печерський районний суд міста києва
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 вересня 2024 року

Печерський районний суд м. Києва у складі:

Головуючого: судді Григоренко І.В.,

при секретарі судового засідання: Андрієнко І.І.,

за участю:

заявника: не з`явився,

представника банку: не з`явився,

розглянувши у закритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві в порядку окремого провадження цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , за участю обслуговуючого банку - Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк», про розкриття банком інформації, яка містить банківську таємницю,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - заявник, ОСОБА_1 ), за участю обслуговуючого банку - Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» (далі - обслуговуючий банк, АТ КБ «Приватбанк») звернулася до Печерського районного суду м. Києва із заявою про розкриття банком інформації, яка містить банківську таємницю, в якій просить суд зобов`язати АТ «КБ «Приватбанк» надати інформацію, яка перебуває у володінні банку, щодо власника банківського рахунку № НОМЕР_1 , а саме: прізвище, ім`я, по-батькові власника картки, місце його реєстрації, реєстраційний номер облікової картки платника податків, номер телефону особи, на користь якого було здійснено платіж 19.04.2024 року у розмірі 3 500,00 грн.

В обґрунтування заяви заявник зазначає, що 18.04.2024 року зв`язалася із шахраєм, який здає в оренду квартиру, та смс-повідомленнями обговорили і погодили умови оренди та суму. Після чого, 19.04.2024 року о 17:29 год. заявник переказала грошові кошти (аванс) у розмірі 3 500, 00 грн. на банківську карту № НОМЕР_1 невідомої особи, яку надав шахрай. Також, сторони домовилися про зустріч, де заявник мала оплатити решту суми оренди квартири. Проте, за два дні до зустрічі, шахрай просив скинути на його рахунок, ще 2 000, 00 грн., на що заявник відмовилася. Наступного дня заявник вирішила повернути сплачені кошти, та написала шахраю, після того останній видалив свої повідомлення, та перестав відповідати на смс-повідомлення і дзвінки, а зрештою заблокував заявника. Заявник вказує, що зазначені кошти були перераховані на банківську карту невстановленої особи без зазначення призначення платежу, що свідчить про відсутність договірних правовідносин між сторонами, а також про те, що перераховані кошти являються безпідставно отриманими. Таким чином, задля захисту своїх прав та інтересів щодо стягнення безпідставно набутих грошових коштів, заявнику необхідні отримати відомості про особу на банківський рахунок якої були переведенні кошти, з метою звернення до останньої у досудовому порядку шляхом надіслання відповідного листа, або у разі необхідності для звернення до суду.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 30.05.2024 року, справу було передано судді Печерського районного суду м. Києва Григоренко І.В.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 03.06.2024 року заяву ОСОБА_1 залишено без руху та надано заявнику строк для усунення недоліків заяви.

25.06.2024 року на адресу Печерського районного суду м. Києва від ОСОБА_1 надійшла заява, яка була передана головуючому судді 01.07.2024 року, про усунення зазначених недоліків.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 01.07.2024 року в порядку окремого провадження відкрито провадження у цивільній справі за заявою ОСОБА_1 , за участю обслуговуючого банку - Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк», про розкриття банком інформації, яка містить банківську таємницю, та судове засідання призначено на 20.08.2024 року.

Протокольною ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 20.08.2024 року, у зв`язку із неявкою в судове засідання учасників справи, на підставі п. 1 ч. 2 ст. 223 ЦПК України, розгляд справи було відкладено до 30.09.2024 року.

В судове засідання 30.09.2024 року учасники судового процесу не з`явились, про дату, час і місце цього засідання повідомлені належним чином, в тому числі, електронною поштою та доставлення судових повісток в електронний кабінет, шляхом публікації оголошення на веб-порталі судової влади України.

Як визначено у ч. 3 ст. 294 ЦПК України, справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Інші особливості розгляду цих справ встановлені цим розділом.

Відповідно до ч. 2 ст. 349 ЦПК України, неявка в судове засідання без поважних причин заявника та (або) особи, щодо якої вимагається розкриття банківської таємниці, чи їх представників або представника банку не перешкоджає розгляду справи, якщо суд не визнав їхню участь обов`язковою.

За таких обставин, суд дійшов висновку про можливість розгляду заяви за відсутності учасників судового процесу.

Дослідивши письмові докази у справі у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що заява не підлягає задоволенню, враховуючи наступне.

Суд встановив, що, відповідно до копії скріншотів, заявнику запропоновано перерахувати грошові кошти в якості авансу за оренду квартири на банківський рахунок № НОМЕР_2 ОСОБА_2 (а. с. 15).

Статтею 1076 Цивільного кодексу України (дала - ЦК України) передбачено, що банк гарантує таємницю банківського рахунка, операцій за рахунком та відомостей про клієнта.

Відомості про операції та рахунки можуть бути надані тільки самим клієнтам або їх представникам. Іншим особам, у тому числі органам державної влади, їхнім посадовим і службовим особам, такі відомості можуть бути надані виключно у випадках та в порядку, встановлених законом про банки і банківську діяльність.

Відповідно до ст. 60 Закону України «Про банки та банківську діяльність» (далі - Закону), інформація щодо діяльності та фінансового стану клієнта, яка стала відомою банку в процесі обслуговування клієнта та взаємовідносин з ним чи третім особам при наданні послуг банку і розголошення якої може завдати матеріальної чи моральної шкоди клієнту, є банківською таємницею.

Банківською таємницею, зокрема, є:1) відомості про банківські рахунки клієнтів, у тому числі кореспондентські рахунки банків у Національному банку України; 2) операції, які були проведені на користь чи за дорученням клієнта, здійснені ним угоди; 3) фінансово-економічний стан клієнтів; 4) системи охорони банку та клієнтів; 5) інформація про організаційно-правову структуру юридичної особи - клієнта, її керівників, напрями діяльності; 6) відомості стосовно комерційної діяльності клієнтів чи комерційної таємниці, будь-якого проекту, винаходів, зразків продукції та інша комерційна інформація; 7) інформація щодо звітності по окремому банку, за винятком тієї, що підлягає опублікуванню; 8) коди, що використовуються банками для захисту інформації; 9) інформація про фізичну особу, яка має намір укласти договір про споживчий кредит, отримана під час оцінки її кредитоспроможності.

Порядок розкриття банківської таємниці визначено в ст. 62 Закону України «Про банки та банківську діяльність». Цією правовою нормою визначено коло осіб, на вимогу яких розкривається банківська таємниця, підстави її розкриття та обсяг інформації, яка надається.

Виходячи зі змісту ч. 1 ст. 62 Закону, підставами для розкриття банками інформації, яка містить банківську таємницю, є: по-перше, письмовий запит або дозвіл власника інформації; по - друге, письмова вимога або рішення суду; по-третє, письмова вимога уповноважених державних органів, перелік яких визначено законом і є вичерпним.

Відповідно до ст. 62 Закону України «Про банки та банківську діяльність», довідки по рахунках (вкладах) у разі смерті їх власників надаються банком особам, зазначеним власником рахунку (вкладу) у відповідному розпорядженні банку, державним нотаріальним конторам або приватним нотаріусам, посадовим особам органів місцевого самоврядування, уповноваженим на вчинення нотаріальних дій, іноземним консульським установам для вчинення такими особами нотаріальних дій з охорони спадкового майна, з видачі свідоцтв про право на спадщину, про право власності на частку в спільному майні подружжя в разі смерті одного з подружжя. Довідки щодо рухомого майна померлих клієнтів, що перебуває на збереженні та/або у заставі банку в якості закладу, щодо наявності індивідуального банківського сейфа та/або договорів про надання в майновий найм (оренду) індивідуального банківського сейфа надаються банком державним нотаріальним конторам або приватним нотаріусам, посадовим особам органів місцевого самоврядування, уповноваженим на вчинення нотаріальних дій, іноземним консульським установам для вчинення такими особами нотаріальних дій з охорони спадкового майна, з видачі свідоцтв про право на спадщину, про право власності на частку в спільному майні подружжя в разі смерті одного з подружжя.

З аналізу зазначених правових норм вбачається, що на вимогу відповідних уповноважених державних органів банк вправі надати інформацію, яка містить банківську інформацію, у межах і обсягах, визначених цим та іншими законами, тобто банки надають обмежену законом інформацію.

Вказані обмеження, зокрема викладені в ч. 4 ст. 62 Закону, й не стосуються випадків надання банком інформації, яка є банківською таємницею, за дозволом клієнта чи за рішенням суду.

За положеннями ч. 1 ст. 1076 ЦК України, відомості про операції та рахунки можуть бути надані тільки самим клієнтам або їхнім представникам. Іншим особам, у тому числі органам державної влади, їхнім посадовим і службовим особам, такі відомості можуть бути надані виключно у випадках та в порядку, встановлених законом про банки і банківську діяльність.

Пунктами 4, 5 ст. 348 ЦПК України, встановлено, що заява про розкриття банківської таємниці має містити, поміж іншого, обґрунтування необхідності та обставини, за яких вимагається розкрити інформацію, що містить банківську таємницю, щодо особи, із зазначенням положень законів, які надають відповідні повноваження, або прав та інтересів, які порушено; обсяги (межі розкриття) інформації, яка містить банківську таємницю, щодо особи та мету її використання.

Як визначено у ч. 2 ст. 350 ЦПК України, якщо під час судового розгляду буде встановлено, що заявник вимагає розкрити інформацію, яка містить банківську таємницю, щодо юридичної або фізичної особи без підстав та повноважень, визначених законом, то суд ухвалює рішення про відмову в задоволенні заяви.

Відповідно до висновків Верховного Суду у постанові від 22 січня 2020 року у справі № 501/1451/17, оскільки розкриття банківської таємниці може здійснюватися безпосередньо банками або на підставі рішення суду (стаття 62 Закону України «Про банки і банківську діяльність») та виключно на підставах і у порядку, передбаченими законом, суд повинен розмежовувати ці підстави, коло суб`єктів, уповноважених на отримання відповідної інформації та її обсягу.

Згідно ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Як визначено у ч. ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ст. 78 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

З огляду на викладене, заявник не належить до кола суб`єктів, які мають право вимагати від банку розкриття інформації, що містить банківську таємницю.

При цьому, суд звертає увагу на те, що заявник не долучила до матеріалів справи копію платіжного доручення, яке підтверджувало б переказ грошових коштів на вказаний заявником банківський рахунок, а також доказів того, що банківський рахунок № НОМЕР_1 , відкритий саме у АТ «КБ Приватбанк».

Крім того, заявником не надано доказів самостійного звернення до банку із запитом про отримання вказаної інформації та не долучено до матеріалів справи доказів щодо вчинення будь-яких заходів, спрямованих на отримання вказаної інформації.

Матеріали справи також не містять доказів звернення заявника до правоохоронних органів із заявою про вчинення кримінального правопорушення та внесення відомостей до Єдиного реєстру досудового розслідування, у зв`язку з чим, останні у випадку потреби вказаної інформації отримали б її у передбачений кримінально-процесуальним законодавством спосіб.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що заявник не обґрунтувала необхідності розкриття інформації, що містить банківську таємницю, а також те, що заявник не належить до переліку осіб, на вимогу яких розкривається банківська таємниця, і не надала документів, які підтверджують обставини на які посилається заявник, а відтак заява не підлягає задоволенню.

Пунктами 4, 5 ст. 348 ЦПК України встановлено, що заява про розкриття банківської таємниці має містити, поміж іншого, обґрунтування необхідності та обставини, за яких вимагається розкрити інформацію, що містить банківську таємницю, щодо особи, із зазначенням положень законів, які надають відповідні повноваження, або прав та інтересів, які порушено; обсяги (межі розкриття) інформації, яка містить банківську таємницю, щодо особи та мету її використання.

Відповідно до ч. 2 ст. 350 ЦПК України, якщо під час судового розгляду буде встановлено, що заявник вимагає розкрити інформацію, яка містить банківську таємницю, щодо юридичної або фізичної особи без підстав та повноважень, визначених законом, то суд ухвалює рішення про відмову в задоволенні заяви.

Аналізуючи викладене, суд дійшов висновку, що заява ОСОБА_1 про розкриття банком інформації, яка містить банківську таємницю, є необґрунтованою та не підлягає задоволенню.

Враховуючи викладене, керуючись ст. 1076 Цивільного кодексу України, ст. ст. 60, 62 Закону України «Про банки та банківську діяльність», ст. ст. 2, 4, 19, 23, 76-79, 95, 263-265, 268, 272, 293, 294, 348, 349, 350, 354, 430 Цивільного процесуального кодексу України, пп. 15.5 п. 15 Розділу ХІІІ Перехідні положення Цивільного процесуального кодексу України, суд,

ВИРІШИВ:

У задоволені заяви ОСОБА_1 , за участю обслуговуючого банку - Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк», про розкриття банком інформації, яка містить банківську таємницю, - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене особою, щодо якої банк розкриває банківську таємницю, або заявником у п`ятиденний строк шляхом подання апеляційної скарги до Київського апеляційного суду через Печерський районний суд м. Києва, а з початку функціонування Єдиної інформаційно-телекомунікаційної системи безпосередньо до апеляційного суду.

Копії рішення направити банку, що обслуговує юридичну або фізичну особу, та заявнику.

Повний текст судового рішення складено та підписано 30.09.2024 року.

Суддя: І.В. Григоренко