Провадження № 2/761/8782/2024
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

30 вересня 2024 року Шевченківський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді- Фролової І.В.,

секретаря судового засідання- Бордусенка Б. С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві у порядку спрощеного позовного провадження в приміщенні суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві, Державної казначейської служби про стягнення 3% річних та інфляційних втрат,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві, Державної казначейської служби про стягнення 3% річних у розмірі 10 969, 91 грн. та інфляційних втрат у розмірі 26 993, 81 грн., сплачений судовий збір у розмірі 968, 96 грн. та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 10 000, 00 грн.

Позовну вимоги обгрунтовує тим, що рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 08.07.2021 року у справі №761/40806/20 підтверджено факт того, що Держава в особі Головного управління Державної фіскальної служби завдала ОСОБА_1 майнову шкоду. Головне управління Державної казначейської служби у м. Києві отримано виконавчий лист. Станом на 08.08.2024 року рішення суду про стягнення 424 512, 00 грн. не виконано у повному обсязі, а тому ОСОБА_1 має право на нарахування 3% річних та інфляційних витрат, починаючи з дати, наступної після спливу 3 місяців з моменту подання заяви про виконання рішення суду.

12 серпня 2024 ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін.

21 серпня 2024 року Державна казначейська служба України з використанням системи «Електронний суд» подала відзив на позовну заяву, у якому зазначала, що на користь ОСОБА_1 не здійснено безспірне списання коштів державного бюджету у справі № 761/40806/20, оскільки встановлені Верховною Радою України бюджетні призначення за КПКВК 3504030 на 2024 рік є недостатніми. Також відповідач зазначає, що для забезпечення безспірного списання коштів державного бюджету згідно з пунктом 35 цього порядку в Казначействі відкривається в установленому порядку відповідний рахунок. Безспірне списання коштів державного бюджету здійснюється Казначейством за рахунок і в межах бюджетних призначень, передбачених у державному бюджеті на зазначену мету (пункт 38 Порядку № 845). Казначейство повідомляє, що ані Порядок № 845, ані БК України не встановлюють для Казначейства строку , для здійснення безспірного списання коштів державного бюджету згідно із судовими рішеннями про відшкодування шкоди завданої незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду. Державна казначейська служба України у відзиві зазначає, що акти законодавства не передбачають можливості нарахування інфляційних втрат та 3% річних у разі/після виконання рішення суду про відшкодування шкоди Державою.

До судового засідання сторона позивача не з`явилась. Про дату, час і місце розгляду справи повідомлялась належним чином.

Неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею (ч.1 ст. 223 ЦПК України).

Суд, керуючись вимогами ст. ст. 223, 280 ЦПК України, вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідача на підставі наявних в справі доказів, ухваливши заочне рішення, оскільки: відповідачі належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання; не з`явилися в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; не подали відзив; позивач не заперечує проти заочного вирішення справи; підстави для відкладення розгляду справи відсутні.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Рішенням Шевченківського районного суд м. Києва від 08.07.2021, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 23.11.2021, у справі № 761/40806/20 позов ОСОБА_2 до ГУ ДФС про відшкодування збитків (треті особи: Державна казначейська служба України, Товариство з обмеженою відповідальністю «Складсервіс Україна») було задоволено, зокрема стягнуто з Державного бюджету України на користь Позивача 424 512,00 грн в якості відшкодування збитків, завданих ГУ ДФС внаслідок неповернення вилученого у ОСОБА_1 товару.

Рішення суду ґрунтувалося на тому, що на ГУ ДФС законодавством було покладено обов`язок забезпечити схоронність тимчасово вилученого майна на час розгляду справи про адміністративне правопорушення та негайно повернути таке майно за результатами її розгляду відповідно до ст. 265 КУпАП, чого зроблено не було, чим ОСОБА_1 було завдано збитки.

Відповідно до статті 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ такого ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

З урахуванням наведеного суд прийняв рішення про стягнення з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 424 512,00 грн в якості відшкодування.

31.08.2021 року на виконання рішення Шевченківським районним судом м. Києва було видано виконавчий лист у справі №761/40806/20. Ухвалами від 11.10.2022, 28.04.2023 були виправлені помилки у виконавчому листі, боржником визначено Державну казначейську службу України.

16.06.2023 ОСОБА_1 звернувся до Головного управління ДКСУ у м. Києві із заявою про виконання судового рішення від 08.07.2021 року.

Адвокат Олександр Архіпов 31.08.2023 надіслав інформаційний запит Головному управлінню Державної казначейської служби України у м. Києві про хід та дату виконання виконавчого листа №761/40806/20 від 31.08.2021 року, виданого на виконання рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 08.07.2021 року справі №761/40806/20, яким задоволено у повному обсязі позов ОСОБА_1 до Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві, треті особи: Державна казначейська служба України, Товариство з обмеженою відповідальністю «Складсервіс Україна» про відшкодування збитків; виконання виконавчого листа №761/40806/20 від 31.08.2021 року, виданого на виконання додаткового рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 22.07.2021 року справі №761/40806/20, яким задоволено у повному обсязі позов ОСОБА_1 до Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві, треті особи: Державна казначейська служба України, Товариство з обмеженою відповідальністю «Складсервіс Україна» про відшкодування збитків; виконання виконавчого листа №761/40806/20 від 25.10.2022 року, виданого на виконання додаткової постанови Київського апеляційного суду від 25.01.2022 року справі №761/40806/20, якою вирішено питання про розподіл судових витрат на користь ОСОБА_1 .

У відповіді від 05.09.2023 Головне управління ДКСУ у м. Києві повідомило, що 26.06.2023 повідомило органи державної влади, внаслідок дій яких було заподіяно шкоду, про надходження виконавчих листів у справі № 761/40806/20.

Таким чином, станом 26.06.2023 виконавчий лист разом із заявою про виконання судового рішення уже було отримано Головним управління ДКСУ у м. Києві. Також із зазначеної відповіді випливає, що, вчинивши описані вище дії, Головне управління ДКСУ у м. Києві 19.07.2023 направило до ДКСУ документи щодо виконання виконавчого листа.

15.01.2024 ОСОБА_1 звернувся до ДКСУ із заявою про виплату компенсації, оскільки «з моменту звернення Заявника до органів Казначейства минуло більше ніж три місяці». У згаданій заяві ОСОБА_1 , посилаючись на постанову Великої Палати Верховного Суду від 03.10.2023 у справі № 686/7081/21, просив нарахувати 3% річних та інфляційні втрати.

Листом від 31.01.2024 ДКСУ повідомила ОСОБА_1 про те, що законами про державний бюджет України на 2023 та 2024 роки не передбачено додаткового виділення коштів понад обсяг відповідних бюджетних призначень за КПКВК 3504030. Таким чином, станом на сьогодні перебіг строку виконання судового рішення у справі № 761/40806/20 зупинено. Враховуючи викладене вище, у Казначейства відсутні підстави для нарахування та виплати компенсації у справі № 761/40806/20.

Щонайпізніше станом 26.06.2023 виконавчий лист разом із заявою про виконання судового рішення було отримано Головним управління ДКСУ у м. Києві. При цьому ДКСУ, якій було передано виконання виконавчого листа, станом на дату звернення з цим позовом, рішення суду про стягнення 424 512,00 грн не виконала в повному обсязі.

Відповідно до ч. 1-2 ст. 5 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» у разі якщо центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, протягом трьох місяців не перерахував кошти за рішенням суду про стягнення коштів, крім випадку, зазначеного в частині четвертій статті 4 цього Закону, стягувачу виплачується компенсація в розмірі трьох відсотків річних від несплаченої суми за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду; компенсація за порушення строку перерахування коштів за рішенням суду про стягнення коштів з державного органу нараховується центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів.

При цьому відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03.10.2023 у справі № 686/7081/21 прийшла до висновку, що «63. З огляду на цей припис прострочення держави боржника у спірних правовідносинах настає за сукупності таких юридичних фактів: (1) стягувач подав до органу ДКС України виконавчий документ про стягнення з держави коштів; (2) держава за цим виконавчим документом не перерахувала кошти протягом трьох місяців з дня його надходження до органу ДКС України. Отже, припис частини другої статті 625 ЦК України щодо юридичних наслідків прострочення виконання грошового зобов`язання боржником (зокрема державою) поширюється на випадки порушення підтвердженого (визначеного, конкретизованого) судовим рішенням грошового зобов`язання держави з відшкодування завданої нею шкоди з наступного дня після спливу трьох місяців від пред`явлення до виконання органу ДКС України виконавчого документа і включно до дня, що передує дню повного виконання судового рішення».

Враховуючи наведене, Позивач має право нарахувати 3% річних та інфляційні втрати, починаючи з дати, наступної після спливу 3 місяців з моменту подання заяви про виконання рішення суду.

ДКСУ в листі від 31.01.2024 посилається на п. 39 Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, що затверджений постановою від 03.08.2011 № 845, відповідно до якого Казначейство відкладає безспірне списання коштів державного бюджету та поновлює його з дати набрання чинності законом про внесення змін до закону про Державний бюджет України або рішенням про виділення коштів з резервного фонду державного бюджету.

П. 39 Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, що затверджений постановою від 03.08.2011 № 845 - підзаконного нормативно-правового акту - не може обмежувати право ОСОБА_1 на отримання 3% річних та інфляційних втрат, передбачених ЦК України, тобто законом. Відсутність у держави коштів не є підставою для припинення цивільно-правового зобов`язання. Подібних обмежень не тпередбачено і в ч. 1-2 ст. 5 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень».

ЄСПЛ у справі «Бакалов проти України» та у справі «Терем ЛТД, Чечеткін та Оліус проти України» зазначив, що відсутність бюджетних коштів, передбачених у видатках Державного бюджету України, не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання.

Аналогічний правовий висновок про те, що сама собою відсутність бюджетних коштів не є підставою для звільнення боржника від виконання зобов`язання викладено в постанові Верховного Суду від 27.03.2018 у справі № 925/246/17, а також у постанові Великої Палати Верховного Суду від 10.04.2018 у справі № 12-46гс18.

Відповідно до ст. 10 ЦПК України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права (ч. 4); у разі невідповідності правового акта правовому акту вищої юридичної сили суд застосовує норми правового акта вищої юридичної сили (ч. 7).

З урахуванням наведеного суд доходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 , у яких він просить суд стягнути з Державного бюджету України 3% річних в розмірі 10 969,91 грн та інфляційні втрати в розмірі 26 993,81 грн за період з 27.09.2023 по 06.08.2024 підлягають задоволенню у повному обсязі.

За правилом ч. 1 ст. 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Відповідно до п.4 ст. 82 ЦПК обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Статтею 599 ЦК України встановлено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

У Постанові Верховного Суду у складі Великої Палати від 11.04.2018 р. по справі № 75 8/1303/15-ц надано висновки про правильне застосування норм права, де вказано, що:

Стаття 625 ЦК України визначає загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання. Тобто, дія цієї статті поширюється на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, що регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

За змістом статей 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій кореспондує обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора.»

За змістом ч. 2 ст. 625 ЦК України нарахування трьох відсотків річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредитору.

Відповідно до вимог ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно положень ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Статтею 89 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

При цьому, відповідно до ч. 1-3, 5 ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що Головне управління ДФС у м. Києві та Державна казначейська служба України свої зобов`язання на виконання рішення суду не виконують, а отже з Головного управління ДФС у м. Києві та Державної казначейської служби України на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню сума боргу у вигляді 3 % річних за час прострочення виконання грошових зобов`язань у розмірі 10 969, 91 грн. та інфляційні витрати в розмірі 26 993, 81 грн.

Таким чином позов підлягає задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України з Головного управління ДФС у м. Києві та Державної казначейської служби України на користь ОСОБА_1 підлягають стягненню судові витрати, понесені останнім, які складаються з судового збору в розмірі 968, 96 грн.

Керуючись ст. 10, 11, 57-61, 79, 209, 210, 212-215, 223, 228, 258, 259, 265, 268, 273, 280-282, 354 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовну ОСОБА_1 до Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві, Державної казначейської служби про стягнення 3% річних та інфляційних втрат - задовольнити у повному обсязі.

Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 3% річних в розмірі 10 969,91 грн.

Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 інфляційні втрати нараховані на суму простроченого грошового зобов`язання із відшкодування збитків, завданих внаслідок неповернення вилученого у ОСОБА_1 товару в розмірі 26 993,81 грн.

Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 968,96 грн.

Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, який його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом 30 днів з дня його отримання.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Реквізити учасників справи:

Державна казначейська служба України, адреса місцезнаходження - місто Київ, вул.

Бастіонна, буд. 6;

Головне управління Державної фіскальної служби у м. Києві, адреса місцезнаходження - Київ, вул. Шолуденка, буд. 33/19;

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса місця проживання - АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_1 .

Повний текст рішення виготовлений 03 жовтня 2024 року.

Суддя: