жодних документів не давалось. Як називався документ, що чоловік підписував у нотаріуса вона не виясняла. Вона підтримує позовні вимоги позивача про удаваність договору дарування так як фактично мала місце домовленість про продаж будинку сім`ї ОСОБА_10 , а не дарування особисто ОСОБА_1 . ОСОБА_4 , особисто, в інтересах сім`ї, провів оплату 130 000 грн. Про існування договору дарування їй та покійному чоловіку стало відомо через деякий час після розірвання в 2021 році із уст ОСОБА_4 , який після чергової сварки із ОСОБА_1 звернувся до її чоловіка з проханням роз`яснити йому відносно оформлення будинку і земельної ділянки в нотконторі. На що, її чоловік ОСОБА_7 , пояснити, який документ підписував у нотаріуса, не зміг. Її чоловік ОСОБА_7 факт отримання грошей від ОСОБА_4 в сумі 130 000 грн. за продаж будинку і землі - визнавав. Після смерті чоловіка ОСОБА_7 , на телефонне прохання ОСОБА_4 , про факт та місце передачі ним за купівлю недобудови та землі нам 130 000 грн., попросив надати розписку, що вона і зробила. Зміст розписки писала власноручно вона, підпис на розписці в присутності секретаря Холмківської сільської ради здійснила вона, що секретар і засвідчила. З викладених обставин та закону вважаю, що позовна вимога позивача у визнанні договору дарування договором купівлі-продажу підлягає задоволенню.

14.07.2022 року до суду від першого відповідача надійшла відповідь на відзив другого відповідача ОСОБА_2 за якою вона просила відхилити відзив з підстав зазначених у цій відповіді, а другого відповідача залучити до участі у справі у якості третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача.

Судом було відмовлено у задоволенні цього клопотання, оскільки ЦПК не містить підстав задля залучення відповідача до участі у справі у якості третьої особи та/або зміни статусу сторони у справі.

28.07.2022 року другий відповідач ОСОБА_2 та її представник адвокат Монастирецька Г.В. подали письмові заперечення на відзив від 12.07.2022 року першого відповідача, за яким просили не приймати його до уваги з підстав зазначених у цих запереченнях.

11.10.2022 року представник першого відповідача подав до суду клопотання про допит у якості свідка першого відповідача ОСОБА_1 , яке було задоволено судом, оскільки вона надала згоду на її допит у якості свідка та з урахуванням думки всіх учасників справи.

11.10.2022 року від представника першого відповідача надійшло клопотання про застосування строків позовної давності у якому він зазначив, що вважає, що позивачем пропущено строк на звернення до суду, належних доказів з приводу доведення поважності причин пропуску не долучено, а тому вважає, що суд має відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі у зв`язку з пропуском строку на звернення до суду.

В обґрунтування клопотання зазначив, що ОСОБА_4 довідався про порушення свого права у 2006 році, що документально й підтвердив у 2009 році, коли подавав заяву до КП «Ужгородське районне комунальне підприємство «Бюро технічної інвентаризації нерухомого майна». Позивач же в позовній заяві стверджує, що дізнався про те, що договір є удаваним тільки 11 червня 2021 року, проте це спростовується його ж заявою, поданою в БТІ. Тобто, належним чином підтвердженим є той факт, що ОСОБА_4 дізнався про існування договору дарування у 2006 році, щонайпізніше у 16.09.2009 року, коли подавав заяву в якій містилась вся інформація про будинок. Тож, позивачем пропущений строк для звернення до суду за захистом свого, начебто, порушеного права.

Клопотання майже аналогічного змісту подавалися до суду представником першого відповідача 12.10.2022 року, 20.03.2023 року та від 18.01.2023 року.

Подане до суду 14.10.2022 року клопотання від 11.10.2022 року про виклик свідка ОСОБА_14 представник першого відповідача не підтримав в ході розгляду справи, тому судом було залишене без розгляду.

07.04.2023 року до суду надійшли письмові пояснення другого відповідача ОСОБА_5 за яким вона підтримала поданий раніше відзив на позовну заяву, доводи позовної заяви визнала.

За ухвалою від 15.05.2023 року судом було клопотання Монастирецької Г.В., що діє в інтересах ОСОБА_3 про залучення до участі у справі правонаступника відповідача задоволено; залучено до участі у справі правонаступників відповідача ОСОБА_7 - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_7 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_8 .

28.04.2023 року до суду надійшли письмові заперечення представника позивача на клопотання представника першого відповідача про застосування строків позовної давності за якими вона просить суд відмовити у задоволенні клопотання адвоката Марини В.Г. про застосування строків позовної давності, оскільки позивач не знав і не міг знати про оспорюваний правочин, тому що перебував на заробітках в Італії, а оформленням всіх документів займалася його дружина, перший відповідач у цій справі.

10.05.2023 року представник першого відповідача подав до суду заяву про виклик свідка ОСОБА_4 , проте судом було відмовлено у задоволенні зазначеного клопотання, оскільки останній відсутній на території України (зі слів його представника адвоката Кухти О.В.) та не надавав згоди на його допит у якості свідка.

10.05.2023 року представник першого відповідача подав до суду додаткові пояснення по суті спору.

06.07.2023 року до суду надійшов письмовий відзив третього відповідача ОСОБА_3 на позовну заяву за яким вона позов визнала у повному обсязі, а її доводи врахувати при винесенні рішення суду по суті спору.

В обґрунтування відзиву зазначила, що про викладені обставини в позовній заяві ОСОБА_4 їй відомо із уст їх батьків ОСОБА_5 , ОСОБА_7 та самого ОСОБА_4 , а саме те, що батьки недобудований житловий будинок та земельну ділянку, що значиться за АДРЕСА_1 продали подружжю ОСОБА_4 та ОСОБА_1 . За продаж будинку незавершеного будівництвом та земельну ділянку батьки отримали грошові кошти. Яким чином проходило оформлення в нотаріальній конторі, їй не відомо, вона тим ніколи не переймалася. Про те, що незавершений будівництвом житловий будинок та земельна ділянка за адресою: АДРЕСА_1 оформилися в нотаріальній конторі договором дарування їй стало відомо в 2021 році, під час вияснення ОСОБА_4 у її батька ОСОБА_7 яким чином в нотаріальній конторі проходило оформлення договором дарування чи договором купівлі-продажу. Який документ він підписав в нотаріуса, та що то був за документ він не знає, ще батько пояснював ОСОБА_4 , що всі документи збирала та ходила до нотаріальної контори ОСОБА_1 , він тільки ходив підписувати. Їй відомо і те, що після смерті батька ОСОБА_7 в підтвердження отримання грошових коштів за продаж незавершений будівництвом житловий будинок та землю її мати ОСОБА_5 ходила до Холмківської сільської ради писати розписку. Після написання розписки з боку адвоката Калинич Оксани, яка представляла в цій та по інших справах інтереси ОСОБА_1 , на її матір мали місце наїзди, щоб розписку відізвала, скасувала і т.д. Будинок, земельна ділянка та рухоме майно нажито подружжям ОСОБА_10 у шлюбі, є їх спільною сумісною власністю. Позовні вимоги ОСОБА_4 в повному обсязі визнає.

21.07.2023 року до суду надійшло клопотання від представника першого відповідача про витребування доказів, призначення експертизи та допит позивача у якості свідка, проте судом було відмовлено у його задоволенні, оскільки позивач відсутній на території України що унеможливлює відібрання у нього зразків підписів та проведення експертизи вцілому, тому відсутні підстави задля збирання доказів саме з метою проведення цієї експертизи.

Аналогічне клопотання від 18.09.2023 року про витребування доказів було знову подане до суду представником першого відповідача, проте судом відмовлено у його задоволенні з аналогічних підстав.

Подані представником першого відповідача заяви від 20.07.2023 року про допиту якості свідка першого відповідача ОСОБА_1 та ОСОБА_15 були задоволені судом.

Третя особа до суду не прибула, незважаючи на той факт, що про час і місце розгляду справи була повідомлена належним чином.

Заслухавши сторін та їх представників, розглянувши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи на яких ґрунтується позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.

Як вбачається з матеріалів справи, а саме з рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 08.02.2021 року у справі № 308/10891/20, яке набуло законної сили 11.03.2021 року, за наслідками розгляду цивільної справи за позовною заявою ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу, позов був задоволений, а шлюб, зареєстрований 02.10.1999 року у Холмківській сільській раді Ужгородського району Закарпатської області, за актовим записом № 34 між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 розірваний.

У відповідності до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Відтак встановленим є факт, що сторони у цій справі: позивач - ОСОБА_4 та перший відповідач ОСОБА_1 у період з 02.10.1999 року по 11.03.2021 року перебували у шлюбі.

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 11.06.2021 року № 261141826 земельна ділянка із кадастровим номером :11:014:0017, площею 0,09 га із цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), розташована за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі договору дарування житлового будинку та земельної ділянки 2-112, виданого 08.02.2006 державним нотаріусом Куліковим М.В., 02.11.2016 року була зареєстрована на праві приватної власності за ОСОБА_1 .

На цій земельній ділянці розташований об`єкт незавершеного будівництва, житловий будинок із реєстраційним номером 29185741, загальною площею 170,7 кв.м., житловою площею 90,3 м.кв., який складається із п`яти кімнат, готовністю 89%, який 15.12.2009 року на підставі договору дарування житлового будинку та земельної ділянки 2-112, виданого 08.02.2006 державним нотаріусом Куліковим М.В., був зареєстрований також на праві приватної власності за ОСОБА_1 .

З Інвентаризаційної справи № 226 2005 року Ужгородського районного Державного підприємства технічної інвентаризації на будівлю за адресою: АДРЕСА_1 , вбачається, що підставою задля реєстрації права власності за ОСОБА_16 була заява про реєстрацію прав власності на нерухоме майно від 16.09.2009 року № 2689 подана ОСОБА_4 по дорученню.

Представник позивача зазначив, що позивач цю заяву не підписував та ніколи не подавав до Ужгородського районного Державного підприємства технічної інвентаризації. Проте суд оцінює таке твердження критично, тому, що представник першого відповідача просив провести почеркознавчу експертизу цього документу, проте представник позивача категорично заперечив проти проведення такої експертизи та повідомив суд, що позивач ОСОБА_4 відсутній на території України, що унеможливлює відібрання від нього зразків підпису та проведення експертизи. Тобто фактично позивач ухиляється від проведення почеркознавчої експертизи у цій справі. При цьому, жодних належних та допустимих доказів на підтвердження факту підроблення цього документу, сторонами подано не було. Позивач також не вживав жодних заходів щодо внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ст. 358 КК України. Суд також приймає до уваги той факт, що на заяві зазначений номер телефону позивача НОМЕР_5 38 600 із надписом «Женя», який також зазначений позивачем у позовній заяві як засіб телефонного зв`язку із ним, тобто не змінювався у період із 2009 року, що також свідчить про той факт, що саме позивач займався реєстрацією документів. Відтак суд приймає до уваги зазначений документ як належний та допустимий доказ, оскільки сторонами не доведено зворотнє.

Доводи сторін у справі про неналежність і недопустимість довіреності на ведення спадкової справи від 16.09.2009 року з підстав неналежного оформлення та відсутності відомостей щодо її реєстрації не приймаються судом до уваги, оскільки зазначена довіреність складена лише першим відповідачем, без участі позивача, і безпосередньо не впливає на факт подання 16.09.2009 року заяви № 2689 ОСОБА_4 до Ужгородського районного Державного підприємства технічної інвентаризації, тобто факт обізнаності позивача про договір дарування, оскільки до цієї заяви додавався саме оригінал договору дарування задля проведення реєстраційних дій.

За зазначеною адресою також розташована земельна ділянка із кадастровим номером :11:014:0084, площею 0,06 га із цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, яка 07.08.2017 року на підставі рішення органу місцевого самоврядування про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність ОСОБА_1 від 25.07.2017 року Холмківської сільської ради Ужгородського району була зареєстрована на праві приватної власності за ОСОБА_1 .

Тобто вищезазначені земельні ділянки та об`єкт незавершеного будівництва перший відповідач ОСОБА_1 набула у власність під час перебування у зареєстрованому шлюбі, тому позивач ОСОБА_4 вважає їх спільною сумісною власністю подружжя та просить визнати право власності на них по частині за кожним.

Відповідно до ч. 1 ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: майно, набуте нею, ним до шлюбу; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто; житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду"; земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених Земельним кодексом України.

Саме тому позивач просить суд визнати договір дарування незавершеного будівництвом будинку та земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 , посвідчений державним нотаріусом Ужгородської районної державної нотаріальної контори ОСОБА_17 за реєстровим номером 2-112 від 08 лютого 2006 року удаваним та договором купівлі-продажу.

Як вбачається з Договору дарування недобудованого житлового будинку та земельної ділянки від 08 лютого 2006 року, посвідченого державним нотаріусом Ужгородської районної державної нотаріальної контори за реєстровим номером 2-112, він був укладений між ОСОБА_7 ( ОСОБА_18 ) та ОСОБА_1 (Обдарованою).

Сторона цього договору ОСОБА_7 помер ІНФОРМАЦІЯ_6 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3 .

За умовами п.п. 1, 2, 4, 5 Договору Даритель передав безоплатно у власність Обдарованій, а Обдарована прийняла у власність недобудований житловий будинок з належними до нього надвірними будівлями і спорудами, що розташований в АДРЕСА_1 , та приватизовану земельну ділянку площею 0,09 га, яка розташована на території с. Холмок, Холмківської сільської ради, Ужгородського р-ну, Закарпатської області. Процент готовності недобудованого житлового будинку становить 81,00 % (вісімдесят один відсоток). Окрім недобудованого житлового будинку на земельній ділянці знаходяться: вбиральня - літ.Б, хлів - літ.В, огорожа - №. Цей недобудований житловий будинок належить ОСОБА_18 на підставі будівельного паспорту на забудову земельної ділянки в населеному пункті України, виданого Ужгородською районною державною адміністрацією Закарпатської області 13 вересня 1993 року за № 1202, згідно рішення 15 сесії 21 скликання Холмківської сільської ради народних депутатів від 26 січня 1993 року. Земельна ділянка передана Дарителю для будівництва та обслуговування житлового будинку на підставі Державного Акту на право приватної власності на землю серії ІІІ-ЗК №039924, виданого 03 жовтня 1996 року Холмківською сільською радою на підставі рішення 5 сесії. 22 скликання Холмківської сільської ради від 17 квітня 1996 року, і зареєстрованого в Книзі записів державних актів за номером 1260. Дар цей сторони оцінили в 68594,00 грн. Вартість недобудованого житлового будинку з належними до нього надвірними будівлями і спорудами згідно довідки Ужгородського районного комунального підприємства (бюро) технічної інвентаризації № 76 від 03 лютого 2006 року становить 51 080,00 грн., грошова оцінка земельної ділянки становить 17 514,00 грн.

При цьому у п. 7 сторони зазначили, що вони ОСОБА_18 та Обдарована стверджують, що цей договір дарування не приховує іншу угоду і відповідає дійсним намірам сторін створити для себе юридичні наслідки.

Суду надана також технічна документація на спірний будинок та земельну ділянку.

На підтвердження удаваності правочину представником позивача було лише 26.01.2022 року надано суду по суті єдиний документальний доказ: копію розписки від 18.01.2022 року (а.с. 9, т. 2), з якої вбачається, що вона дана ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_10 , про те, що вони із чоловіком ОСОБА_7 в 2006 році в приміщенні будинку АДРЕСА_4 із рук ОСОБА_4 , 1976 р.н. за проданий будинок за адресою АДРЕСА_1 , отримали 130 000,00 грн.

Решта нижчезазначених доказів, безпосередньо стосуються вже поділу майна будинку та земельної ділянки під ним.

Згідно довідки від 09.06.2021 року № 2474 Холмківської сільської ради у спірному будинку за адресою: АДРЕСА_1 , проживає ОСОБА_1 та ОСОБА_8 , а ОСОБА_4 проживав до 2020 року.

Відповідно до Акту про відведення земельної ділянки у межах села (селища, міста) у АДРЕСА_1 ОСОБА_7 була відведена земельна ділянка площею 0,008 га. під індивідуальне житлове будівництво та у подальшому, вже площею 0,09 га передана у приватну власність, що підтверджується Державним актом на право приватної власності на землю від 03.10.1996 року ІІІ ЗК № 039924.

Подані позивачем докази: листи Відділу поліції № 1 Ужгородського РУП ГУНП в Закарпатській області від 12.06.2021 року № 6623/106/25/1-2021, від 22.06.2021 року № 7040/106/25/1-2021, від 22.06.2021 року № 7058/106/25/1-2021, та лист від 10.06.2020 року № 6564/106/25/1-2020 Ужгородського ВП ГУНП в Закарпатській області не мають жодного доказового значення у цій справі, тому не приймаються судом до уваги.

З витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 14.09.2018 року № 137795820 вбачається, що позивачеві ОСОБА_4 на праві приватної спільної часткової власності у розмірі 1/ 2 частки належить житловий будинок, загальною площею 45,32 кв.м. за адресою: АДРЕСА_5 , на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом № 3-933 від 03.08.2011 року.

Відомості про заробітну плату позивача та місця його роботи не приймаються судом до уваги, оскільки є знеособленими і їх неможливо однозначно ідентифікувати із особою ОСОБА_4 , а також першим відповідачем не підтверджено джерела отримання цих доказів на законних підставах.

Згідно довідки Холмківської сільської ради від 02.09.2021 року № 3257 згідно поданої заяви ОСОБА_1 , в якій засвідчено факт не проживання ОСОБА_4 з квітня 2016 року проживає в Італії.

Фотознімки будинку в АДРЕСА_5 , (а.с. 4-7, т. 2) судом не приймаються до уваги, оскільки не стосуються предмету спору у цій справі.

Згідно довідки Холмківської сільської ради від 09.09.2021 року № 02.24/2386 у 2017 році за кошти місцевого бюджету було зроблено капітальний ремонт дороги по вул. Молодіжній в с. Холмок на суму 671 715,38 грн., про участь фінансових внесків ОСОБА_4 у вищевказаних роботах сільській раді не відомо.

Згідно довідки Ужгородського районного бюро технічної інвентаризації нерухомого майна від 20.09.2021 року № 1421-01 при поточній технічній інвентаризації від 14.09.2021 року процент готовності спірного будинку складає 89%.

Згідно довідки Обласного фонду інвестування об`єктів соціальної сфери та промисловості від 14.07.2021 року № 142-07 та квитанцій перший відповідач ОСОБА_1 отримала на підставі кредитного договору № 6174 від 21.06.2018 року кредит за програмою «Власний дім» у сумі 100 000,00 грн., з яких сплачено 49 906 грн.

Судом були допитані у якості свідків наступні особи.

ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_11 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_6 , домогосподарка, знає ОСОБА_1 , першого відповідача у цій справі, вони є подругами з дитинства, пояснила суду, що вона майже кожен день була у ОСОБА_10 , її батько будував будинок, казав, що він його подарує ОСОБА_11 . Після одруження батько - ОСОБА_7 подарував будинок ОСОБА_11 , про купівлі і речі не було. ОСОБА_11 із позивачем мала гарні відносини, поки він не подав на розлучення. На день народження до них вона ходила рідко, проте вони часто спілкувалися. Перед весіллям батько ОСОБА_11 казав, що зятів багато, а дочка у нього одна. Після весілля свідок була у ОСОБА_11 , і її батько казав, що завтра ідемо переписувати будинок. Мати ОСОБА_11 ОСОБА_5 на очах була з батьком ОСОБА_19 у хороших відносинах, а за очами доводила його. Вона його бачила на базарі він був ніякий і казав їй, що його довела дружина. У ОСОБА_11 із мамою були не дуже хороші стосунки, а із батьком хороші. Після розлучення мама пішла проти ОСОБА_11 , бо ОСОБА_20 (позивач) її підкупив. Позивач ОСОБА_21 9 років працював водієм маршрутки, потім почав виїжджати за кордон на заробітки, а зараз постійно за кордоном. У ОСОБА_11 була зарплата, вона жила самостійно, займалася сином. 2 рази вони їздили на відпочинок. Дарування будинку відбулося приблизно у 2000 році, точно вона не пам`ятає, тому може плутати роки.

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , АДРЕСА_4 , пенсіонер за віком, є другим відповідачем у цій справі надала згоду на її допит у якості свідка у відповідності до ст. 92 ЦПК України, є рідною матір`ю першого відповідача - ОСОБА_1 та третього відповідача ОСОБА_3 , з якими, як повідомила суду, вона перебуває у нормальних відносинах, пояснила суду наступне: хату вона продала за адресою: АДРЕСА_1 , вони її будували із чоловіком, проте не могли добудувати та продали дітям ОСОБА_22 і ОСОБА_11 , які в ній жили, після переписки вона не вникала у заяви. ОСОБА_11 їй ткнула пальцем, вона розписалася. ОСОБА_21 заробляв гроші і нічим не займався. Вони узнали у 2001 році від ОСОБА_4 . Продали, а він каже що подарували. У дочки не було грошей, вона не заробляла. Все було на довірі. Договір укладався у 2006 році. У нотаріальній конторі вона була присутня, підписувала, але заяву не читала. У нотаріальній конторі була присутня ОСОБА_23 , ОСОБА_19 та вона ОСОБА_5 . У сільській раді 18.01.2022 року вона замість чоловіка дала розписку про отримання грошей за будинок у 130 тис. грн. гроші були передані у неї у хаті у АДРЕСА_7 , після підписання договору. Із ОСОБА_24 вони у нормальних стосунках, проте пояснила, що вони майже не спілкуються, дочка била дитину, тому вона не ходила до неї, дочка також до неї не приходить, не дзвонить, вони майже не спілкуються. Проте на момент укладення договору стосунки у них були нормальні. Освіта у свідка середня, вона працювала на заводі робітником, читати вміє. Договір дарування вона не читала, довіряла дитині, яка займалася документами. Нотаріус нічого не роз`яснював. Хто замість ОСОБА_10 підписував договорі не знає, його не було взагалі. Після розлучення ОСОБА_21 прибіг до неї і питав як оформляли будинок, тому, що при скандалі з ОСОБА_24 , остання йому сказала, що він нічого не отримає. Тому ОСОБА_21 прийшов до них, як до подружжя. Будинок був оформлений на чоловіка ОСОБА_7 , і згоду на його дарування вона не давала.

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , АДРЕСА_4 , головний спеціаліст відділу призначення пенсій у Пенсійному фонді, знає першого відповідача - ОСОБА_1 сестра та другого відповідача - ОСОБА_5 мати, з якими перебуває у нормальних відносинах, пояснила суду, що з вуст батьків знає, що будинок був проданий ОСОБА_25 і ОСОБА_22 , точно не скаже у 2006 році. Батьки працювали на заводі, хотіли продати будинок щоб були кошти. Женя казав, що готовий дати гроші, хотів мати своє і ні від кого не залежати. Потім ОСОБА_23 з ОСОБА_26 розлучилися і стало відомо, що це дарування. Дитина не мала де проживати, тому у них виник спір. Передавалася сума у 130 тис. грн., це вона знає від батьків і від ОСОБА_27 , безпосередньо при передачі коштів присутня не була, про кошти чула від батьків, зятя, сестри і обговорювалося вдома. З сестрою питання будинку вони ніколи не обговорювали. З ОСОБА_11 у них нормальні відносини, вітається, проте на день народження не ходять, близьких відносин не має. У матері проблеми із тиском, ОСОБА_11 не ходить, не цікавиться. Близьких стосунків із ОСОБА_28 вона не має.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України).

Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права.

Удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили (стаття 235 ЦК України).

Тлумачення статті 235 ЦК України свідчить, що удаваним є правочин, що вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Тобто сторони з учиненням удаваного правочину навмисно виражають не ту внутрішню волю, що насправді має місце. Відтак, сторони вчиняють два правочини: один удаваний, що покликаний «маскувати» волю осіб; другий - прихований, від якого вони очікують правових наслідків. Єдиним правовим наслідком кваліфікації правочину як удаваного є застосування до правовідносин, які виникли на його підставі норм, що регулюють цей правочин.

Позивач, заявляючи вимогу про визнання правочину удаваним, має довести: 1) факт укладення правочину, що, на його думку, є удаваним; 2) спрямованість волі сторін в удаваному правочині на встановлення інших цивільно-правових відносин, ніж тих, що передбачені насправді вчиненим правочином, тобто відсутність у сторін іншої мети, ніж намір приховати насправді вчинений правочин; 3) настання між сторонами інших прав та обов`язків, ніж тих, що передбачені удаваним правочином.

Європейський суд з прав людини зауважує, що принцип «процесуальної рівності сторін» передбачає, що у випадку спору, який стосується приватних інтересів, кожна зі сторін повинна мати розумну можливість представити свою справу, включаючи докази, в умовах, які не ставлять цю сторону в істотно більш несприятливе становище стосовно протилежної сторони (DOMBO BEHEER B.V. v. THE NETHERLANDS, № 14448/88, § 33, ЄСПЛ, від 27 жовтня 1993 року).

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша статті 81 ЦПК України).

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 28 червня 2022 року в справі № 576/564/21 (провадження № 61-19258св21) вказано, що: «якщо сторонами вчинено правочин для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, він є удаваним (стаття 235 ЦК України). У разі встановлення, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили. За удаваним правочином сторони умисно оформляють один правочин, але між ними насправді встановлюються інші правовідносини. На відміну від фіктивного правочину, за удаваним правочином права та обов`язки сторін виникають, але не ті, що випливають зі змісту правочину. Установивши під час розгляду справи, що правочин вчинено для приховання іншого правочину, суд на підставі статті 235 ЦК України має визнати, що сторони вчинили саме цей правочин, та вирішити спір із застосуванням норм, що регулюють цей правочин. Відповідно до частини першої статті 202, частини третьої статті 203 ЦК України головною умовою правомірності правочину є вільне волевиявлення та його відповідність внутрішній волі сторін, які спрямовані на настання певних наслідків, тому основним юридичним фактом, який суд повинен установити, є дійсна спрямованість волі сторін при укладенні договору, а також з`ясувати питання про те, чи не укладено цей правочин з метою приховати інший та який саме. Змагальність сторін є одним із основних принципів цивільного судочинства, зміст якого полягає у тому, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, тоді як суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, зобов`язаний вирішити спір, керуючись принципом верховенства права (статті 12, 81 ЦПК України). За загальним правилом тягар доказування удаваності правочину покладається на позивача. Заявляючи вимогу про визнання правочину удаваним, позивач має довести: а) факт укладання правочину, що на його думку є удаваним; б) спрямованість волі сторін в удаваному правочині на встановлення інших цивільно-правових відносин, ніж ті, які передбачені правочином, тобто відсутність у сторін іншої мети, ніж приховати інший правочин; в) настання між сторонами інших прав та обов`язків, ніж ті, що передбачені удаваним правочином».

Аналогічна правова позиція була викладена і у постанові Верховного суду від 04.08.2022 року у справі № 607/5148/20 (провадження № 61-5177св22), а також зазначено, що у справі яка переглядалася колегія суддів відхиляє доводи касаційної скарги про те, що в Україні існує звичай, згідно якого, як правило родичі, для приховування майна від інших осіб укладають між собою удавані правочини.

У доктрині приватного права виокремлюються такі ознаки звичаю: звичай представляє собою певне правило поведінки; він не встановлений актами цивільного законодавства; звичай є усталеним у певній сфері цивільних відносин (див.: Цивільний кодекс України: науково-практичний коментар. Т. 1: Загальні положення. Особи / за ред. І. В. Спасибо-Фатєєвої. - Харків : ЕКУС, 2020. - С. 67).

Об`єднана палата Касаційного цивільного суду вже звертала увага на те, що тлумачення приватно-правових норм має бути розумним та вказала, що «загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність (пункт 6 статті 3 ЦК України). Тлумачення як статті 3 ЦК України загалом, так і пункту 6 статті 3 ЦК України, свідчить, що загальні засади (принципи) цивільного права мають фундаментальний характер й інші джерела правового регулювання, в першу чергу, акти цивільного законодавства, мають відповідати змісту загальних засад. Це, зокрема, проявляється в тому, що загальні засади (принципи) є по своїй суті нормами прямої дії та повинні враховуватися, зокрема, при тлумаченні норм, що містяться в актах цивільного законодавства» (див: постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2022 року в справі № 520/1185/16-ц (провадження № 61-28728сво18).

Звичай, що суперечить договору або актам цивільного законодавства, у цивільних відносинах не застосовується (частина друга статті 7 ЦК України).

Тлумачення частини другої статті 7 ЦК України, з урахуванням принципу розумності, свідчить, що законодавець встановив обмеження у застосуванні звичаю, який суперечить договору або актам цивільного законодавства. Тобто, не допускається існування звичаю проти закону (contra legem).

Укладення удаваного правочину не може бути кваліфіковане як усталене правило поведінки; яке не встановлене актами цивільного законодавства, оскільки має детальну правову регламентацію в нормах ЦК України (стаття 235 ЦК України).

У цій справі батько першого та третього відповідачів - ОСОБА_7 08 лютого 2006 року вчинив договір дарування недобудованого житлового будинку та земельної ділянки на користь своєї дочки обдарованої, першого відповідача у цій справі ОСОБА_1 . При цьому у п. 7 сторони зазначили, що вони ОСОБА_18 та Обдарована стверджують, що цей договір дарування не приховує іншу угоду і відповідає дійсним намірам сторін створити для себе юридичні наслідки.

Проаналізувавши всі вищенаведені докази суд дійшов висновку, що договір купівлі продажу нерухомого майна є реальним правочином, який передбачає передання грошових коштів до або під час укладення правочину, при цьому сторони у цій справі намагаються довести реальність правочину виключно шляхом подання розписки від імені особи, яка не є стороною правочину та складена 18.01.2022 року, тобто майже через 16 років після укладення угоди, що є неприпустимим. За життя ОСОБА_7 хоча і визнавав позов, проте жодних доказів на підтвердження отримання ним грошових коштів у розмірі 130 тис. грн. від позивача суду не подав, що свідчить про їх відсутність. Більш того, у розписці зазначена сума 130 000,00 грн., тоді як зазначено у договорі дарування - згідно довідки Ужгородського районного комунального підприємства (бюро) технічної інвентаризації № 76 від 03 лютого 2006 року оціночна вартість будинку становить 51 080,00 грн., а грошова оцінка земельної ділянки становить 17 514,00 грн., тобто як стверджували сторони за ціною «для своїх дітей» батьки намагалися продати будинок за ціною у два рази вищою ніж його оціночна вартість, що також суперечить матеріалам справи та наданим суду доказам.

Суд не приймає до уваги покази свідків, як належні та допустимі, оскільки в судовому засіданні 25.01.2024 року сторони відкрито сварилися між собою та з`ясовували стосунки, через що отримали декілька зауважень суду, при цьому повідомили суду, що у них нормальні стосунки. Тобто між сторонами у цій справі мають місце відкрито неприязні стосунки, які безпосередньо впливають на правдивість їх показів, незважаючи на присягу свідка. Із показів свідків випливає, що на момент укладення договору дарування відносини у сім`ї були нормальними, проте зі спливом великого проміжку часу зіпсувалися настільки, що дочка із матір`ю навіть не спілкуються, що, на думку суду, зумовило зміну позиції другого відповідача матері першого відповідача щодо оспорюваного правочину. Покази подруги першого відповідача також судом ставляться під сумнів, оскільки вони дружать з дитинства, що безумовно впливає на їх правдивість.

При цьому суд враховує, що шматок землі отримав батько ОСОБА_7 , потім вони спільно із жінкою будували на ньому будинок, а коли дочка вийшла заміж подарували будинок дочці, чітко усвідомлюючи, що він є її особистою власністю. І лише зі спливом дуже великого проміжку часу, майже у 20 років, виник спір щодо удаваності правочину.

Позивачем не доведено суду належними та допустимими доказами факту передачі грошових коштів ОСОБА_7 саме за будинок та земельну ділянку під ним, а також спрямованість волі сторін в договорі дарування на встановлення інших цивільно-правових відносин, ніж ті, які передбачені правочином, тобто відсутність у сторін іншої мети, ніж приховати інший правочин; а також настання між сторонами інших прав та обов`язків, ніж ті, що передбачені удаваним правочином, тобто удаваності вищезазначеного договору дарування. Будь-яких перешкод задля укладення між позивачем та ОСОБА_7 , або ОСОБА_1 договору купівлі продажу спірного майна також не було. Відтак відсутні жодні підстави задля задоволення позову в цій частині. Інші позовні вимоги, які стосуються будинку та земельної ділянки під ним: про їх визнання спільним сумісним майном та поділ, - є похідними від вирішення питання про удаваність договору дарування, а тому задоволенню також не підлягають.

Питання щодо застосування строків позовної давності до спірних правовідносин судом не вирішується, оскільки не було встановлене порушене право позивача в частині цих вимог.

Земельна ділянка із кадастровим номером :11:014:0084, площею 0,06 га із цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства була приватизована 07.08.2017 року першим відповідачем ОСОБА_1 , цей факт підтверджується інформаціє з реєстру нерухомого майна та не був спростований позивачем належними та допустимими доказами, тому відповідно до норм діючого законодавства є особистою приватною власністю дружини, а не спільним сумісним майном, відповідно поділу не підлягає з огляду на наступне.

Стаття 57 СК України (у редакції станом на 07.08.2017 року дату набуття права власності на спірне майно) встановлювала, що особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених Земельним кодексом України.

Як зазначено у п. б) ч. 1 ст. 81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності.

Пунктом 18-2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 16.04.2004 № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» визначено, що відповідно до положень статей 81, 116 ЗК окрема земельна ділянка, одержана громадянином у період шлюбу в приватну власність шляхом приватизації, є його особистою приватною власністю, а не спільною сумісною власністю подружжя, оскільки йдеться не про майно, нажите подружжям у шлюбі, а про одержану громадянином частку із земельного фонду.

На підтвердження позовної вимоги в частині поділу рухомого майна позивач надав: опис майна подружжя від 16.10.2020 року із фотознімками до нього (а.с. 73-82, т. 1), складений позивачем та спільним сином подружжя станом на 16.10.2020 року у якому зазначено, що у будинку АДРЕСА_1 станом на 16.10.2020 року знаходяться: спальній гарнітур із стінкою; хрустальні стакани, постільна білизна, стіл для столової, 6 стільців, кухонна стінка, телевізор, столовий сервіз, електрочайник, мікрохвильова піч, кофе варка, електродуховка, пральна машина, холодильник, морозильна камера, килим 4*3, стіл під телевізор, телевізор, три карнизи, три гардіни, комп`ютерний стіл, шкіряний уголок (диван і 2 крісла), шафа прихожої.

Відповідно до кредитного договору від 06.11.2011 року № 401054644 перший відповідач ОСОБА_1 придбала у кредит холодильник, морозильну камеру Самсунг, проте цей доказ не приймається судом до уваги, оскільки це майно не є предметом розгляду у цій справі.

Докази щодо транспортного засобу (а.с. 116 123, т. 1), подані представником першого відповідача не приймаються судом до уваги, оскільки це майно не є предметом розгляду у цій справі.

Відповідно до статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Таке ж положення містить і норма статті 368 ЦК України.

У силу статей 69, 70 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності. У разі поділу такого майна, частки майна дружини та чоловіка є рівними.

За загальним правилом застосування презумпції згідно зі ст. 60 СК України майно, одержане одним із подружжя як набувачем за договором, що укладений під час перебування набувача в шлюбі, є об`єктом спільної сумісної власності подружжя. Той із подружжя, який порушує питання про спростування зазначеної презумпції, зобов`язаний довести обставини, що її спростовують. Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17 (провадження № 14-325цс18).

У цій справі ані позивач, ані перший відповідач не надали суду належних та допустимих доказів придбання саме у шлюбі рухомого майна за переліком, зазначеним у позовній заяві. При цьому перший відповідач визнала позов в частині наступного рухомого майна: кожаний уголок кольору «шампань», який складається із трьох частин, вартістю 10 000 грн.; один плазмовий телевізор, вартістю - 6 000 грн.; мікрохвильову, вартістю - 4 000 грн.; 6-ть стільців, вартістю - 6 000 грн.; електрочайник, вартістю - 1 200 грн.; столовий сервіз, вартістю - 2 000 грн.; три карнизи, вартістю - 3 000грн.; три гардини (тюлі), вартістю - 15 000 грн. та просила суд виділити у власність позивача - ОСОБА_4 саме це майно, тому суд приймає визнання позову в цій частині першим відповідачем у відповідності до ч. 4 ст. 206 ЦПК України, за наявності для цього законних підстав та вважає за можливе ухвалити рішення, за яким поділити рухоме майно подружжя, яке є об`єктом спільної сумісної власності в рівних частках по 1/2 кожному, виділивши у власність ОСОБА_4 , наступне майно: кожаний уголок кольору «шампань», який складається із трьох частин, вартістю 10 000 грн.; один плазмовий телевізор, вартістю - 6 000 грн.; мікрохвильову, вартістю - 4 000 грн.; 6-ть стільців, вартістю - 6 000 грн.; електрочайник, вартістю - 1 200 грн.; столовий сервіз, вартістю - 2 000 грн.; три карнизи, вартістю - 3 000грн.; три гардини (тюлі), вартістю - 15 000 грн., виділивши у власність ОСОБА_1 , наступне майно: спальній гарнітур з натурального дерева кольору «горіх», вартістю 10 000 грн.; пральну машину, вартістю - 8 000 грн.; килим, розміром 4x3, вартістю 4 000 грн., шафу купе, вартістю 10 000 грн.; плазмовий телевізор, вартістю - 6 000 грн.; стіл для столової, вартістю - 10 000 грн.; кухонну стінку, вартістю - 12 000 грн.; килим, розміром 4x3, вартістю 4 000 грн.

За ухвалою від 14.07.2021 року судом було заяву про забезпечення позову у цивільній справі № 308/7908/20 (провадження № 2/308/2294/21) задоволено; вжито заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на житловий будинок та земельну ділянку із кадастровим номером :11:014:0084, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , до вирішення спору по суті та вступу у законну силу судового рішення.

Зазначена ухвала була переглянута у апеляційному порядку, за постановою від 10.03.2022 року Закарпатського апеляційного суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 , інтересах якої діє ОСОБА_9 , залишено без задоволення, а ухвалу Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 14 липня 2021 року залишено без змін.

Як зазначено у ч.ч. 9, 10 ст. 158 ЦПК України у випадку залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі або у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову. У такому разі заходи забезпечення позову зберігають свою дію до набрання законної сили відповідним рішенням або ухвалою суду.

У цій справі суд дійшов висновку про часткове задоволення позову, відтак в силу прямої вказівки ч.ч. 9, 10 ст. 158 ЦПК України, заходи забезпечення позову зберігають свою дію до набрання законної сили відповідним рішенням, тому питання щодо скасування заходів забезпечення позову судом не вирішується.

У відповідності до ст. 141 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача витрати із сплати судового збору в розмірі 908,00 грн., оскільки судовий збір за позовну вимогу про поділ рухомого майна був сплачений у мінімальному розмірі.

Решту витрат із сплати судового збору слід покласти на позивача у зв`язку з відмовою у позові.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 10, 76-89, 141, 263-265, 268, 272, 273, 354, 355 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Позовну заяву ОСОБА_4 до першого відповідача - ОСОБА_1 , другого відповідача - ОСОБА_5 , третього відповідача ОСОБА_3 та четвертого відповідача - ОСОБА_6 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Державний нотаріус Ужгородської районної нотаріальної контори Куліков Михайло Віталійович про визнання договору дарування удаваним, визнання спільною сумісною власністю будинку та земельної ділянки та поділ спільно нажитого майна подружжя, - задовольнити частково.

Поділити рухоме майно подружжя, яке є об`єктом спільної сумісної власності в рівних частках по 1/2 кожному, виділивши у власність ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер - АДРЕСА_8 , паспорт НОМЕР_6 , наступне майно:

- кожаний уголок кольору «шампань», який складається із трьох частин, вартістю 10 000 грн.;

- один плазмовий телевізор, вартістю - 6 000 грн.;

- мікрохвильову, вартістю - 4 000 грн.;

- 6-ть стільців, вартістю - 6 000 грн.;

- електрочайник, вартістю - 1 200 грн.;

- столовий сервіз, вартістю - 2 000 грн.;

- три карнизи, вартістю - 3 000грн.;

- три гардини (тюлі), вартістю - 15 000 грн.

виділивши у власність ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_2 , АДРЕСА_4 , паспорт НОМЕР_7 , наступне майно:

- спальній гарнітур з натурального дерева кольору «горіх», вартістю 10 000 грн.;

- пральну машину, вартістю - 8 000 грн.;

- килим, розміром 4x3, вартістю 4 000 грн.,

- шафу купе, вартістю 10 000 грн.;

- плазмовий телевізор, вартістю - 6 000 грн.;

- стіл для столової, вартістю - 10 000 грн.;

- кухонну стінку, вартістю - 12 000 грн.;

- килим, розміром 4x3, вартістю 4 000 грн..

У задоволенні решти позовних вимог відмовити повністю.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_2 , АДРЕСА_4 , паспорт НОМЕР_7 , на користь ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер - АДРЕСА_8 , паспорт НОМЕР_6 , витрати із сплати судового збору в розмірі 908,00 грн. (Дев`ятсот вісім гривень 00 копійок).

У відповідності до ст. 141 ЦПК України решту витрат із сплати судового збору покласти на позивача.

Позивач: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_1 , АДРЕСА_5 , паспорт НОМЕР_6 ;

Перший відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_2 , АДРЕСА_4 , паспорт НОМЕР_7 ;

Другий відповідач: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , ідентифікаційний номер НОМЕР_8 , АДРЕСА_4 , паспорт НОМЕР_4 ;

Третій відповідач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , ідентифікаційний номер НОМЕР_9 , АДРЕСА_4 , паспорт НОМЕР_10 ;

Четвертий відповідач: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , ідентифікаційний номер НОМЕР_11 , АДРЕСА_4 , паспорт НОМЕР_12 ;

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Державний нотаріус Ужгородської районної нотаріальної контори Куліков Михайло Віталійович, м. Ужгород, вул. Собранецька, 47.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду.

Повний текст рішення складений 05.02.2024 року.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду Н.В. Дергачова