П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 грудня 2024 року місто Київ

справа № 757/45792/20-ц

провадження № 22-ц/824/13979/2024

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача - Шкоріної О.І., суддів - Поливач Л.Д., Стрижеуса А.М., за участю секретаря судового засідання - Височанської Н.В.,

сторони:

позивач - ОСОБА_1

відповідач - Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк»

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Києві апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк"

на рішення Печерського районного суду м.Києва від 3 квітня 2024 року, ухвалене у складі судді Хайнацького Є.С.,

В С Т А Н О В И В :

У жовтні 2020 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до АТ КБ «ПриватБанк», третя особа: ТОВ "ФК "Фінілон",про захист прав споживачів та стягнення коштів.

Позов обгрунтовано тим, що позивач є клієнтом банку, між ним та банком було укладено наступні депозитні договори: від 6 червня 2012 року №SAMDN381 та відкрито депозитний рахунок на внесення коштів НОМЕР_10; від 13 лютого 2014 року № SAMDNWFD900 та відкрито депозитний рахунок для внесення коштів № НОМЕР_9.

Позивачу також було відкрито поточні рахунки: № НОМЕР_1 ; № НОМЕР_2 . Також позивачу було відкрито в банку рахунок № НОМЕР_11 (на підставі депозитного договору №SAMDN1843 від 8 травня 2013 року); рахунок № НОМЕР_3 (на підставі депозитного договору № SAMDN5467 від 29 лютого 2012 року); рахунок № НОМЕР_4 ; рахунок № НОМЕР_5 ; рахунок № НОМЕР_6 .

Навесні 2014 року, у зв`язку із припиненням функціонування банківських відділень відповідача на території АР Крим та м. Севастополя, усі рахунки позивача було безпідставно заблоковано відповідачем. Нарахування відсотків було припинено.

Відповідно до витягу з електронного додатку, що підписаний головним бухгалтером банку 27 грудня 2021 року, підтверджено той факт, що станом на 17 листопада 2014 року на рахунку позивача № НОМЕР_1 обліковувалося 4 018,97 дол. США; на рахунку позивача № НОМЕР_2 обліковувалося 6 831,27 грн.; на рахунку позивача № НОМЕР_7 (договір № SAMDNWFD900) обліковувалося 498 643,97 грн. Також, банком надано меморіальний ордер від 07 грудня 2012 року № С1207VJLLL та платіжне доручення № С1207VJLLL від 07 грудня 2012 року, які вказують на те, що договір № SAMDN3681 від 06 червня 2012 року було розірвано, а кошти в сумі 48 592,68 дол. США були зараховані на новий рахунок № НОМЕР_8 , відкритий на підставі нового договору № SAMDN4593. Відповідно до Витягу з електронного додатку, підписаного головним бухгалтером банку 16 червня 2020 року, станом на 17 листопада 2014 року сума коштів на рахунку за договором №SAMDN4593 становила 54 973,79 дол. США.

Банк надав відповідь про неможливість повернути банківський вклад у зв`язку з невизначеністю статусу Кримського півострова та відсутністю законодавчо визначених особливостей діяльності державних органів місцевого самоврядування, установ та організацій в умовах, що існують на теперішній час на території Криму. Вважаючи незаконною відмову банку у видачі йому коштів позивач просив про задоволення позову.

З урахуванням збільшених та доповнених позовних вимог просив розірвати в судовому порядку договори: № SAMDN3591, № SAMDР7029, №SAMDNWFD900, №SAMDN4593; стягнути з АТ КБ «ПриватБанк» на користь позивача грошові кошти у розмірі 4 018,97 дол. США за договором №SAMDN3591; 6 831,27 гривень. за договором №SAMDР7029; 498 643,97 гривень за договором №SAMDNWFD900; 54 973,79 доларів США за договором №SAMDN4593, а також покласти судові витрати на відповідача.

У жовтні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до АТ КБ «ПриватБанк» про стягнення пені у розмірі 3% за кожен день прострочення на підставі ч.5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» за період з 22 жовтня 2020 року по 22 жовтня 2021 року.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що 13 лютого 2014 року між позивачем та банком було укладено депозитний договір № SAMDNWFD900. На виконання даного договору було відкрито рахунок № НОМЕР_9 .

Навесні 2014 року у зв`язку з припиненням функціонування банківських відділень відповідача на території АР Крим та м. Севастополя, рахунки позивача було безпідставно заблоковано відповідачем. Нарахування відсотків було припинено. 8 жовтня 2014 року в АТ КБ «ПриватБанк» отримано заяву позивача про видачу вкладу та відсотків, проте банк вимоги заяви не виконав. Просив суд стягнути з відповідача на його користь, за депозитним договором №SAMDNWFD900 від 13 лютого 2014 року 5 460 151,47 грн. пені у розмірі 3% за кожен день прострочення на підставі частини п`ятої статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів» за період з 22 жовтня 2020 року по 22 жовтня 2021 року.

Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 3 квітня 2024 року частково задоволені позовні вимоги ОСОБА_1 до АТ КБ «ПриватБанк», третя особа: ТОВ «Фінансова компанія «Фінілон»,про захист прав споживачів та стягнення коштів.

Розірвано депозитний договір № SAMDN4593 та стягнуто з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 за договором № SAMDN4593 суму владу в розмірі 54 973,79 дол. США.

Стягнуто з АТ КБ «Приватбанк» на користь ОСОБА_1 суму вкладу за договором № SAMDN591 в розмірі 4 018,97 дол. США.

Стягнуто з АТ КБ «Приватбанк» на користь ОСОБА_1 суму вкладу за договором № SAMDNР7029 в розмірі 6 831,27 грн.

Стягнуто з АТ КБ «Приватбанк» на користь ОСОБА_1 суму вкладу за договором SAMDNWFD900 в розмірі 498 643, 97 грн.

Стягнуто з АТ КБ «Приватбанк» в дохід держави судовий збір в розмірі 12 612 грн.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, представник АТ КБ «ПриватБанк» - адвокат Коцюба О.В. подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог, та ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні цих вимог.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що оскаржуване рішення ухвалене судом першої інстанції з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, судом першої інстанції не враховані висновки Верховного Суду. Вважає, що рішення прийнято з неповним з`ясуванням судом обставин, що мають значення для справи; невідповідністю висновків суду обставинам справи.

Суд першої інстанції неправомірно при наявності підстав для відмови в задоволенні позовних вимог у зв`язку з пред`явленням їх до неналежного відповідача, задовольнив такі вимоги та стягнув кошти з особи, яка не повинна відповідати за зобов`язанням.

АТ КБ «ПриватБанк» надав суду належні та допустимі докази на підтвердження обставин відносно отримання згоди вкладника на переведення боргу за його депозитними договорами на ТОВ «ФК «Фінілон».

Розміщення банком повідомлення від 30 січня 2015 року на офіційному сайті Приватбанк у відповідному розділі Умов та Правил з встановленням строку для Клієнтів до 15 лютого 2015 року для подання письмових заперечень (незгоди) щодо переведення боргу (грошових коштів відповідного клієнта/кредитора) на рахунки ТОВ «ФК «Фінілон» було цілком правомірно-юридичною дією банку, яка відповідає вимогами чинного законодавства. А отримання банком таким шляхом «мовчазної» згоди від кредиторів було підтвердженням їхвідношення до такого правочину, що був укладений 17 листопада 2014 року, та, відповідно, досягненням ефекту переведення боргу.

Зогляду на відсутність на цей час судового рішення про визнання недійсним договору про переведення боргу від 17 листопада 2014 року в частині прав та обов`язків позивача у даній справі - всі правові наслідки, які були породжені з моменту укладання між первісним та новим боржником договору про переведення боргу, зберігаються до моменту визнання недійсним правочину на підставі рішення суду та, відповідно, зберігаються всі наявні обов`язки і у нового боржника щодо повернення коштів кредитору.

Належним відповідачем у даній справі є ТОВ «ФК «Фінілон», як новий боржник за депозитними договорами, які є предметом спору у даній справі, та особа, яка повинна виконувати всі договірні зобов`язання за такими договорами.

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Дугінов Д.А. заперечував проти доводів апеляційної скарги, просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції як законне і обгрунтоване залишити без змін.

В судове засідання не з'явився ОСОБА_1 та його представник Дугінов Д., від останнього до суду надійшла заява про розгляд справи у відсутність сторони позивача.

Представник АТ КБ «Приватбанк» адвокат Штронда А.М. апеляційну скаргу підтримав і просив її задовольнити.

Заслухавши доповідь судді Шкоріної О. І., вислухавши пояснення осіб, які з`явилися в судове засідання, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого у справі судового рішення в межах доводів апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов наступного.

Судом установлено, що згідно інформації про відкриті рахунки та залишки коштів станом на 14 листопада 2014 року, на ім`я ОСОБА_1 відкриті такі рахунки:

№ НОМЕР_1 (договір № SAMDN591), розмір грошових коштів - 4 018,97 дол. США;

№ НОМЕР_6 (договір № SAMDNР7029), розмір грошових коштів - 6 831,27 грн;

№ НОМЕР_9 (договір № SAMDNWFD900), розмір грошових коштів - 498 643,97 грн.

Відповідно до меморіального ордеру від 07 грудня 2012 року №С1207VJLLL, договір № SAMDN381 від 06 червня 2012 ріку було розірвано, а кошти в сумі 48 592,68 дол. США були зараховані на новий рахунок № НОМЕР_8 , відкритий на підставі договору № SAMDN4593.

Відповідно до Витягу з електронного додатку? підписаного головним бухгалтером банку 16 червня 2020 року, станом на 17 листопада 2014 року сума коштів на рахунку за договором № SAMDN4593 становила 54 973,79 дол. США.

Крім того, судом установлено, що позивач звернувся до банку із заявою про повернення банківських вкладів та повернення коштів, що знаходяться на рахунках за договорами за договорами № SAMDNWFD900, № SAMDN591, SAMDNР7029, яку відповідач отримав 8 жовтня 2014 року.

17 листопада 2014 року ПАТ КБ «ПриватБанк» уклало з ТОВ «ФК «Фінілон» договір про переведення боргу, згідно з яким ТОВ ФК «Фінілон» замість АТ КБ «ПриватБанк» стало боржником за депозитними договорами: № SAMDNWFD900; № SAMDNР7029; № SAMDN591).

Факт виконання АТ КБ «ПриватБанк» у повному обсязі своїх зобов`язань щодо перерахування на рахунки ТОВ «ФК «Фінілон» грошових коштів ОСОБА_1 , відповідно до договору переведення боргу від 17 листопада 2014 року з електронного додатку до цього договору підтверджується довідкою головного бухгалтера АТ КБ «ПриватБанк» від 04 травня 2022 року.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_1 суд першої інстанції виходив із того, що відповідач АТ КБ " ПриватБанк" не виконав свій обов`язок з повернення коштів.

Позивач ОСОБА_1 не надавав згоду на заміну боржника ПАТ КБ «ПриватБанк» на ТОВ «ФК «Фінілон». Договір про переведення боргу між новим та первісним боржником не породив правових наслідків для кредитора ОСОБА_1 , тобто переведення боргу не відбулося, а тому саме АТ КБ «ПриватБанк» є належним відповідачем у справі.

Ухвалюючи рішення про розірвання депозитного договору № SAMDN4593, суд першої інстанції виходив із того, що матеріали справи не містять доказів звернення позивача до відповідача із заявою про дострокове розірвання депозитного договору. Але, оскільки відповідачем допущені істотні порушення умов договору, які полягають в припиненні нарахування та виплати позивачу відсотків за депозитним договором № SAMDN4593, починаючи з березня 2014 року, наявні підстави для розірвання цього договору на підставі ст.651 ЦК України.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

В силу вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з частиною першою статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Відповідно до статті 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов`язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Договір банківського вкладу, в якому вкладником є фізична особа, є публічним договором (стаття 633 цього Кодексу). До відносин банку та вкладника за рахунком, на який внесений вклад, застосовуються положення про договір банківського рахунка (глава 72 цього Кодексу), якщо інше не встановлено цією главою або не випливає із суті договору банківського вкладу.

Згідно з частиною першою статті 1059 ЦК України договір банківського вкладу укладається в письмовій формі. Письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту.

Договір банківського вкладу має своїм наслідком ту обставину, що готівкові кошти вкладника передаються ним у власність банку, а безготівкові кошти - в повне розпорядження банку. Відповідні дії вкладника є необхідною умовою виникнення зобов`язання за договором банківського вкладу, згідно з яким у вкладника виникає право вимагати від банку видачі суми вкладу і виплати процентів на неї, а в банку - відповідний обов`язок. З договору банківського вкладу, укладення якого обумовлено переданням коштів вкладника у власність банку, можуть виникнути лише зобов`язальні правовідносини за участю вкладника (кредитора) і банку (боржника).

Відповідно до статті 1060 ЦК України (в редакції, чинній на час укладення договорів банківського вкладу) договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). Договором може бути передбачено внесення грошової суми на інших умовах її повернення. За договором банківського вкладу на вимогу банк зобов`язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника. Умова договору банківського вкладу на вимогу про відмову від права на одержання вкладу на першу вимогу є нікчемною. За договором банківського строкового вкладу банк зобов`язаний видати вклад та нараховані проценти за цим вкладом із спливом строку, визначеного у договорі банківського вкладу. Повернення вкладникові банківського строкового вкладу та нарахованих процентів за цим вкладом на його вимогу до спливу строку або до настання інших обставин, визначених договором, можливе виключно у випадках, якщо це передбачено умовами договору банківського строкового вкладу. Якщо вкладник не вимагає повернення суми строкового вкладу зі спливом строку, встановленого договором банківського вкладу, або повернення суми вкладу, внесеного на інших умовах повернення, після настання визначених договором обставин договір вважається продовженим на умовах вкладу на вимогу, якщо інше не встановлено договором.

У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим (частина третя статті 651 ЦК України).

Відповідно до частини другої статті 653 ЦК України у разі розірвання договору зобов`язання сторін припиняються.

Згідно зі статтею 1061 ЦК України банк виплачує вкладникові проценти на суму вкладу в розмірі, встановленому договором банківського вкладу. Якщо договором не встановлений розмір процентів, банк зобов`язаний виплачувати проценти у розмірі облікової ставки Національного банку України. Банк має право змінити розмір процентів, які виплачуються на вклади на вимогу, якщо інше не встановлено договором. У разі зменшення банком розміру процентів на вклади на вимогу новий розмір процентів застосовується до вкладів, внесених до повідомлення вкладників про зменшення процентів, зі спливом одного місяця з моменту відповідного повідомлення, якщо інше не встановлено договором. Встановлений договором розмір процентів на строковий вклад або на вклад, внесений на умовах його повернення у разі настання визначених договором обставин, не може бути односторонньо зменшений банком, якщо інше не встановлено законом. Умова договору щодо права банку змінювати розмір процентів на строковий вклад в односторонньому порядку є нікчемною. Проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк, до дня, який передує його поверненню вкладникові або списанню з рахунка вкладника з інших підстав. Проценти на банківський вклад виплачуються вкладникові на його вимогу зі спливом кожного кварталу окремо від суми вкладу, а невитребувані у цей строк проценти збільшують суму вкладу, на яку нараховуються проценти, якщо інше не встановлено договором банківського вкладу. У разі повернення вкладу виплачуються усі нараховані до цього моменту проценти.

Згідно з частиною другою статті 1070 ЦК України проценти за користування грошовими коштами, що знаходяться на рахунку клієнта, сплачуються банком у розмірі, встановленому договором, а якщо відповідні умови не встановлені договором, - у розмірі, що звичайно сплачується банком за вкладом на вимогу.

Отже, після закінчення строку дії договору банківського вкладу проценти на суму вкладу нараховуються у розмірі, який відповідає розміру процентів за вкладом «на вимогу», якщо інший розмір процентів не погоджений сторонами.

Наведене відповідає правовому висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеному у постанові від 20 березня 2019 року у справі № 761/26293/16-ц (провадження № 14-64цс19).

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (частина перша статті 612 ЦК України).

Відмова банку виконати розпорядження клієнта з видачі належних йому за договором банківського вкладу сум свідчить про невиконання банком своїх зобов`язань та має наслідком настання відповідальності, передбаченої законом. Закінчення строку дії договору банківського вкладу або розірвання договору банківського вкладу на вимогу однієї із сторін в разі невиконання зобов`язань не припиняє зобов`язальних правовідносин, а трансформує їх в охоронні, що містять обов`язок відшкодувати заподіяні збитки, встановлені договором чи законом (див. постанову Верховного Суду від 22 лютого 2023 року у справі № 757/1623/20-ц, провадження № 61-5846св22).

За змістом частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).

У частині другій статті 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно з частиною першою статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Відповідно до частин першої, другої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Повно та всебічно дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, які оцінено на предмет належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємного зв`язку, встановивши, що наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності підтверджують факт укладення між сторонами вищезазначених договорів банківського вкладу та внесення клієнтом коштів на депозитні рахунки банку, проте в порушення своїх зобов`язань відповідач на вимогу позивача не повернув вкладнику грошові кошти, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог про стягнення суми вкладів, а також нарахованих на них процентів у розмірі ставки, встановленої на час дії договорів банківського вкладу.

Доводи апеляційної скарги в тій частині, що АТ КБ «ПриватБанк» є неналежним відповідачем у цій справі, а відповідальність за невиконані перед позивачем зобов`язання має нести ТОВ «Фінілон», З ЯКИМ ат кб «Приватбанк» уклав договір про переведення боргу, не можуть бути прийняті судом в якості підстав для скасування оскаржуваного рішення, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 520 ЦК України боржник у зобов`язанні може бути замінений іншою особою (переведення боргу) лише за згодою кредитора, якщо інше не передбачено законом.

Оскільки ОСОБА_1 не надавав згоди на переведення боргу від АТ КБ «Приватбанк» до ТОВ «ФК «Фінілон» за договорами депозитних вкладів відповідно до статті 520 ЦК України, договір про переведення боргу від 17 листопада 2014 року, укладений між Банком та ТОВ «ФК «Фінілон» шляхом використання принципу мовчазної згоди вкладників банку, не створює правових наслідків для позивача.

Вказана правова позиція викладена також у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 20 січня 2021 року у справі № 729/887/19.

За таких обставин висновок суду першої інстанції про те, що саме АТ КБ «Приватбанк» є належним відповідачем у справі, оскільки договір про переведення боргу, укладений 17 листопада 2014 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ТОВ ФК «Фінілон», не породив правових наслідків для ОСОБА_1 , тобто не відбулося переведення боргу, є правильним.

Інших доводів апеляційна скарга АТ КБ «Приватбанк» не містить.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів, розглянувши справу в межах вимог та доводів апеляційної скарги, вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального та процесуального права при вирішенні даної справи не допустив, ним правильно визначено характер спірних правовідносин та встановлено дійсні обставини справи, рішення суду відповідає фактичним обставинам справи, а наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують, тому підстави для скасування оскаржуваного судового рішення відсутні.

Згідно із ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, апеляційний суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України суд апеляційної інстанції, залишаючи судове рішення без змін, не змінює розподіл судових витрат.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк "Приват Банк" - залишити без задоволення.

Рішення Печерського районного суду м.Києва від 3 квітня 2024 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повний текст виготовлено 23 січня 2025 року.

Суддя-доповідач: О.І. Шкоріна

Судді: Л.Д. Поливач

А.М. Стрижеус