Справа № 464/6993/24
пр.№ 2/464/2082/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27.11.2024 року Сихівський районний суд м. Львова в складі:

головуючого - судді Теслюка Д.Ю.,

за участі секретаря судового засідання Керницької І.В.,

представника позивача ОСОБА_1 ,

відповідача ОСОБА_2 ,

представника відповідача ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Львові в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін цивільну справу за позовом Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за надані послуги,

в с т а н о в и в :

представник Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» (далі ЛМКП «Львівтеплоенерго») Т.Бокало 11.10.2024 звернулась в суд із позовом до відповідача ОСОБА_2 , в якому просить стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за період з 01.12.2021 по 31.08.2024, а саме: за послугу з постачання теплової енергії в сумі 7 236 грн 74 коп, за послугу з постачання гарячої води в сумі 17 289 грн 02 коп, а також пеню за послугу з постачання теплової енергії в сумі 130 грн 25 коп, інфляційні втрати за послугу з постачання гарячої води в сумі 5 грн 96 коп, 3% річних за послугу з постачання гарячої води в сумі 1 грн 44 коп та пеню за послугу з постачання гарячої води в сумі 315 грн 04 коп, а всього 24 978 грн 45 коп.

В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що відповідач ОСОБА_2 є власником квартири АДРЕСА_1 . Для здійснення оплати за надані послуги ЛМКП «Львівтеплоенерго» відповідачу був відкритий особовий рахунок № НОМЕР_1 , а також щомісячно направлялись повідомлення на оплату таких послуг. З 01 грудня 2021 року вважається укладеним індивідуальний договір про надання послуги з постачання теплової енергії та індивідуальний договір про надання послуги з постачання гарячої води. Дані договори є публічними договорами приєднання, укладаються сторонами з урахуванням ст. ст. 633, 634, 641, 642 ЦК України, мають на меті надання послуг з постачання теплової енергії та гарячої води споживачу та опубліковані на офіційному сайті ЛМКП «Львівтеплоенерго». Відповідно до вказаних договорів ЛМКП «Львівтеплоенерго» (виконавець) зобов`язується надавати споживачу послуги відповідної якості, а споживач зобов`язується своєчасно та в повному обсязі оплачувати надані послуги в строки і на умовах, що передбачені цими договорами приєднання. Всупереч наведеному, відповідно до розрахунків заборгованості за період з 01.12.2021 по 31.08.2024, відповідач ОСОБА_2 заборгував за надані житлово-комунальні послуги, а саме за послугу з постачання теплової енергії в сумі 7 236 грн 74 коп та за послугу з постачання гарячої води в сумі 17 289 грн 02 коп. Такі неправомірні дії відповідача призвели до порушення майнових прав та законних інтересів позивача. Через несвоєчасність розрахунків відповідача за надані послуги, ЛМКП «Львівтеплоенерго» не може забезпечити своєчасну сплату податків, внесків до пенсійного фонду, виплату заробітної плати працівникам, а також має заборгованість перед іншими підприємствами. Таким чином, із покликанням на норми ст. ст. 509, 525, 526 ЦК України та Закон України «Про житлово-комунальні послуги» та ст. ст. 67, 68, 162 ЖК України, просить стягнути вказану заборгованість з відповідача в примусовому порядку. Окрім цього, із покликанням на норми ст. ст. 549, 625 ЦК, просить стягнути з відповідача пеню за послугу з постачання теплової енергії в сумі 130 грн 25 коп, інфляційні втрати за послугу з постачання гарячої води в сумі 5 грн 96 коп, 3% річних за послугу з постачання гарячої води в сумі 1 грн 44 коп та пеню за послугу з постачання гарячої води в сумі 315 грн 04 коп.

Ухвалою від 16.10.2024 прийнято до розгляду позов та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом учасників справи.

Від відповідача ОСОБА_2 04.11.2024 надійшов відзив на позовну заяву, у якому останній зазначив таке. У квартирі АДРЕСА_1 у період з 07.01.2022 і до грудня 2023 року ніхто не проживав та відповідно не використовувались надані позивачем послуги, що підтверджується відповідним актом. Вказав, що нарахування плати за послуги з гарячого водопостачання проводились неправомірно, оскільки у квартирі був відсутній лічильник і відповідно такі нарахування було проведено по показниках загальнобудинкового лічильника. Таким чином, зазначив, що у нього відсутній обов`язок щодо сплати заборгованості у зв`язку із невикористанням послуг у зв`язку із тимчасовою відсутністю у житловому приміщенні. Окрім цього, вказав, що він є пенсіонером та здійснює догляд за своєю онкохворою дружиною. Просить відмовити у задоволенні позовних вимог.

Від представника позивача ОСОБА_1 27.11.2024 надійшли додаткові пояснення по справі, у яких остання зазначила таке. Відповідач є власником квартири, що підтверджується відомостями з державного реєстру речових прав, а тому має обов`язок щодо утримання належного йому майна та оплати житлово-комунальних послуг. Факт відсутності реєстрації місця проживання в квартирі жодним чином не впливає на обов`язок здійснення власником квартири плати за житловокомунальні послуги. Відповідно до п.5 ч.2 ст.7 Закону України «Про житлового комунальні послуги» індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Відповідно до ч.1 ст.9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач здійснює оплату за спожиті житловокомунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Відповідно до вимог ст. 68, та ч.1 ст. 162 ЖК України, наймач і власник житла зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату і плату за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплоенергію, електроенергію та інші послуги) за затвердженими в установленому порядку тарифами (ст. 67 ЖК України). Отже, непроживання відповідача у квартирі, яка належить йому на праві власності, та факт відсутності його реєстрації у цій квартирі, не звільняє від обов`язку нести витрати з оплати житлово-комунальних послуг, які були надані ЛМКП «Львівтеплоенерго». Між позивачем та відповідачем укладений публічний договір приєднання. Відповідно до п. 13 Правил надання послуги з постачання теплової енергії, затверджених Постановою КМУ від 21.08.2019 за № 830, а також п. 12 Правил надання послуги з постачання гарячої води, затверджених Постановою КМУ від 11.12.2019 за № 1182, фактом приєднання Споживача до умов договору є вчинення Споживачем будь-яких дій, які свідчать про його бажання укласти договір, зокрема надання виконавцю підписаної заяви-приєднання, сплата рахунка за надану послугу, факт отримання послуги. Відповідач здійснював часткову оплату наданих позивачем послуг і тим самим визнає факт отримання такої. Квартира відповідача не була обладнана розподільним вузлом обліку (квартирним лічильником) гарячого водопостачання до березня 2022 року. Відповідно до підпункту 4 пункту 3 статті 10 Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та гарячого водопостачання» у разі якщо частина приміщень у будівлі оснащена вузлами розподільного обліку гарячої, питної води, а частина - не оснащена, обсяг відповідної комунальної послуги, спожитий споживачами у приміщеннях, оснащених вузлами розподільного обліку, встановлюється у розмірі, визначеному за допомогою таких вузлів, а загальний обсяг спожитої у будівлі відповідно гарячої води розподіляється між споживачами, приміщення яких не оснащені вузлами розподільного обліку. Аналогічний спосіб визначення обсягу спожитої послуги гарячого водопостачання споживачами, чиї квартири не обладнані вузлами обліку, передбачений також і пунктом 2 розділу ІХ Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затвердженої наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України 22 листопада 2018 року № 315. Таким чином, просила позовні вимоги задовольнити.

Представник позивача ОСОБА_1 у судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила такі задовольнити. Надала пояснення, які відповідають змісту позовної заяви та додаткових пояснень.

Відповідач ОСОБА_2 та його представник адвокат Шачіна Н.М. просили відмовити у задоволенні позову з підстав, наведених у відзиві на позовну заяву.

Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, суд приходить до такого висновку.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, відповідач ОСОБА_2 є власником квартири АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину від 01.12.2022, виданого Шостою львівською державною нотаріальною конторою. Вказане підтверджується Інформацією з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №330025288 від 24.04.2023.

Статтею 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил; комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи у забезпеченні холодною та гарячою водою, водовідведенням, газо- та електропостачанням, опаленням, а також вивезення побутових відходів у порядку, встановленому законодавством.

Згідно із п. 4 ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» виконавцем послуг з централізованого опалення та послуг з централізованого постачання гарячої води для об`єктів усіх форм власності є суб`єкт господарювання з постачання теплової енергії (теплопостачальна організація).

01 грудня 2021 року між ЛМКП «Львівтеплоенерго» та споживачами укладено індивідуальні договори про надання послуг з постачання теплової енергії та гарячої води. Вказані договори є публічними договорами приєднання.

За умовами зазначених договорів, ЛМКП «Львівтеплоенерго» зобов`язується надавати споживачу послуги відповідної якості та в обсязі відповідно до теплового навантаження будинку, а споживач зобов`язується своєчасно та в повному обсязі оплачувати надану послугу в строки і на умовах, що визначені цим договорами.

Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (ч.1 ст.509 ЦК України).

Згідно ч.1, 2 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору.

Положеннями ч.1 ст.19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах, а відповідно до частини третьої споживач зобов`язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору та оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

На підставі п.5 ч.2 ст.7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.

Згідно із ст.526 ЦК України зобов`язання повинно виконуватися належним чином згідно з умовами договору та вимогами цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно зі ст.611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором чи законом.

За змістом частини першої статті 901, частини першої статті 903 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Зобов`язання боржника сплатити певну грошову суму на користь кредитора відповідно до цивільно-правового договору або з інших підстав, визначених законом, є грошовим зобов`язанням.

Таким чином, правовідношення, в якому замовник зобов`язаний оплатити надану послугу в грошах, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати, тобто у якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору, є грошовим зобов`язанням.

З огляду на викладене, правовідносини, які склалися між сторонами, є грошовим зобов`язанням, в якому, серед інших прав і обов`язків сторін, на боржників покладено виключно певний цивільно-правовий обов`язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора (частина перша статті 509 ЦК України) - вимагати сплату грошей за надані послуги.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, місце проживання відповідача ОСОБА_2 не зареєстровано за адресою: АДРЕСА_2 , однак такий є власниками зазначеної квартири.

Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Згідно із ч. 4 ст. 319 цього Кодексу власність зобов`язує.

Відповідно до ст. 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Окрім цього, судом встановлено та не оспорюється учасниками справи те, що ОСОБА_2 набув у власність зазначену квартиру 01.12.2022 в порядку спадкування після смерті ОСОБА_4 , яка померла приблизно ІНФОРМАЦІЯ_1 (свідоцтво про смерть № НОМЕР_2 від 20.01.2022).

Відповідно до статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права i обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, за виключенням тих прав i обов`язків, що зазначені у статті 1219 ЦК України.

Перелік зобов`язань, які не входять до складу спадщини, визначений статтею 1219 ЦК України.

Відповідно до статей 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинялися внаслідок його смерті. У разі смерті фізичної особи, боржника за зобов`язанням у правовідносинах, що допускають правонаступництво в порядку спадкування, обов`язки померлої особи (боржника) за загальним правилом переходять до іншої особи - її спадкоємця, тобто відбувається передбачена законом зміна боржника в зобов`язані.

Відповідно до положень частини першої статті 1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині.

Під час розгляду справи відповідач ОСОБА_2 зазначив, що ним отримано у спадщину після смерті ОСОБА_4 квартиру АДРЕСА_1 , вартість якої була станом на час спадкування 770 025 грн. Іншого спадкового майна та спадкоємців не було.

Таким чином, відповідач ОСОБА_2 є таким, що прийняв спадщину, та з дати смерті спадкодавця успадкував її права та обов`язки, в тому числі і зобов`язання щодо сплати комунальних платежів за адресою: АДРЕСА_2 .

Згідно з розрахунками позивача, за адресою: АДРЕСА_2 , за період з 01.12.2021 по 31.08.2024 наявна заборгованість за послуги з постачання теплової енергії в сумі 7 236,74 грн та за послуги з гарячого водопостачання в сумі 17 289,02 грн.

Не заслуговують на увагу доводи сторони відповідача ОСОБА_2 про те, що нарахування позивачем заборгованості за послугу з постачання гарячої води здійснені неправомірно, у зв`язку з відсутністю лічильника у квартирі, з огляду на таке.

Квартира АДРЕСА_1 не була обладнана розподільним вузлом обліку (квартирним лічильником) гарячого водопостачання до березня 2022 року. Відповідно до підпункту 4 пункту 3 статті 10 Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та гарячого водопостачання» у разі якщо частина приміщень у будівлі оснащена вузлами розподільного обліку гарячої, питної води, а частина - не оснащена, обсяг відповідної комунальної послуги, спожитий споживачами у приміщеннях, оснащених вузлами розподільного обліку, встановлюється у розмірі, визначеному за допомогою таких вузлів, а загальний обсяг спожитої у будівлі відповідно гарячої води розподіляється між споживачами, приміщення яких не оснащені вузлами розподільного обліку.

Аналогічний спосіб визначення обсягу спожитої послуги гарячого водопостачання споживачами, чиї квартири не обладнані вузлами обліку, передбачений також і пунктом 2 розділу ІХ Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затвердженої наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України 22 листопада 2018 року № 315.

Таким чином, нарахування заборгованості за постачання гарячої води було проведено шляхом розподілу між споживачами будинку, приміщення яких не оснащені вузлами розподільного обліку, загального обсягу спожитої у будівлі гарячої води.

Враховуючи наведене вище, відповідно до принципів диспозитивності та змагальності цивільного судочинства, за якими суд розглядає справу лише в межах заявлених сторонами вимог та наданих ними доказів, оцінюючи аргументи та докази за своїм внутрішнім переконанням, дослідивши всі зібрані докази у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ЛМКП «Львівтеплоенерго» до ОСОБА_2 в частині стягнення заборгованості за послугу з постачання теплової енергії в сумі 7 236 грн 74 коп, за послугу з постачання гарячої води в сумі 17 289 грн 02 коп є підставними та такими, що підлягають задоволенню.

Щодо заявлених позовних вимог про стягнення з відповідача 3 % річних, інфляційних втрат та пені, суд зазначає таке.

Згідно з частиною 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до ч.1 ст.612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

У частині 1, 3 статті 549 ЦК України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ч.1 ст.550 ЦК України, право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання.

Крім того, п.45 Типового індивідуального договору про надання послуги з постачання теплової енергії передбачено, що у разі несвоєчасного здійснення платежів, споживач зобов`язаний сплатити пеню у розмірі 0,01 відсотка суми боргу за кожен день прострочення.

Постановою Кабінету Міністрів України № 206 від 05 березня 2022 року «Про деякі питання оплати житлово-комунальних послуг в період воєнного стану» встановлено, що до припинення чи скасування воєнного стану в Україні забороняється нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних нарахованих на заборгованість, утворену за несвоєчасне та/або неповне внесення населенням плати за житлово-комунальні послуги. Ця постанова набрала чинності з дня опублікування і застосовується з 24 лютого 2022 року.

Постановою Кабінету Міністрів України №1405 від 29 грудня 2023 року, яка набрала чинності 30 грудня 2023 року, внесено зміни та пункт 1 постанови Кабінету Міністрів України від 05 березня 2022 року №206 «Деякі питання оплати житлово-комунальних послуг в період воєнного стану» викладено в такій редакції: установити, що до припинення чи скасування воєнного стану в Україні забороняється: нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість, утворену за несвоєчасне та/або неповне внесення плати за житлово-комунальні послуги населенням (у тому числі населенням, що проживає у будинках, де створено об`єднання співвласників багатоквартирного будинку, житлово-будівельні (житлові) кооперативи або яким послуги надаються управителем чи іншою уповноваженою співвласниками особою за колективним договором) в територіальних громадах, що розташовані на територіях, на яких ведуться бойові дії (територіях можливих бойових дій, активних бойових дій, активних бойових дій, на яких функціонують державні електронні інформаційні ресурси) або тимчасово окупованих Російською Федерацією, відповідно до переліку, затвердженого наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій (до дати припинення можливості бойових дій, завершення бойових дій, завершення тимчасової окупації), або якщо нерухоме майно споживача було пошкоджено внаслідок воєнних (бойових) дій за умови інформування про такі випадки відповідного виконавця комунальної послуги (для послуги розподілу природного газу з урахуванням вимог Правил безпеки систем газопостачання, затверджених наказом Міністерства енергетики та вугільної промисловості від 15 травня 2015 року № 285).

Таким чином, до періоду нарахування інфляційних втрат, 3 % річних та пені з 24 лютого 2022 року по 29 грудня 2023 року, підлягає застосуванню постанова Кабінету Міністрів України від 05 березня 2022 року № 206 «Деякі питання оплати житлово-комунальних послуг в період воєнного стану», в редакції чинній до 29 грудня 2023 року, а саме до внесення вищенаведених змін.

З огляду на наведене вище, дослідивши надані позивачем розрахунки, суд дійшов висновку, що з відповідача підлягають стягненню на користь позивача за період з січня 2024 року по червень 2024 року: пеня за послугу з постачання теплової енергії в сумі 130 грн 25 коп, інфляційні втрати за послугу з постачання гарячої води в сумі 5 грн 96 коп, 3% річних за послугу з постачання гарячої води в сумі 1 грн 44 коп та пеня за послугу з постачання гарячої води в сумі 315 грн 04 коп.

Окрім цього, у відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слід стягнути сплачений судовий збір в розмірі 3 028 грн.

Керуючись статтями 13, 81, 89, 263 265 ЦПК України,

у х в а л и в :

позов Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за надані послуги задовольнити.

Стягнути із ОСОБА_2 на користь Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» заборгованість за житлово-комунальні послуги за період з 01.12.2021 по 31.08.2024, а саме: за послугу з постачання теплової енергії в сумі 7 236 грн 74 коп, за послугу з постачання гарячої води в сумі 17 289 грн 02 коп, а також пеню за послугу з постачання теплової енергії в сумі 130 грн 25 коп, інфляційні втрати за послугу з постачання гарячої води в сумі 5 грн 96 коп, 3% річних за послугу з постачання гарячої води в сумі 1 грн 44 коп та пеню за послугу з постачання гарячої води в сумі 315 грн 04 коп, а всього 24 978 (двадцять чотири тисячі дев`ятсот сімдесят вісім) грн 45 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» 3 028 грн судового збору, сплаченого при поданні позову.

Рішення може бути оскаржене до Львівського апеляційного суду, шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 02.12.2024.

Повне найменування (ім`я) учасників справи та їх місце проживання (місцезнаходження):

Позивач: Львівське міське комунальне підприємство «Львівтеплоенерго», , м.Львів, вул.Д.Апостола, 1.

Відповідач: ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , АДРЕСА_2 .

Суддя Дмитро ТЕСЛЮК