КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________
Справа № 372/304/23
Апеляційне провадження
№ 22-ц/824/4017/2024
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 лютого 2024 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Рейнарт І.М.

суддів Кирилюк Г.М., Ящук Т.І.

при секретарі Близнюк А.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Масленнікової Тетяни Миколаївни на рішення Обухівського районного суду Київської області від 15 червня 2023 року (суддя Зінченко О.М.) у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: орган опіки та піклування виконавчого комітету Обухівської міської ради Київської області, виконавчий комітет Української міської ради Обухівського району Київської області про усунення перешкод у вихованні та вільному спілкуванні матері з дітьми,

встановив:

у січні 2023 року позивачка звернулася до суду з позовом, у якому просила зобов`язати відповідача не чинити їй перешкоди у спілкуванні з дітьми, а саме: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , під час її приїзду до України, а саме у травні на два тижні, серпні на місяць та листопаді на два тижні, визначити спосіб її участі у вихованні дітей, встановивши час для їх спілкування наступним чином:

на період навчання:

- з ОСОБА_4 з п`ятниці 18:00 год. до неділі 18:00 год., з проживанням за адресою: АДРЕСА_1 ;

- з ОСОБА_3 з середи 18:00 год. до неділі 18:00 год., з проживанням за адресою: АДРЕСА_1 ;

на період канікул:

- з ОСОБА_4 з понеділка 10:00 год. до п`ятниці 18:00 год., з проживанням за адресою: АДРЕСА_1 ;

- з ОСОБА_3 з понеділка 10:00 год. до п`ятниці 18:00 год., з проживанням за адресою: АДРЕСА_1 .

Не перешкоджати спілкуванню в онлайн (телефонному) режимі щодня по 30-60 хвилин щовечора, а також в смс-переписці.

Мотивуючі позовні вимоги, позивачка зазначала, що з 24 січня 2009 року по 25 лютого 2019 року вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, мають двох дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Позивачка стверджувала, що після припинення шлюбних відносин відповідач

разом із дітьми почав проживати окремо, вона намагалась знайти компроміс та налагодити стосунки заради дітей, однак це не принесло позитивного результату, оскільки відповідач постійно перешкоджає її спілкуванню з дітьми, забороняючи спілкуватись навіть по телефону та приймати будь-яку участь у вихованні дітей.

Позивачка посилалася на те, що неодноразово зверталася до органів опіки із заявами про перешкоди з боку відповідача у спілкуванні з дітьми, у зв`язку з чим виконавчим комітетом Української міської ради надано висновок про визначення її участі у вихованні дітей, шляхом реалізації права на спілкування два рази на тиждень у присутності спеціаліста центру надання соціальних послуг Української міської ради, за попередньою домовленістю з відповідачем, однак останній продовжує чинити їй перешкоди у спілкуванні з дітьми, перешкоджає телефонному спілкуванню, не надає інформацію про їх здоров`я та успіхи в навчанні, а при особистій зустрічі словесно її ображав в присутності дітей.

Позивачка стверджувала, що вона переймається життям дітей, станом їх здоров`я та розвитком, а також, працюючи за кордоном, регулярно надсилає кошти на їх утримання.

Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 15 червня 2023 року у задоволенні позову відмовлено, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 понесені судові витрати на правову допомогу в розмірі 4000грн.

У поданій апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - адвокат Масленнікова Т.М. просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, посилаючись на неповне з`ясування всіх обставин справи, порушення норм матеріального та процесуального права, обґрунтовуючи свої вимоги доводами, викладеними у позовній заяві.

Відзив на апеляційну скаргу не подано.

Відповідач, будучи належним чином повідомленим про день, час та місце розгляду справи, шляхом направлення судових повісток на наявні у матеріалах справи поштові адреси (с.с.132-135,143-144, 150), у судове засідання двічі не з`явився, судові повістки повернулися без вручення з відміткою листоноші про відсутність адресата за вказаними адресами.

Згідно ч. 6 ст. 128 ЦПК України судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається до електронного кабінету відповідного учасника справи, а у разі його відсутності - разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення або кур`єром за адресою, зазначеною стороною або іншим учасником справи.

Відповідно до п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Матеріали справи не містять іншої адреси місця знаходження відповідача, тому, виходячи з вищезазначених норм процесуального права, він вважається належним чином повідомленим про день, час та місце апеляційного розгляду.

Треті особи, будучи належним чином повідомленими про день, час та місце розгляду справи, двічі свого представника у судове засідання не направили.

Враховуючи вищевикладене, відповідно до положень ст. 372 ЦПК Украйни колегія суддів провела судовий розгляд у відсутність відповідача та представників третіх осіб.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, вислухавши пояснення представника позивачки - адвоката Масленнікової Т.М., вивчивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що вона підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено і матеріалами справи підтверджено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 24 січня 2009 року, який розірвано рішенням Обухівського районного суду Київської області від 25 лютого 2019 року.

Сторони є батьками двох дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Після розірвання шлюбу діти залишилися проживати з батьком.

ОСОБА_1 з березня 2022 року постійно проживає та працює в Польщі в PRACAWM помічником інтролігатора (палітурника), має заробітну плату 3010,00 злотих та тривалість відпустки 26 днів.

З копій висновків по повідомленню ОСОБА_1 від 26 липня 2018 року та від 05 серпня 2018 року вбачається, що ОСОБА_1 зверталася до Обухівського ВП ГУНП в Київські області з приводу перешкоджання ОСОБА_2 їй в спілкуванні з дітьми та зайнятті їхнім вихованням. В ході перевірки було встановлено, що між сторонами виникли цивільно-правові відносини, тому ОСОБА_1 було рекомендовано звернутися до суду для вирішення даного спору.

Рішенням виконавчого комітету Української міської ради №140 від 30 червня 2022 року за заявою ОСОБА_1 від 31 травня 2022 року визначено спосіб участі у вихованні малолітніх дітей шляхом реалізації права спілкування матері ОСОБА_1 зі своїми малолітніми дітьми, а саме: два рази в тиждень, у присутності спеціаліста центру надання соціальних послуг Української міської ради, за попередньою домовленістю з батьком - громадянином ОСОБА_2 та за умови, якщо діти здорові.

14 червня 2022 року ОСОБА_1 звернулася до Українського міського голови з заявою, в якій пояснила, що вона працює і мешкає у Польщі. Просила розглянути графік зустрічей з дітьми, на період її відпустки в Україні, яка проходить 1-2 рази на рік. Просила розглянути 2 варіанти графіку зустрічей з дітьми: на період навчання і на період канікул.

Листом виконавчого комітету Української міської ради вих.№1797/3-22 від 04 липня 2022 року ОСОБА_1 за результатами розгляду її заяви від 14 червня 2022 року повідомлено, що нею попередньо вже подана заява від 31 травня 2022 року до органу опіки та піклування виконавчого комітету Української міської ради з аналогічним зверненням та яка розглянута на засіданні комісії з питань захисту прав дитини, що відбулася 13 червня 2022 року; за результатами розгляду прийнято рішення від 30 червня 2022 року №140 про визначення порядку її участі у вихованні малолітніх дітей.

Згідно листа про надання інформації виконавчого комітету Української міської ради вих.№2002/3-23 від 31 травня 2023 року та витягу з протоколу №5 засідання комісії з питань захисту прав дитини виконавчого комітету Української міської ради від 09 травня 2023 року, на засіданні комісії представник позивача ОСОБА_9 повідомила, що ОСОБА_1 перебуває за кордоном та встановлений комісією графік її не влаштовує, позивачка хоче спілкуватися частіше графіку на той період, коли перебуватиме в Україні, а саме два тижні в травні, в серпні та листопаді за місцем її проживання: АДРЕСА_1 , з понеділка по п`ятницю, а також просить не перешкоджати в спілкуванні кожного дня в телефонному режимі. Начальник служби у справах дітей та сім`ї Української міської ради Соколенко С. повідомила, що звернень до служби щодо перешкод у спілкуванні не надходило. ОСОБА_2 пояснив, що не заперечує, щоб колишня дружина ОСОБА_1 кожного дня бачилася з дітьми, якщо їй мало часу, але в присутності фахівця із соціальної роботи. Директор «Центру надання соціальних послуг» Української міської ради Ільєнко Л. повідомила, що фахівець із соціальної роботи може лише бути присутнім пару годин на день, через завантаженість фахівців. У зв`язку з цим було вирішено стати на захист прав та законних інтересів малолітніх дітей та залишити рішення без змін.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що рішенням органу опіки та піклування №140 від 30 червня 2022 року вже встановлено

спосіб участі позивачки у вихованні малолітніх дітей, однак з цим рішенням вона не згодна. Суд також установив, що відповідач не чинить позивачці перешкод у її спілкуванні з дітьми, не заперечує, щоб вона бачилася з дітьми та приймала участь у їх вихованні, а тому констатував відсутність підстав для задоволення позову.

Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції з таких підстав.

Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою, десятою статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Згідно зі статтею 3 Конвенції ООН «Про права дитини» від 20 листопада 1989 року, ратифікованою Постановою ВР України від 27 лютого 1991 року № 798-XII, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Згідно зі статями 18, 27 Конвенції про права дитини держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

У пункті 1 статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Згідно з пунктом 3 статті 9 Конвенції про права дитини держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

У статті 4 Конвенції «Про контакт з дітьми» від 15 травня 2003 року, яка ратифікована Україною Законом № 166-V від 20 вересня 2006 року та набрала чинності для України з 1 квітня 2007 року, зазначено, що дитина та її батьки мають право встановлювати й підтримувати регулярний контакт один з одним. Такий контакт може бути обмежений або заборонений лише тоді, коли це необхідно в найвищих інтересах дитини.

Статтею 1 Закону України «Про охорону дитинства» визначено контакт з дитиною як реалізацію матір`ю, батьком, іншими членами сім`ї та родичами, у тому числі тими, з якими дитина не проживає, права на спілкування з дитиною, побачення зазначених осіб з дитиною, а також надання ним інформації про дитину або дитині про таких осіб, якщо це не суперечить інтересам дитини.

У статті 15 Закону України «Про охорону дитинства» зазначено, що дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини.

Мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 СК України (стаття 141 СК України).

Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом (стаття 153 СК України).

Питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини (частини перша-третя статті 157 СК України).

За заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення. Рішення органу опіки та піклування є обов`язковим до виконання (стаття 158 СК України).

Якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами (частини перша, друга статті 159 СК України).

Окрім прав батьків щодо дітей, діти теж мають рівні права та обов`язки щодо батьків (стаття 142 СК України), у тому числі, й на виховання обома батьками.

Відповідно до частини другої статті 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Питання справедливої рівноваги між інтересами батьків та інтересами дитини неодноразово аналізував Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), практика якого відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» і частини четвертої статті 10 ЦПК України застосовується судом як джерело права.

У рішенні ЄСПЛ від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (§ 54) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини (рішення ЄСПЛ у справі «Johansen v. Norway» від 07 серпня 1996 року, § 78).

Отже, положення про рівність прав та обов`язків батьків у вихованні дитини не може тлумачитися на шкоду інтересам дитини.

При розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою (частина четверта статті 19 СК України).

Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи (частина п`ята статті 19 СК України).

Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (стаття 80 ЦПК України).

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц сформульовано висновки про те, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину потрібно доказувати так, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тож певна обставина може вважатися доведеною, якщо інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс.

Вирішуючи даний спір, суд першої інстанції послався, зокрема, на частину першу статті 159 СК України та зазначив, що відповідач не ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, яким вже встановлено графік зустрічей матері з дітьми, а тому між сторонами відсутній спір.

Разом з цим, суд не врахував, що відсутність спору характеризується тим, що між сторонами не залишається неврегульованих питань, однак пред`явлення ОСОБА_1 позову про усунення перешкод у вихованні та вільному спілкуванні з дітьми й подальші заперечення ОСОБА_2 проти задоволення позову, викладені у відзиві на позовну заяву, свідчать про наявність між сторонами неврегульованих питань щодо спільного виховання дітей та, відповідно, існування між ними спору, який в силу приписів статті 159 СК

України підлягає вирішенню судом.

Подібний за змістом висновок міститься у постанові Верховного Суду від 29 листопада 2023 року у справі № 757/555/22.

Суд першої інстанції не врахував, що позивачка не погоджується з рішенням виконавчого комітету Української міської ради №140 від 30 червня 2022 року в частині визначення графіків зустрічей з дітьми в період її перебування в Україні. Також вона наполягає на тому, що такі зустрічі повинні проходити за місцем її проживання без присутності батька та спеціаліста центру надання соціальних послуг Української міської ради.

При цьому, відповідач посилається на те, що він згоден лише на той варіант способу участі позивачки у вихованні дітей, який встановлено зазначеним рішенням органу опіки і піклування, а саме: два рази в тиждень у присутності спеціаліста центру надання соціальних послуг Української міської ради та за попередньою домовленістю з ним і за умови, якщо діти здорові.

Наведене об`єктивно підтверджує ту обставину, що навіть за наявності чинного рішення органу опіки і піклування, сторони не можуть дійти згоди щодо участі матері у вихованні та спілкуванні з дітьми. Тобто рішення органу опіки та піклування №140 від 30 червня 2022 року фактично сторонами не виконується.

По суті позивачка просить деталізувати рішення виконавчого комітету Української міської ради №140 від 30 червня 2022 року та прийняти до уваги особливі обставини, які склалися у зв`язку з її працевлаштуванням за кордоном.

ОСОБА_1 просить врахувати періоди та тривалість її відпусток, під час яких вона б хотіла частіше бачитись з дітьми і спільно з ними проживати, а у період її перебування в Польщі, позивачка просить забезпечити їй можливість щоденно спілкуватися з дітьми засобами дистанційного зв`язку.

Наведені елементи участі позивачки у вихованні дітей та спілкуванні з ними не охоплювалися рішенням органу опіки та піклування, а тому сама лише його наявність не перешкоджає суду визначити спосіб участі матері у вихованні дітей в період її перебування в Україні, а саме в травні, серпні та листопаді кожного року.

З урахуванням необхідності забезпечення участі у вихованні дітей та спілкуванні з ними обох батьків, а також враховуючи конкретні обставини цієї справи, зокрема тимчасове працевлаштування матері за кордоном, колегія суддів вважає, що якнайповніше інтересам дітей відповідатиме такий спосіб участі матері у їх вихованні: у травні, серпні, листопаді кожного року, а саме кожної суботи місяця з 10год. до 15год. за місцем перебування дітей.

У даному випадку колегія суддів керується тим, що питання справедливої рівноваги між інтересами батьків та інтересами дитини неодноразово аналізувалося Європейським судом з прав людини, практика якого відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» і частини четвертої статті 10 ЦПК України застосовується судом як джерело права.

У рішенні ЄСПЛ у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини (рішення ЄСПЛ у справі «Johansen v. Norway» від 07 серпня 1996 року).

Отже, положення про рівність прав та обов`язків батьків у вихованні дитини не може тлумачиться на шкоду інтересам дитини.

У цій справі матеріалами справи не підтверджується, що після встановлення

органом опіки та піклування графіку зустрічей матері з дітьми остання вживала будь-які дії, спрямовані на реалізацію такого рішення, у зв`язку з чим діти не бачилися з матір`ю вже декілька років.

З метою запобігання виникненню у дітей стресу, пов`язаного зі зміною (хоч і тимчасовою) місця проживання, колегія суддів не вважає за можливе визначити такий графік зустрічей, про який просила позивачка, зокрема, за адресою її проживання з п`ятниці до неділі зі старшим сином та з середи до неділі - з молодшим.

На переконання колегії суддів, такі зустрічі повинні проходити за місцем перебування дітей (у тому числі з огляду на особливості розвитку старшого сина). При цьому щотижневі зустрічі у вихідний день, у випадку їх регулярного проведення, здатні сприяти відновленню родинних зв`язків між матір`ю і дітьми.

Апеляційний суд враховує, що тлумачення частини другої статті 159 СК України дає підстави для висновку, що саме на суд покладено обов`язок з визначення конкретних способів участі одного з батьків у вихованні дитини, періодичності побачень з дитиною, можливості їх спільного відпочинку, місця та тривалості спілкування батьків з дитиною.

Тобто суд не зобов`язаний визначати саме такий спосіб участі одного з батьків у вихованні дитини, про який йдеться у позовній заяві або який раніше визначений органом опіки та піклування.

Подібний висновок сформульований Верховним Судом у постанові від 11 лютого 2022 року у справі № 359/2755/19.

У той же час у зв`язку з мінливістю та динамічним розвитком сімейних правовідносин та у разі налагодження контакту матері з дітьми графік зустрічей у подальшому може бути розширений органом опіки та піклування (за погодженням зі сторонами) або судом (у випадку наявності спору).

Крім того, на ОСОБА_2 , як на того з батьків з ким проживають діти, покладається обов`язок з організації щоденного спілкування дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з матір`ю ОСОБА_1 у режимі відеозв`язку через мобільний телефон у період часу з 19 години протягом 30 хвилин.

Разом з цим, апеляційний суд не вбачає підстав для задоволення вимоги про зобов`язання відповідача не чинити перешкод у спілкуванні з дітьми, оскільки позивачкою не надано належних і достатніх доказів у підтвердження зазначених позовних вимог.

Наявні в матеріалах справи звернення до правоохоронних органів стосуються періоду 2018 року, тобто ще до виїзду позивачки за кордон та до намагання врегулювати відносини з виховання дітей у позасудовому порядку за допомогою органу опіки та піклування.

Щодо розподілу судових витрат апеляційний суд зазначає таке.

Згідно з частиною першою статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Відповідно до частини третьої статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Згідно з частиною четвертою статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Нормами статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» передбачено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Отже, склад та розміри витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

За змістом частин першої, другої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Суд першої інстанції встановив, що 28 березня 2023 року представник відповідача - адвокат Цуркан М.М. подав відзив на позовну заяву, в якому він просив суд в задоволенні позову відмовити та стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати, а саме: за підготовку адвокатом відзиву на позовну заяву 3000грн та участь адвоката в одному судовому засіданні 1000грн, а всього 4000грн.

До вказаного відзиву на позовну заяву додано копії договору №1/13-03-23 про надання правової допомоги від 13 березня 2023 року, рахунку-фактури №15-03-23 від 15 березня 2023 року, платіжної інструкції № 0.0..1 від 17 березня 2023 року.

Установивши, що відповідачем понесені витрати на правничу допомогу, а позивачкою їх розмір належним чином не спростований, суд першої інстанції встановив їх реальність та обґрунтованість, врахував складність справи, час і обсяг виконаних адвокатом робіт, у зв`язку з чим обґрунтовано констатував наявність підстав для стягнення з позивачки на користь відповідача понесених витрат на правничу допомогу.

Водночас, оскільки апеляційний суд дійшов висновку про часткове задоволення апеляційної скарги та, відповідно, про часткове задоволення позову ОСОБА_1 , то понесені відповідачем витрати на професійну правничу допомогу в силу приписів статті 141 ЦПК України також підлягають зменшенню пропорційно задоволеним вимогам позову, а саме до 2 000 грн.

Відповідно до частини першої статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Суд першої інстанції неповно встановив обставини справи, не оцінив надані докази, неправильно застосував норми матеріального права та допустив порушення норм процесуального права, тому колегія суддів рішення суду першої інстанції скасовує, з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позовних вимог

Керуючись статтями 367, 374, 376, 381-383 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Масленнікової Тетяни Миколаївни задовольнити частково.

Рішення Обухівського районного суду Київської області від 15 червня 2023 року скасувати, ухваливши нове судове рішення, яким позов задовольнити частково.

Визначити способи участі ОСОБА_1 у спілкуванні та вихованні ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у травні, серпні, листопаді кожного року: кожної суботи місяця з 10год. до 15год. за місцем перебування дітей.

Зобов`язати ОСОБА_2 організувати щоденне спілкування дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з матір`ю ОСОБА_1 у режимі відеозв`язку через мобільний телефон у період часу з 19 години протягом 30 хвилин.

В іншій частині позову відмовити

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 2 000грн витрат на правову допомогу.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 21 лютого 2025 року.

Суддя-доповідач І.М. Рейнарт

Судді Г.М. Кирилюк

Т.І. Ящук