Справа № 296/257/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"17" липня 2024 р. м.Житомир

Корольовський районний суд м. Житомира у складі:

головуючого судді Анциборенко Н.М.,

за участю секретаря судового засідання Кусік В.Р.,

розглянувши y відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Житомирі у порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя, стягнення компенсації за частки вартості будівельних матеріалів, стягнення частин боргу за борговими розписками та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про визнання правочинів недійсними,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 про визнання нерухомого майна об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, визнання права власності на частину земельної ділянки, визнання права власності на частину незавершеного будівництва індивідуального житлового будинку, стягнення коштів і просить визнати земельну ділянку площею 0,073 Га, кадастровий номер :02:002:0019, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , об`єктом права спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , і ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , право власності на частину земельної ділянки площею 0,073 Га, кадастровий номер :02:002:0019, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 ; визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , право власності на частину незавершеного будівництвом індивідуального житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 ; стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , 270500 грн за борговими розписками від 01.10.2017 року і від 16.11.2017 року.

14.01.2020 згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу передано судді Анциборенко Н.М. для розгляду (том 1 а.с.27).

Ухвалою Корольовського районного суду м.Житомира від 31.01.2020 у справі відкрито провадження та призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження з викликом сторін у судове засідання (том 1 а.с.44).

20.06.2020 представником відповідача подано зустрічну позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про визнання правочинів недійсними(том 1 а.с.61-64).

В обгрунтування позовних вимог зазначає, що позовні вимоги первісного позову щодо стягнення із відповідача ОСОБА_2 270 500 грн заявлені з підстав укладення ОСОБА_1 договорів позики із родичами. Зобов`язання позики оформлені борговими розписками, складеними власноручно ОСОБА_1 ..

Як вбачається із наданої ОСОБА_1 розписки перебуваючи в шлюбі із ОСОБА_2 він позичив 01.10.2017 року у ОСОБА_5 226 000 гривень. Згідно тексту розписки від 16.11.2017 року ОСОБА_1 позичив у ОСОБА_4 315 000 гривень. Разом сума боргу по всім складеним ОСОБА_1 розпискам склала 541 000 гривень.

Таким чином, перебуваючи у шлюбі ОСОБА_1 уклав два договори позики.

Сторонами зобов`язань позики недотримано вимог законодавства щодо форми договору позики.

Боргові розписки складені ОСОБА_1 на суми 226 000 грн та 315 000 грн кожна із них більше як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, тобто визначену ст.1047 ЦК України. Таким чином, ОСОБА_1 уклав договір позики стосовно цінного майна та мав отримати письмову згоду дружини. При цьому закон не ставить право на оскарження договору у зв`язку з ненаданням згоди членом подружжя в залежність від будь-яких умов.

Дане право є безумовним, оскільки поняття спільних інтересів сім`ї не може тлумачитись як право діяти всупереч волі будь-кого із членів подружжя та примусово нав`язувати обов`язки іншому.

Насильне, з примусу чи таємне без відома нав`язування майнових обов`язків іншому члену подружжя перед третіми особами суперечить засадам як договірного так і сімейного права.

З врахуванням наведеного вважає, що зобов`язання позики, взяті ОСОБА_1 на суму 541 000 грн без отримання належним чином оформленої згоди ОСОБА_2 як дружини на укладення договору по умовах якого у неї без її відома виникають боргові зобов`язання, суперечать ч.3 ст.509 ЦК України і ч.3 ст.65 СК України, тому просить визнати недійсним договір позики, укладений 01.10.2017 року ОСОБА_1 та ОСОБА_5 ; визнати недійсним договір позики, укладений 16.11.2017 року ОСОБА_1 та ОСОБА_4

22.06.2020 представник відповідача подав відзив на позовну заяву (том 1 а.с.71-73).

Стосовно позовних вимог про визнання земельної ділянки об`єктом права спільної сумісної власності подружжя та визнання за позивачем права власності на її 1/2 частину зазначає, що доводи позивача про те, що земельна ділянка, яку він вимагає розділити як спільну сумісну власність подружжя грунтуються на тій обставині, що дружина (відповідач) за час шлюбу отримала в дар на підставі договору дарування від своєї матері спірну земельну ділянку.

Цивільне законодавство не визначає, що майно, передане за договором дарування одному з подружжя, зумовлює виникнення спільної сумісної власності на таке майно, а навпаки прямо вказує, що майно отримане в дар є особистою приватною власністю особи. Договір дарування відповідача та її матері укладався виключно в інтересах сторін цього договору. В договорі дарування відсутні будь-які умови, які б давали мотиви стверджувати протилежне.

Отже, доводи позивача не грунтуються на законі та суперечать ст.368 ЦК України, ст.57 СК України, а позовні вимоги в цій частині не підлягають задоволенню.

Стосовно позовної вимоги про визнання за позивачем права власності на частину незавершеного будівництвом житлового будинку зазначає, що як одноосібний власник земельної ділянки відповідач звернулася до органів управління у сфері містобудівної діяльності та 15.12.2017 року отримала за наслідками надання адміністративної послуги - будівельний паспорт на нове індивідуальне будівництво житлового будинку на власній земельній ділянці.

Реалізуючи своє право на забудову відповідач уклала договір підряду. Відповідно до умов цього договору підрядник для будівництва житлового будинку використовував власні матеріали. Право власності на ці матеріали до завершення будівництва належать підряднику.

З огляду на вищевикладене позовні вимоги в частині визнання за позивачем права власності на частину незавершеного будівництвом житлового будинку не відповідають вимогам законодавства та не підлягають задоволенню.

Стосовно позовної вимоги про стягнення із відповідача грошових коштів за борговими розписками позивача зазначає, що позивач стверджує, що під час перебування в шлюбі уклав із своїми родичами тіткою та дідом договори позики цінного майна - грошових коштів на загальну суму 541 000 гривень ніби-то в інтересах сім`ї та для закупівлі будівельних матеріалів для будівництва житлового будинку.

Позивач вимагає стягнути половину суми від зазначеної в підписаних ним боргових розписках із відповідача, однак, обставини укладення договорів позики позивачем не можуть створювати правових наслідків для відповідача бо спірні договори позики порушують безумовні права, свободи та законні інтереси відповідача, тому відповідач має право на судовий захист шляхом визнання спірних договорів позики недійсними.

Відповідач не була проінформована про укладення договорів позики та згоду на їх укладення не давала.

Позивач не отримав письмової згоди відповідача на запозичення коштів.

Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового (ч.2 ст.65 СК України).

У зв`язку з тим, що позивач без згоди відповідача уклав договори позики та намагається зобов`язати її сплачувати кошти на виконання цих таємних договорів, тому у цій справі подається зустрічний позов про визнання договорів позики недійсними, а позовні вимоги по первісному позову в частині стягнення із відповідача боргу за борговими розписками позивача не визнаються.

З огляду на вищевикладене позовні вимоги не визнає в повному обсязі.

Ухвалою Корольовського районного суду м.Житомира від 10.03.2021 закрито підготовче провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання нерухомого майна об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, визнання права власності на частину земельної ділянки, визнання права власності на частину незавершеного будівництва індивідуального житлового будинку, стягнення коштів та призначено по справі судову будівельно-земельно-технічну експертизу. Провадження у справі зупинено (том 1 а.с.176-177).

Ухвалою Корольовського районного суду м.Житомира від 01.06.2021 поновлено провадження по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання нерухомого майна об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, визнання права власності на частину земельної ділянки, визнання права власності на частину незавершеного будівництва індивідуального житлового будинку, стягнення коштів (том 1 а.с.191).

Ухвалою Корольовського районного суду м.Житомира від 19.07.2021 призначено по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання нерухомого майна об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, визнання права власності на частину земельної ділянки, визнання права власності на частину незавершеного будівництва індивідуального житлового будинку, стягнення коштів судову будівельно-земельно-технічну експертизу. Провадження у справі зупинено (том 1 а.с.205-206).

Ухвалою Корольовського районного суду м.Житомира від 17.05.2022 поновлено провадження по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання нерухомого майна об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, визнання права власності на частину земельної ділянки, визнання права власності на частину незавершеного будівництва індивідуального житлового будинку, стягнення коштів (том 2 а.с.95).

Ухвалою Корольовського районного суду м.Житомира від 14.07.2022 позовну заяву за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання нерухомого майна об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, визнання права власності на частину земельної ділянки, визнання права власності на частину незавершеного будівництва індивідуального житлового будинку, стягнення коштів залишено без руху, надано строк для усунення недоліків (том 2 а.с.106).

На виконання вимог ухвали Корольовського районного суду м.Житомира від 14.07.2022 представник позивача надав клопотання про усунення недоліків (том 2 а.с.108-109).

Протокольною ухвалою Корольовського районного суду м.Житомира від 31.08.2022 залучено до участі у розгляді справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання нерухомого майна об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, визнання права власності на частину земельної ділянки, визнання права власності на частину незавершеного будівництва індивідуального житлового будинку, стягнення коштів в якості співвідповідача ОСОБА_3 (том 2 а.с.117-119).

Ухвалою Корольовського районного суду м.Житомира від 19.01.2023 позовну заяву за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання нерухомого майна об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, визнання права власності на частину земельної ділянки, визнання права власності на частину незавершеного будівництва індивідуального житлового будинку, стягнення коштів залишено без руху, надано строк для усунення недоліків (том 2 а.с.177-178).

Ухвалою Корольовського районного суду м.Житомира від 19.01.2023 зустрічну позовну заяву за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про визнання правочинів недійсними залишено без руху, надано строк для усунення недоліків (том 2 а.с.179).

На виконання вимог ухвали Корольовського районного суду м.Житомира від 19.01.2023 представник позивача подав позовну заяву у новій редакції та квитанції про сплату судового збору (том 2 а.с.184-190, 191, 194, 195).

Просить визнати будівельні матеріали незавершеного будівництвом житлового будинку, розташованого в межах земельної ділянки з кадастровим номером :02:002:0019 площею 0,0730 га за адресою: АДРЕСА_1 на суму 869 749 грн об`єктом спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ; стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію за частку у праві спільної сумісної власності подружжя на будівельні матеріали незавершеного будівництвом житлового будинку, розташованого в межах земельної ділянки з кадастровим номером :02:002:0019 площею 0,0730 га за адресою: АДРЕСА_1 у розмірі 434 874,50 грн; стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 у порядку регресу грошові кошти у розмірі 270 500 грн; стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати у справі.

В обгрунтування позовних вимог зазначає, що 21.07.2017 року між сторонами був укладений шлюб.

Після укладання шлюбу матір ОСОБА_2 ОСОБА_3 вирішила подарувати земельну ділянку для того щоб сторони побудували собі власний будинок.

01.11.2017 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 було укладено договір дарування земельної ділянки, посвідчений приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Черпак Г.А.

Відповідно до умов договору ОСОБА_2 отримала у власність земельну ділянку кадастровий номер :02:002:0019 з призначенням: для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд.

У 2017 році на спільне замовлення сторін був виготовлений проект будівництва житлового будинку, господарських будівель та споруд.

15.12.2017 року на зазначений об`єкт будівництва було отримано будівельний паспорт нового будівництва індивідуального житлового будинку на власній земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_1 .

Після отримання будівельного паспорта позивач з ОСОБА_2 зареєстрували повідомлення про початок виконання будівельних робіт та розпочали будівельні роботи.

З огляду на те, що до осені 2018 року ОСОБА_2 не працювала та не мала жодного доходу, тому всі витрати з оформлення проекту, будівельного паспорта, будівельних матеріалів та оплати робіт з будівництва ніс позивач.

Позивачем було придбано матеріали та оплачено роботи на загальну суму 1 200 000 грн.

У зв`язку з тим, що доходу позивача не завжди вистачало, то позивач змушений був позичати великі суми коштів у своїх родичів.

Так, відповідно до розписок від 16.11.2017 року та 01.10.2017 року ОСОБА_1 позичив у ОСОБА_4 315 000 грн та у ОСОБА_5 226 000 грн для будівництва будинку.

Зазначені кошти були витрачені на потреби сім`ї, в тому числі на будівництво будинку, проте повертати борг за зазначеними розписками відповідач відмовилася аргументуючи це відсутністю у неї коштів.

З огляду на зазначене позивач змушений був після розірвання шлюбу з особистих коштів повертати борг за будівництво будинку.

Так, ОСОБА_4 позивач повернув борг в повному обсязі 31.08.2021 року в сумі 315 000, 00 грн, а ОСОБА_5 12.12.2021 року в сумі 226 000 грн, що підтверджується написом, вчиненим власноруч позичальниками на боргових розписках.

З огляду на зазначене вважає, що коштів, які були сплачені позивачем на погашення боргу, отриманого для будівництва зазначеного будинку, повинні бути стягнуті з позивача у порядку регресу у розмірі 270 500 грн.

На земельній ділянці кадастровий номер :02:002:0019 за адресою: АДРЕСА_1 знаходиться об`єкт незавершеного будівництва з ступенем готовності 58%.

У березні 2019 року сімейні відносини з ОСОБА_2 зіпсувалися, сторони почали обговорювати розірвання шлюбу.

Оскільки спільних дітей немає, тому постало питання щодо поділу спільного майна.

З того часу ОСОБА_2 відмовилась брати участь в будівництві та здавати будинок в експлуатацію.

На даний час будинок не приймається до експлуатації і право власності на нього не оформлюється з вини ОСОБА_2 , а позивач позбавлений можливості здійснити такі дії, що перешкоджає позивачу реалізувати своє право на отримання у власність частини набутого за час шлюбу майна, тому на даний момент є співвласником придбаних у шлюбі будівельних матеріалів.

16.05.2022 року на ухвалу Корольовського районного суду міста Житомира було надано

висновок експертів за результатами проведення комісійної судової будівельно-технічної, оціночно-будівельної та земельно технічної експертизи, якою встановлено, що відсоток готовності об`єкта незавершеного будівництва становить 58%, а його прийняття в експлуатацію можливе без виконання певних робіт, перелік яких визначений в Переліку внутрішніх опоряджувальних робіт.

Встановлено, що дійсна ринкова вартість об`єкту незавершеного будівництвом житлового будинку, розташованого в межах земельної ділянки з кадастровим номером :02:002:0019 площею 0,0730 га за адресою: АДРЕСА_1 , визначена методом заміщення станом на дату проведення дослідження виходячи із господарського способу виконання робіт, становить не менше 1 400 349, 00 грн. Вартість будівельних матеріалів, виробів та конструкцій використаних під час будівництва незавершеного будівництвом житлового будинку, який розташований в межах земельної ділянки з кадастровим номером :02:002:0019 становить не менше 869 749 грн з урахуванням ПДВ.

З огляду на те, що будівництво будинку (об`єкта незавершеного будівництва) було здійснено у шлюбі, тому будівельні матеріали є спільною власністю подружжя.

Виділення в натурі частки будівельних матеріалів та конструктивів неможливе без втрати такими будівельними матеріалами свого товарного вигляду, властивостей та можливості використання за призначенням.

Враховуючи неможливість їх поділу в натурі та спільного володіння ними позивачем та відповідачем, тому інтересам позивача буде відповідати стягнення з відповідача компенсації вартості будівельних матеріалів, що становить 434 874, 50 грн.

На виконання вимог ухвали Корольовського районного суду м.Житомира від 19.01.2023 про залишення зустрічної позовної зави без руху представник відповідача подав до суду квитанцію про сплату судового збору (том 2 а.с.198).

Ухвалою Корольовського районного суду м.Житомира від 10.02.2023 зустрічну позовну заяву за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про визнання правочинів недійсними повторно залишено без руху, надано строк для усунення недоліків (том 2 а.с.200).

Ухвалою Корольовського районного суду м.Житомира від 10.02.2023 позовну заяву за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя, стягнення компенсації за частки вартості будівельних матеріалів, стягнення частини боргу за борговими розписками призначено до розгляду (том 2 а.с.201).

На виконання вимог ухвали Корольовського районного суду м.Житомира від 10.02.2023 про залишення зустрічної позовної заяви без руху повторно представник відповідача подав до суду пояснення (том 2 а.с.204).

Ухвалою Корольовського районного суду м.Житомира від 12.04.2023 прийнято до спільного розгляд зустрічну позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про визнання правочинів недійсними (том 2 а.с.215).

Ухвалою Корольовського районного суду м.Житомира від 11.10.2023 закрито підготовче провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя, стягнення компенсації за частки вартості будівельних матеріалів, стягнення частин боргу за борговими розпискамита за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про визнання правочинів недійсними (том 2 а.с.240-241).

У судове засідання позивач ОСОБА_1 та представник позивача ОСОБА_6 за первісним позовом не з`явилися, згідно поданої заяви просять розгляд справи провести за їх відсутності. Первісний позов підтримали у повному обсязі. Щодо зустрічного позову заперечують в повному обсязі (том 3 а.с.29).

У судове засідання відповідач ОСОБА_2 та представник відповідача ОСОБА_7 за первісним позовом не з`явилися, згідно поданої заяви просять розгляд справи провести за їх відсутності. Первісний позов не визнають в повному обсязі. Зустрічний позов підтримали у повному обсязі (том 3 а.с.30-32).

У судове засідання відповідач за первісним позовом ОСОБА_3 не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (том 2 а.с.155, 171, 209, 223-224, 230, 249, том 3 а.с.3-4, 24-25, 34, 45-46). Причини неявки суду не повідомила.

У судове засідання відповідачі за зустрічним позовом ОСОБА_4 , ОСОБА_5 не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (том 2 а.с.221, 222, 231-232, 233-234, 247, 248, том 3 а.с.7-8, 9-10, 20-21, 22-23, 35-36, 37-38, 43-44, 49-50). Причини неявки суду не повідомили.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення справи по суті,надані сторонами, суд приходить до наступного висновку.

Встановлено, що згідно копії свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 сторони ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у шлюбі, зареєстрованому 21.07.2017 року Житомирським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Житомирській області, актовий запис №1271 (том 1 а.с.10).

01.10.2017 ОСОБА_1 отримав від ОСОБА_5 в інтересах сім`ї ОСОБА_8 і ОСОБА_9 для закупівлі будівельних матеріалів для будівництва житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 грошові кошти у розмірі 226 000 гривень та взяв на себе зобов`язання повернути грошові кошти в строк до 01.01.2021.

На підтвердження укладання договору позики ОСОБА_1 надано копію розписки, яка долучена до матеріалів справи (том 1 а.с.26).

Як вбачається з копії договору дарування земельної ділянки від 01.11.2017 ОСОБА_3 передала безоплатно у власність - подарувала, а ОСОБА_2 прийняла у власність (в дар) земельну ділянку площею 0, 073 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Земельна ділянка відчужується без змін її цільового призначення - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер земельної ділянки - :02:002:0019, що підтверджується також витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (том 1 а.с.14, 15).

02.11.2017 між ОСОБА_2 та ОСОБА_10 було укладено Договір підряду (том 1 а.с.74-75).

Згідно п.1 Договору за дорученням Замовника Підрядник зобов`язується підготувати всі необхідні дозвільні документи, в тому числі ОСОБА_11 паспорт для початку будівельних робіт та організувати виконання будівельних робіт на умовах цього Договору, а Замовник зобов`язується прийняти об`єкт будівництва та оплатити виконану роботу.

Згідно п.2. Договору будівництво жилого будинку здійснюється господарським способом за адресою: АДРЕСА_1 на земельній ділянці, яка належить Замовнику на праві особистої приватної власності.

Згідно п.3. Договорупредметом підряду (результатом виконаних робіт за цим Договором) є підготовка документів для будівництва та організація виконання робіт з будівництва жилого будинку і передача завершеного будівництвом об`єкту Замовнику.

Підрядник самостійно залучає до виконання робіт з будівництва інших осіб та визначає їм завдання. Підрядник може передоручати організацію виконання робіт іншим особам, здійснюючи контроль за їх діяльністю.

Згідно п.5 Договору роботи виконуються із матеріалів Підрядника. Якість матеріалів повинна відповідати ДСТУ. Підрядник зобов`язаний ощадливо вести роботи за умови забезпечення належної їх якості. Ризик випадкової втрати або псування матеріалів Підрядника несе Замовник.

Згідно п.8 Договору витрати за використані матеріали відшкодовуються Підряднику в повному обсязі. Оплата робіт є фіксованою і складає 350 000 (триста п`ятдесят тисяч) гривень. Якщо Підрядник перевищить витрати по виконанню робіт то він їх повинен нести самостійно, власним коштом.

Згідно п.9 Договору Підрядник має право вимагати від Замовника видачі документів про поточну його заборгованість.

Згідно п.12 Договору обов`язки Підрядника: виконати роботу протягом 5 (п`яти) років з моменту укладення цього договору. Підрядник зобов`язаний виконувати всі вказівки Замовника щодо виконання роботи. Підрядник зобов`язаний негайно інформувати Замовника в тому випадку, якщо дотримання ним вказівок Замовника загрожує придатності або міцності роботи, що виконується.

Згідно п.13 Договору обов`язки Замовника: прийняти використані матеріали та роботу, виконану підрядником відповідно до Договору, оглянути її і в разі виявлення допущених у роботі відступів від умов Договору або інших недоліків негайно заявити про них Підрядникові. Сприяти Підрядникові у виконанні роботи за цим Договором.

Згідно п.14 Договору замовник має право у будь-який час до закінчення роботи відмовитися від цього Договору, виплативши Підрядникові вартість використаних матеріалів та плату за виконані роботи та відшкодувавши йому збитки, завдані розірванням договору.

Згідно п.15 Договору якщо Підрядник відступив від умов цього Договору підряду, що погіршило роботу, або допустив інші недоліки в роботі, Замовник має право за своїм вибором вимагати безоплатного виправлення цих недоліків у розумний строк.

У рамках Договору підряду було складено розписку, якою було підтверджено, що ОСОБА_10 закупив за власний кошт будівельні матеріали та виконав будівельні роботи по спорудженню для ОСОБА_2 житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 згідно договору підряду від 02.11.2017 на загальну суму 487 545. Розрахунки Погодіною О.В. будуть проведені згідно умов договору з урахуванням індексу інфляції (том 1 а.с.76).

16.11.2017 ОСОБА_1 отримав від ОСОБА_4 в інтересах сім`ї ОСОБА_8 і ОСОБА_9 для закупівлі будівельних матеріалів для будівництва житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 грошові кошти у розмірі 315 000 гривень та взяв на себе зобов`язання повернути грошові кошти в строк до 01.08.2021.

На підтвердження укладання договору позики ОСОБА_1 надано копію розписки, яка долучена до матеріалів справи (том 1 а.с.25).

На замовлення ОСОБА_2 15.12.2017 був виготовлений проект будівництва житлового будинку, господарських будівель та споруд, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 (том 1 а.с.16-23, том 2 а.с.2-30).

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №228999184 від 21.10.2020 земельна ділянка площею 0,073 га, кадастровий номер :02:002:0019, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , на праві приватної власності належить ОСОБА_3 на підставі договору дарування, серія та номер:4281, виданий 08.06.2019 приватним нотаріусом житомирського міського нотаріального округу Ковалевським А.В. (том 1 а.с.118).

Згідно копії довідки про доходи, виданої 03.12.2019 Товариством з обмеженою відповідальністю "Малікс-Мєд", ОСОБА_1 дійсно працює у Товаристві з обмеженою відповідальністю "Малікс-Мєд" та займає посаду начальника комерційного відділу. Загальна сума доходу за період з червня 2018 року по листопад 2018 року без урахування аліментів становить двадцять вісім тисяч вісімсот п`ятдесят п`ять гривень 07 копійок (том 1 а.с.13).

Відповідно до копії довідки про доходи, виданої 03.12.2019 Товариством з обмеженою відповідальністю "Малікс-Мєд", ОСОБА_1 дійсно працює у Товаристві з обмеженою відповідальністю "Малікс-Мєд" та займає посаду начальника комерційного відділу. Загальна сума доходу за період з грудня 2018 року по травень 2019 року без урахування аліментів становить п`ятдесят сім тисяч чотириста шістнадцять гривень 41 копійка (том 1 а.с.12).

Згідно копії довідки про доходи, виданої 03.12.2019 Товариством з обмеженою відповідальністю "Малікс-Мєд", ОСОБА_1 дійсно працює у Товаристві з обмеженою відповідальністю "Малікс-Мєд" та займає посаду начальника комерційного відділу. Загальна сума доходу за період з червня 2019 року по листопад 2019 року без урахування аліментів становить вісімдесят одна тисяча чотириста тридцять три гривні 73 копійки (том 1 а.с.11).

На підтвердження факту витрат ОСОБА_1 на будівництво будинку за адресою: АДРЕСА_1 ОСОБА_1 долучив до матеріалів справи копії документів, які підтверджують оплату будівельних матеріалів (том 1 а.с.130-161, том 2 а.с.31-62).

Допитаний в якості свідка ОСОБА_12 пояснив, що він, ОСОБА_13 , ОСОБА_14 та ОСОБА_15 весною 2019 року почали будувати спірний будинок. Роботи закінчили у вересні місці 2019 року. Зазначає, що будинок будував ОСОБА_16 з дружиною, оскільки вони постійно приходили дивитися як проходять будівельні роботи. За все розраховувався ОСОБА_16 , тесть жодного разу не розраховувався, не допомагав, нічим не займався, а лише коли не вистачало будівельних матеріалів, то їздив та привозив їх для подальшого будівництва.

Допитаний в якості свідка ОСОБА_14 пояснив, що з ОСОБА_16 домовилися будувати будинок. Весною 2019 року почали будувати спірний будинок. Ділянка була гола, був лише фундамент, стін не було. Роботи закінчили у вересні місці 2019 року. Він керував роботами. Разом з ним працювали ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_15 . Він, ОСОБА_13 та ОСОБА_15 особисто перед початком роботи домовилися за вартість кубатури з позивачем. Зазначає, що будинок будувався для ОСОБА_16 та його дружини. Тесть контролював як проходить будівельні роботи та на всі витрати, пов`язані з будівництвом, брав кошти у позивача.

Допитаний в якості свідка ОСОБА_13 пояснив, що у 2019 році весною зустрілися із позивачем та домовилися за роботи, ціну, а саме щодо будівництва будинку на ОСОБА_17 . ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_12 та він приступили до фундаменту. Розраховувася з ним як зі старшим у бригаді ОСОБА_18 . Зазначає, що коробку, дах закінчили на початку вересня. При проведенні будівельних робіт був присутній тесть ОСОБА_16 , однак, він нічим не займався, а лише приглядав як виконуються будівельні роботи. Тесть привозив будівельні матеріали, необхідні для будівництва, які вони замовляли, а ввечері приїжджав ОСОБА_16 і на його очах розраховувався з тестем. Будинок будувався для ОСОБА_16 та його дружини. Дружину бачив лише один раз.

Відповідно до висновку експертів за результатами проведення комісійної судової будівельно-технічної, оціночно-будівельної та земельно-технічної експертизи від 16.05.2022 №379/05-2022 (том 2 а.с.63-93)вбачається:

1. За результатами проведеного візуально-інструментального обстеження незавершеного будівництвом житлового будинку, який розташований в межах земельної ділянки з кадастровим номером :02:002:0019, площею 0,0730 га за адресою: АДРЕСА_1 та проведеного в дослідницькій частині розрахунку встановлено, що відсоток будівельної станом на дату проведення дослідження становить не менше 58 % (п`ятдесят вісім відсотків).

Прийняття в експлуатацію житлових будинків можливе без виконання певних робіт, перелік яких визначений в Переліку внутрішніх опоряджувальних робіт, без виконання яких можливе прийняття в експлуатацію житлових будинків, що затверджений наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 11.01.2014 № 2.

У зв`язку з незабезпеченням доступу до об`єкту встановити точний відсоток будівельної готовності досліджуваного житлового будинку, а також можливість прийняття його в експлуатацію не вбачається за можливе.

2. Дійсна (ринкова) вартість об`єкту незавершеного будівництвом житлового будинку, розташованого в межах земельної ділянки з кадастровим номером :02:002:0019, площею 0,0730 га за адресою: АДРЕСА_1 , визначена методом заміщення станом на дату проведення дослідження виходячи із господарського способу виконання робіт, становить не менше (без урахування земельного компоненту): 1 400 349 (один мільйон чотириста тисяч триста сорок дев`ять) гривень 00 копійок.

3.4.5. Враховуючи, що: клопотання експертів в частині надання додаткових матеріалів, зокрема: матеріалів технічної інвентаризації не було задоволено; встановити фактичне об`ємно-планувальне рішення досліджуваного незавершеного будівництвом житлового будинку не вбачається за можливе в зв`язку із незабезпеченням доступу; виявлено часткову невідповідність фактичного об`ємно-планувального рішення незавершеного будівництвом житлового будинку із зазначеним в проекті з будівництва житлового будинку, господарських будівель та споруд по АДРЕСА_1 складеного на 2017 рік, а в наданих на дослідження матеріалах зазначені відомості відсутні, поділ незавершеного будівництвом житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , в рамках даного дослідження не проводився.

6. Оскільки поділ незавершеного будівництвом житлового будинку, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , не проводиться, тому поділ земельної ділянки з кадастровим номером :02:002:0019, площею 0,0730 га, цільовим призначенням - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , не проводився.

7. Виходячи із обсягу наданих на дослідження матеріалів, результатів візуально- інструментального обстеження та проведених розрахунків, які наведені в дослідницькій частині висновку, вартість будівельних матеріалів, виробів та конструкцій, використаних під час будівництва незавершеного будівництвом житлового будинку, який розташований в межах земельної ділянки з кадастровим номером :02:002:0019, площею 0, 0730 га за адресою: АДРЕСА_1 в цінах на дату проведення дослідження становить не менше: 724 791 (сімсот двадцять чотири тисячі сімсот дев`яносто одна) гривня 00 копійок без урахування ПДВ або 869 749 (Вісімсот шістдесят дев`ять тисяч сімсот сорок дев`ять) гривень 00 копійок з урахуванням ПДВ.

Вирішуючи первісний позов суд виходить з наступного.

Згідно ст.263 ЦПК України судове рішення повинно грунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обгрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст.82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору.

Згідно ст.ст.76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи виникає спір. Доказування по цивільній справі як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 60 СК України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Частиною 1 ст.61 СК України встановлено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Статтею 63 СК України встановлено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Частиною 1 ст.69 СК України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Суб`єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням.

Частинами 1, 2 ст.70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку.

Отже, відповідно до статей 69, 70 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Відповідний правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.11.2018 року у справі № 372/504/17.

Статтею 71 СК України встановлено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі.

Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними.

Речі для професійних занять присуджуються тому з подружжя, хто використовував їх у своїй професійній діяльності. Вартість цих речей враховується при присудженні іншого майна другому з подружжя.

Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України.

Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

Отже, виходячи із вказаних норм чинного законодавства, вбачається, що виникнення режиму спільної сумісної власності подружжя на все придбане за час шлюбу майно презюмується, доки інший з подружжя не довів іншого.

Конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 24.05.2017 року у справі № 6-843цс17, постановах Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 06.02.2018 року у справі № 235/9895/15-ц, провадження № 61-2446 св 18 від 05 квітня 2018 року.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 28.10.2019 року у справі № 308/2695/16-ц (провадження № 61-23200св18) зазначено, що системне тлумачення категорій "об`єкт нерухомого майна" (частина перша статті 181, пункт 6 частини першої статті 346, статей 350 та 351 ЦК України ) та "об`єкт незавершеного будівництва" (стаття 331 ЦК України) дає підстави для висновку, що об`єкт незавершеного будівництва є нерухомою річчю особливого роду, фізичне створення якої розпочате, але не завершене, що допускає встановлення відносно неї суб`єктивних майнових, а також зобов`язальних прав у випадках та у порядку визначених цивільним законодавством.

Новостворене нерухоме майно набуває юридичного статусу житлового будинку після прийняття його до експлуатації і з моменту державної реєстрації права власності на нього. Однак до цього, не будучи житловим будинком за своїм юридичним статусом, об`єкт незавершеного будівництва є сукупністю будівельних матеріалів, тобто речей як предметів матеріального світу, щодо яких можуть виникати цивільні права та обов`язки, тому такий об`єкт є майном, яке за передбачених законом умов може належати на праві спільної сумісної власності подружжю і з дотриманням будівельних норм і правил підлягати поділу між ними.

Правовий аналіз статей 60, 63, 69 СК України та статей 328, 331, 368, 372 ЦК України дозволяє дійти висновку про те, що об`єкт незавершеного будівництва, зведений за час шлюбу, може бути визнаний об`єктом права спільної сумісної власності подружжя із визначенням часток.

За позовом дружини, членів сім`ї забудовника, які спільно будували будинок, а також спадкоємців суд має право здійснити поділ об`єкта незавершеного будівництва, якщо, враховуючи ступінь його готовності, можна визначити окремі частини, що підлягають виділу, і технічно можливо довести до кінця будівництво зазначеними особами.

Наведене дає підстави для висновку, що об`єкт незавершеного будівництва, зведений за час шлюбу, за визначених законом умов, може бути визнаний об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. При цьому суд може визнати право на частину об`єкта незавершеного будівництва за кожною зі сторін.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 11.11.2020 року у справі №352/90/16 зазначено, що у разі неможливості поділу незакінченого будівництвом будинку суд може визнати право за цими особами на будівельні матеріали і конструктивні елементи будинку або з врахуванням конкретних обставин залишити його одній із сторін, а іншій присудити грошову компенсацію.

Відповідач за первісним позовом не надала суду доказів того, що незавершений будівництвом будинок було набуто не під час шлюбу, або отримано поза шлюбними відносинами, отже воно є об`єктом права спільної сумісної власності сторін, оскільки набуто сторонами під час шлюбу.

Суд з урахуванням наведених вище висновків Верховного Суду суд приходить до висновку про можливість визнання будівельних матеріалів незавершеного будівництвом житлового будинку, розташованого в межах земельної ділянки з кадастровим номером :02:002:0019 площею 0,0730 га за адресою: АДРЕСА_1 , на суму 869 749 грн об`єктом спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , тому первісний позов в цій частині підлягає задоволенню.

Щодо позовної вимоги про стягнення грошової компенсації за частку у праві спільної сумісної власності подружжя на будівельні матеріали незавершеного будівництвом житлового будинку, то суд приходить до наступного висновку.

У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом (частина друга статті 372 ЦК України).

Водночас ч.2 ст.331 ЦК України встановлено, що право власності на новостворене нерухоме майно виникає з моменту завершення будівництва. Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Аналіз положень статті 331 ЦК України у системному зв`язку з нормами статей 177-179, 182 цього Кодексу, частини третьої статті 3 Закону України від 01 липня 2004 року № 1952-IV "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" дає підстави для висновку про те, що право власності на новостворене нерухоме майно як об`єкт цивільних прав виникає з моменту його державної реєстрації.

У постанові від 16.12.2015 року у справі № 6-2710цс15 Верховний Суд України звернув увагу, що новостворене нерухоме майно набуває юридичного статусу житлового будинку після прийняття його до експлуатації і з моменту державної реєстрації права власності на нього. Однак до цього, не будучи житловим будинком з юридичної точки зору, об`єкт незавершеного будівництва є сукупністю будівельних матеріалів, тобто речей як предметів матеріального світу, щодо яких можуть виникати цивільні права та обов`язки, відтак є майном, яке за умов, передбачених законом, може належати на праві спільної сумісної власності подружжю і з дотриманням будівельних норм і правил підлягати поділу між ними (аналогічні висновки містяться в постановах Верховного Суду України від 18.11.2015 року № 6-388цс15, від 27.05.2015 року № 6-159цс15).

У постанові від 06.05.2020 року у справі № 722/823/17-ц (провадження № 61-45361св18) Верховний Суд розмежував правовий статус незавершеного та самочинного будівництва, зазначивши, що об`єкт незавершеного будівництва є сукупністю будівельних матеріалів, щодо яких можуть виникати цивільні права та обов`язки, а отже, є майном, яке за умов, передбачених законом, може належати на праві спільної сумісної власності подружжю і з дотриманням будівельних норм і правил може підлягати поділу між ними, а щодо самочинного будівництва такі способи захисту прав не застосовуються.

Водночас при вирішенні спору про поділ майна подружжя Верховний Суд України зазначив, що у разі неможливості поділу незакінченого будівництвом будинку суд може визнати право за сторонами спору на будівельні матеріали і конструктивні елементи будинку або з урахуванням конкретних обставин залишити його одній зі сторін, а іншій присудити компенсацію (постанова від 18.11.2015 року у справі № 6-388цс15, постанова від 11.11.2020 у справі №352/90/16).

Відповідно до висновку експертів за результатами проведення комісійної судової будівельно-технічної, оціночно-будівельної та земельно-технічної експертизи від 16.05.2022 №379/05-2022 (том 2 а.с.63-93)вбачається, що виходячи із обсягу наданих на дослідження матеріалів, результатів візуально- інструментального обстеження та проведених розрахунків, які наведені в дослідницькій частині висновку, вартість будівельних матеріалів, виробів та конструкцій, використаних під час будівництва незавершеного будівництвом житлового будинку, який розташований в межах земельної ділянки з кадастровим номером :02:002:0019, площею 0, 0730 га за адресою: АДРЕСА_1 в цінах на дату проведення дослідження становить не менше 724 791 (сімсот двадцять чотири тисячі сімсот дев`яносто одна) гривня 00 копійок без урахування ПДВ або 869 749 (вісімсот шістдесят дев`ять тисяч сімсот сорок дев`ять) гривень 00 копійок з урахуванням ПДВ.

Таким чином, суд дослідивши вищевказані письмові докази приймає в якості належного та допустимого доказу висновок експертів за результатами проведення комісійної судової будівельно-технічної, оціночно-будівельної та земельно-технічної експертизи від 16.05.2022 №379/05-2022 та приходить до висновку, що вимога позивача за первісним позовом про стягнення з відповідача за первісним позовом в якості компенсації вартості частки у спільному майні - будівельних матеріалів підлягає задоволенню, а саме суд вважає за необхідне стягнути з відповідача за первісним позовом на користь позивача за первісним позовом грошову компенсацію вартості 1/2 частини будівельних матеріалів незавершеного будівництвом житлового будинку, розташованого в межах земельної ділянки з кадастровим номером :02:002:0019 площею 0,0730 га за адресою: АДРЕСА_1 , а саме у розмірі 434 874, 50 грн, тому первісний позов в цій частині також підлягає задоволенню.

Що стосується позовної вимоги про стягнення частин боргу за борговими розписками, то суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно ст.1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.

На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Тобто, саме розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей, є доказом факту укладення договору позики та факту передачі визначеної грошової суми.

Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень.

У підтвердження позовних вимог позивачем за первісним позовом надано ксерокопію розписки від 01.10.2017 року про отримання ОСОБА_1 у борг грошей у розмірі 226 000 гривень у ОСОБА_5 до 01.01.2021 та ксерокопію розписки від 16.11.2017 року про отримання ОСОБА_1 у борг грошей у розмірі 315 000 гривень у ОСОБА_4 до 01.08.2021 (том1 а.с.25, 26).

Оскільки позивач за первісним позовом оригінали розписок не надав, а ксерокопія документа не має обов`язкових реквізитів, у тому числі оригіналу підпису особи, що надають йому юридичної сили документа, тому суд приходить до висновку, що ксерокопії розписок не є допустимим доказом факту укладення договору позики та факту передачі визначеної грошової суми.

Враховуючи, що розписки або інші документи, які посвідчують передання позикодавцем позивачу за первісним позовом визначеної грошової суми позивачем за первісним позовом суду не надані, тобто, не надано доказів у підтвердження укладення між сторонами договору позики, тому підстави для задоволення позову у цій частині відсутні.

Щодо вимоги позивача за первісним позовом про стягнення з відповідача за первісним позовом на його користь понесених судових витрат, то слід зазначити, що відповідно до ч.1 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно ч.3 ст.133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підтвердження понесених судових витрат позивачем за первісним позовом до позовної заяви долучено квитанції про сплату судового збору №58 від 01.02.2023 року і №59 від 01.02.2023 (том 2 а.с.191).

Таким чином наявні достатні правові підстави для стягнення з відповідача за первісним позовом на користь позивача за первісним позовом сплаченого судового збору у розмірі 5010 грн 78 коп.

Крім того, до позовної заяви долучено копію рахунку фактури №379 від 03.08.2021 року за проведення судової будівельно технічної та земельно - технічної експертизи на суму 9 266, 94 грн (том 1 а.с.213), акт здачі приймання висновку експертів за результатами проведення комісійної судової будівельно технічної, оціночно-будівельної та земельно - технічної експертизи №379/04-2022 на суму 9 266, 94 грн (том 2 а.с.94).

Відповідно до ч.6 ст.139 ЦПК України розмір витрат на підготовку експертного висновку на замовлення сторони, проведення експертизи встановлюється судом на підставі договорів, рахунків та інших доказів.

Враховуючи надані суду докази на підтвердження понесених позивачем за первісним позовом витрат на підготовку експертного висновку та проведення експертизи суд приходить до висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача витрат, пов`язаних з підготовкою висновку та проведенням експертизи, у розмірі 9 266, 94 грн.

Вирішуючи зустрічний позов суд виходить з наступного.

Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Наведене відповідає правовій природі реального договору, що прямо передбачено у ч.2 ст.640 ЦК України.

Згідно ч.2 ст.1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Момент виникнення права власності на предмет за договором позики залежить від того, що саме передається позичальникові. Право власності на готівкові кошти виникає у позичальника в момент їх фактичної передачі. В разі безготівкових розрахунків воно виникає з моменту зарахування коштів на рахунок позичальника. Якщо предметом є речі, право власності виникає в момент фактичної передачі.

Так, відповідно до цієї правової норми для укладення договору необхідно передання майна або вчинення іншої дії, яка свідчить про перехід права власності на річ. При цьому, договір є укладеним з моменту передання майна або вчинення певної дії. Отже, договір позики є реальним з усіма притаманними таким договорам речовими ознаками.

Отже, права і обов`язки сторін за договором позики не можуть виникнути до моменту реального його виконання, тобто до моменту передачі грошей або інших речей визначених родовими ознаками.

Форма договору позики регламентована ст.1047 ЦК України відповідно до ч.1 якої договір укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у 10 разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.

Також згідно ч.2 цієї статті на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Відповідно до приписів ст.202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Згідно ч.1 та ч.2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до ч.1, ч.2 ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст.11 ЦК України. Зокрема, відповідно до п.1 ч.2 ст.11 ЦК України однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.

Відповідно до правової позиції, висловленої Верховним Судом України у постанові від 11.11.2015 року у справі № 6-1967цс15, розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми.

Аналогічна правова позиція неодноразово висловлювалася і Верховним Судом у постановах від 10.12.2018 року у справі № 319/1669/16, від 08.07.2019 року у справі №524/4946/16, від 12.09.2019 року у справі № 604/1038/16.

Отже, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який підтверджує не тільки факт укладення договору позики та зміст його умов, але й факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми. При цьому, факт отримання коштів в борг підтверджує не будь-яка розписка, а саме розписка про отримання коштів, зі змісту якої можна встановити, що відбулася передача певної суми коштів від позикодавця до позичальника з обов`язком повернення.

Позивач за зустрічним позовом, звертаючись до суду з позовними вимогами про визнання розписок недійсними не надала суду оригінали оскаржуваних розписок. Натомість у матеріалах справи містяться лише надані позивачем за первісним позовом суду ксерокопії оскаржуваних розписок, які позивач за зустрічним позовом просить взнати недійсними.

Згідно ч.1, ч.3, ч.6, ч.7, ч.10 ст.84 ЦПК України учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом.

У разі задоволення клопотання суд своєю ухвалою витребовує відповідні докази.

Будь-яка особа, у якої знаходиться доказ, повинна видати його на вимогу суду.

Особи, які не мають можливості подати доказ, який витребовує суд, або не мають можливості подати такий доказ у встановлені строки, зобов`язані повідомити про це суд із зазначенням причин протягом п`яти днів з дня вручення ухвали.

У разі неподання учасником справи з неповажних причин або без повідомлення причин доказів, витребуваних судом, суд залежно від того, яка особа ухиляється від їх подання, а також яке значення мають ці докази, може визнати обставину, для з`ясування якої витребовувався доказ, або відмовити у його визнанні, або може здійснити розгляд справи за наявними в ній доказами, або, у разі неподання таких доказів позивачем, - також залишити позовну заяву без розгляду.

Відповідно до ч.1, ч.2, ч.3 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх

Згідно ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч.1, ч.2 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно ч.1, ч.2 ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч.1, ч.2 ст.78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно ст.79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Відповідно до ст.80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно ч.1, ч.5, ч.6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Верховний Суд у своїй практиці неодноразово наголошував на тому, що стандарт доказування є важливим елементом змагального процесу. Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, то суд робить висновок про її недоведення.

Так у постанові від 18.03.2020 року у справі № 129/1033/13 Велика Палата Верховного Суду наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджувальної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс.

Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 02.10.2018 року у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 року у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 року у справі № 902/761/18, від 04.12.2019 року у справі № 917/2101/17.

У своїй постанові від 21.09.2022 року у справі № 645/5557/16-ц Верховний Суд зауважив, що за загальним правилом доказування тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову покладається на позивача. Пріоритет у доказуванні надається не тому, хто надав більшу кількість доказів, а в першу чергу їх достовірності, допустимості та достатності для реалізації стандарту більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджувальної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим ніж протилежний.

Оскільки позивач за зустрічним позовом звернулася до суду з позовом про визнання правочинів недійсними та просила визнати недійсними розписки від 01.10.2017 року та від 16.11.2017 року. В підтвердження своїх позовних вимог позивач за первісним позовом не надала суду оригіналів вищезазначених розписок. Натомість у матеріалах справи містяться лише надані позивачем за первісним позовом їх копії, тому беручи до уваги предмет позову та те, що інших належних та достовірних доказів, які б були достатніми та у своїй сукупності дали змогу суду дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування в справі позивач за зустрічним позовом суду не надала, отже суд вважає, що в задоволенні зустрічних позовних вимог слід відмовити.

Відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір у разі відмови в позові покладається на позивача.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Керуючись ст.ст.4, 81, 89, 259, 265, 268, 273, 354, 355 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Первісний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя, стягнення компенсації за частки вартості будівельних матеріалів, стягнення частин боргу за борговими розписками задовольнити частково.

Визнати будівельні матеріали незавершеного будівництвом житлового будинку, розташованого в межах земельної ділянки з кадастровим номером :02:002:0019 площею 0,0730 га за адресою: АДРЕСА_1 , на суму 869 749 (вісімсот шістдесят дев`ять тисяч сімсот сорок дев`ять) грн 00 коп об`єктом спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію за 1/2 частку у праві спільної сумісної власності подружжя на будівельні матеріали незавершеного будівництвом житлового будинку, розташованого в межах земельної ділянки з кадастровим номером :02:002:0019 площею 0,0730 га за адресою: АДРЕСА_1 , у розмірі 434 874 (чотириста тридцять чотири тисячі вісімсот сімдесят чотири) грн 50 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витати по сплаті судового збору у розмірі 5010 (п`ять тисяч десять) грн 78 коп, витрати на проведення комісійної судової будівельно технічної, оціночно-будівельної та земельно технічної експертизи у розмірі 9 266 (дев`ять тисяч двісті шістдесят шість) грн 94 коп.

У іншій частині первісного позову відмовити.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про визнання правочинів недійсними відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Житомирського апеляційного суду через Корольовський районний суд м. Житомира протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач за первісним позовом:

ОСОБА_1 ,

АДРЕСА_2

Відповідачі за первісним позовом:

ОСОБА_2 ,

АДРЕСА_3

ОСОБА_3 ,

АДРЕСА_3

Позивач за зустрічним позовом:

ОСОБА_2 ,

АДРЕСА_3

Відповідачі за зустрічним позовом:

ОСОБА_1 ,

АДРЕСА_2

ОСОБА_4 ,

АДРЕСА_4

ОСОБА_5 ,

АДРЕСА_4

Cуддя Н . М . Анциборенко