Справа № 932/8016/23
Провадження № 2/932/2272/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

05 грудня 2024 року м. Дніпро

Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська у складі: головуючого судді-Потоцької С.С., за участю секретаря судового засідання- Карапиш А.М, розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Комунального підприємства «Дніпровський електротранспорт» Дніпровської міської ради до ОСОБА_1 про стягнення матеріальної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

Позивач Комунальне підприємство «Дніпровський електротранспорт» Дніпровської міської ради звернулося до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача ОСОБА_1 матеріальну шкоду у розмірі 15194, 79 грн, яка заподіяна внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

В обґрунтування позову зазначає, що ОСОБА_1 прийнятий на роботу на посаду водія тролейбуса. Під час виконання його трудових обов`язків 22.12.2021 сталася ДТП за його участі. Постановою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська, від 21.03.2022 у справі № 932/1214/22 ОСОБА_1 визнаний винним у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Розмір загальної суми матеріальної шкоди склав 59274,41 грн, яка повністю відшкодована позивачем. Позивач зазначає, що завдану під час перебування в трудових відносинах з позивачем та на підставі ст. 132 КЗпП України просить її відшкодування у розмірі середньомісячного заробітку.

Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 06.09.2023 у справі відкрито провадження.

У зв`язку із відставкою судді ОСОБА_2 на підставі протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями головуючою суддею у цій справі визначена суддя Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська Потоцька С.С.

Ухвалою від 21.08.2024 справа прийнята до провадження судді Потоцької С.С., призначені судові засідання.

У судове засідання позивач не з`явився, представник позивача подав клопотання про розгляд справи без його участі, проти заочного рішення не заперечував.

Відповідач у судове засідання не з`явився, клопотань та відзиву не надав, повідомлений належним чином, у тому числі, шляхом розміщення оголошення на офіційному веб сайті суду.

Враховуючи вказані факти, згоду представника позивача, суд вважає за можливе відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом за відсутності учасників справи не здійснюється.

Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку про таке.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 на підставі наказу (розпорядження) від 11.06.2020 № 30-к прийнятий на посаду ученя водія тролейбусу Депо № 2 КП Дніпровський електротранспорт» ДМР (а.с. 5).

10.11.2020 на підставі наказу (розпорядження) № 42, ОСОБА_1 переведений на посаду водія тролейбусу (а.с.6).

На підставі наказу від 24.11.22 № 094-к ОСОБА_1 звільнений за власним бажанням за ст. 38 КЗпП України (а.с.7).

Постановою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська, від 21.03.2022 у справі № 932/1214/22 ОСОБА_1 визнаний винним у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП (а.с.11).

У постанові Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська, від 21.03.2022 у справі № 932/1214/22 зазначено, що 22.12.2021 о 13 год. 45 хв. у м. Дніпрі, по пр. Гагаріна, біля е/о 609 перед будинком 128, водій ОСОБА_1 , керуючи тролейбусом ЮМЗ Т-2 номерний знак НОМЕР_1 , не дотримався безпечної дистанції, внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем «Fаbіа» номерний знак НОМЕР_2 , який рухався в попутному напрямку в тій же полосі під керуванням ОСОБА_3 . Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди транспортні з отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками.

На момент настання страхового випадку діяв договір добровільного страхування наземних транспортних засобів від 05.01.2021 № 245001/4098/0003914, укладений з ПрАТ «Страхова компанія Уніка» (а.с 14.) та власником автомобілем «Fаbіа». На підставі цього договору ПрАТ «Страхова компанія Уніка» відшкодувала потерпілій особі шкоду у розмірі 59274,41 грн, що підтверджується платіжним дорученням від 21.02.2022 № 004009 на суму 59274, 41 грн (а.с.18).

27.04.2023 між ПрАТ «Страхова компанія Уніка» та Комунальним підприємством «Дніпровський електротранспорт» Дніпровської міської радиукладено Договір № 31965 про відшкодування грошових коштів в порядку суброгації (а.с.20). Відповідно до умов якого визначений порядок відшкодування шкоди внаслідок ДТП, яка мала місце 22.12.2021 з вини водія ОСОБА_1 .

Платіжними дорученнями від 19.05.2023 № 1952 на суму 14800 грн (а.с.21), від 20.06.2023 № 2546 на суму 14800 грн (а.с. 22), від 20.07.2023 № 3167 на суму 14800 грн (а.с. 23), 21.08.2023 № 3739 на суму 14874 грн (а.с. 23) позивач відшкодував шкоду в повному обсязі.

Згідно з довідкою депо № 2 Комунального підприємства «Дніпровський електротранспорт» Дніпровської міської ради середньомісячна заробітна плата відповідача складає 15194,79 грн (а. с. 10).

У частині першій статті 1166 ЦК України визначено, що майнова шкода, заподіяна майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується у повному обсязі особою, що її заподіяла. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків (ч. 1 ст. 1172 ЦК України).

Як встановлено під час судового розгляду відповідач перебував у трудових відносинах з позивачем на підставі наказів від 11.06.2020 № 30-к та 10.11.2020 № 42, ознайомлений з посадовою інструкцією водія тролейбуса під особистий підпис (а.с.36).

Відповідно до ч. 1 ст. 1191 ЦК України, особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Регресне зобов`язання виникає лише у випадках, передбачених законом, і має похідний характер, оскільки підставою його виникнення є виконання іншою особою відповідного зобов`язання.

Підставою регресного позову є відповідальність заподіювача шкоди за завдану шкоду та факт виплати позивачем, що пред`явив регресну вимогу, певної грошової суми в рахунок відшкодування завданої шкоди. Право зворотної вимоги виникає лише після того, як відбулася виплата. Наявність судового рішення, за яким з потенційного регресанта ухвалено стягнути на користь потерпілого певну суму, не вважається достатньою підставою для пред`явлення регресного позову. Такий позов може бути пред`явлений лише після виконання зазначеного рішення, оскільки до моменту виконання в іншої особи, яка відшкодовує шкоду, немає витрат, які підлягають відшкодуванню. Юридична особа, яка відшкодувала шкоду, завдану працівником, має право зворотної вимоги (регресу) до цієї особи в розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом, тобто в даному випадку розмір відшкодування визначається трудовим законодавством. Право регресної вимоги до працівника виникає з часу виплати підприємством грошової суми третій особі, саме від цього часу обчислюється строк на пред`явлення регресного позову.

Також, як зазначено у п. 6 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», не вважається особою, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка керує транспортним засобом у зв`язку з виконанням своїх трудових (службових) обов`язків на підставі трудового договору (контракту) із особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, якщо з нею укладено цивільно-правовий договір. Така особа, враховуючи характер відносин, які між ними склалися, може бути притягнута до відповідальності роботодавцем лише у регресному порядку відповідно до статті 1191 ЦК .

Відповідно до ч. 3 ст. 233 КЗпП України, для звернення власника або уповноваженого ним органу до суду в питаннях стягнення з працівника матеріальної шкоди, заподіяної підприємству, установі, організації, встановлюється строк в один рік з дня виявлення заподіяної працівником шкоди.

Враховуючи дату подання позову та дати відшкодування шкоди страховій компанії, суд вважає, що позов пред`явлено з додержанням річного строку, встановленого статтею 233 КЗпП України.

Згідно з положеннями ст. 130 КЗпП України, працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов`язків.

Стаття 130 КЗпП України містить загальні підстави і умови матеріальної відповідальності працівників.

Так, працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов`язків. При покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника. Ця відповідальність, як правило, обмежується певною частиною заробітку працівника і не повинна перевищувати повного розміру заподіяної шкоди, за винятком випадків, передбачених законодавством. За наявності зазначених підстав і умов матеріальна відповідальність може бути покладена незалежно від притягнення працівника до дисциплінарної, адміністративної чи кримінальної відповідальності.

Отже, підставою настання матеріальної відповідальності працівників є трудове майнове правопорушення, тобто невиконання або неналежне виконання працівником покладених на нього трудових обов`язків, в результаті чого підприємству, установі чи організації була завдана майнова шкода.

Трудові обов`язки працівника визначаються законодавством, трудовим договором, посадовою інструкцією, наказами керівника тощо.

Згідно з частиною 2 статті 130 КЗпП України умовами настання матеріальної відповідальності працівника є: пряма дійсна шкода; протиправна поведінка працівника; вина в діях чи бездіяльності працівника; прямий причинний зв`язок між протиправною і винною дією чи бездіяльністю працівника і шкодою, яка настала.

Під прямою дійсною шкодою, зокрема, слід розуміти втрату, погіршення або зниження цінності майна, необхідність для підприємства, установи, організації провести затрати на відновлення, придбання майна чи інших цінностей або провести зайві, тобто викликані внаслідок порушення працівником трудових обов`язків, грошові виплати.

З урахування викладеного, до категорії прямої дійсної шкоди, в цьому випадку, належать витрати, спричинені відшкодуванням шкоди, яка заподіяна внаслідок ДТП.

Протиправна поведінка працівника це поведінка працівника, який не виконує чи неналежним чином виконує трудові обов`язки, передбачені приписами правових норм, трудовими договорами, наказами та розпорядженнями підприємств, установ та організацій. Формами протиправної поведінки працівника є протиправна дія чи протиправна бездіяльність. Обов`язковою умовою притягнення працівника до матеріальної відповідальності є вина.

Зі змісту частини 2 статті 130 КЗпП України матеріальна відповідальність працівника настає тільки за наявності його вини в заподіянні підприємству, установі, організації майнової шкоди.

За шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації при виконанні трудових обов`язків, працівники, крім працівників, що є посадовими особами, з вини яких заподіяно шкоду, несуть матеріальну відповідальність у розмірі прямої дійсної шкоди, але не більше свого середнього місячного заробітку (ст. 132 КЗпП України).

Покриття шкоди працівниками в розмірі, що не перевищує середнього місячного заробітку, провадиться за розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, керівниками підприємств, установ, організацій та їх заступниками за розпорядженням вищестоящого в порядку підлеглості органу шляхом відрахування із заробітної плати працівника ( ст. 136 КЗпП України).

Розпорядження власника або уповноваженого ним органу, або вищестоящого в порядку підлеглості органу має бути зроблено не пізніше двох тижнів з дня виявлення заподіяної працівником шкоди і звернено до виконання не раніше семи днів з дня повідомлення про це працівникові. Якщо працівник не згоден з відрахуванням або його розміром, трудовий спір за його заявою розглядається в порядку, передбаченому законодавством.

У решті випадків покриття шкоди провадиться шляхом подання власником або уповноваженим ним органом позову до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду.

Відповідно до п. 2, п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 29.12.1992 «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками», судовому розгляду підлягають, зокрема, заяви власника підприємства, установи, організації або уповноваженого ним органу до працівника про відшкодування шкоди в розмірі, що перевищує середній місячний заробіток, а також в розмірі, що не перевищує цей заробіток (перевищує, але законом встановлена відповідальність в межах середнього місячного заробітку), якщо відшкодування не може бути проведене за розпорядженням власника або уповноваженого ним органу шляхом відрахування із заробітної плати (наприклад, у випадку припинення працівником трудових відносин з даним підприємством, у зв`язку з закінченням строку на видання розпорядження про відрахування).

Інших обставин, які б на підставі положень ст. 134 КЗпП України давали підстави для висновку про можливість покладення на відповідача (працівника) повної матеріальної відповідальності за завдану шкоду також відсутні.

Отже, оскільки відповідач на час дорожньо-транспортної пригоди, в результаті якої було завдано матеріальної шкоди перебував у трудових відносинах з позивачем, однак не був працівником, з яким могло бути укладено договір про повну матеріальну відповідальність, тому він несе матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну з його вини, у розмірі прямої дійсної шкоди, але не більше свого середнього місячного заробітку.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та задоволення позову про стягнення з відповідача на його користь відшкодування матеріальної шкоди в межах середнього місячного заробітку у розмірі 15194, 79 грн.

Розподіл судових витрат

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Тому з відповідача підлягає стягненню на користь позивача судовий збір у розмірі 2 684 грн, який сплачений при подачі позову до суду.

Керуючись ст.ст.: 12, 13, 81, 89, 141,263-265 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов Комунального підприємства «Дніпровський електротранспорт» Дніпровської міської ради про стягнення до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди 15194, 79 грн задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНКОПП НОМЕР_3 ) на користь Комунального підприємства «Дніпровський електротранспорт» Дніпровської міської ради () відшкодування матеріальної шкоди 15194 (п`ятнадцять тисяч сто дев`яносто чотири ) грн 79 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНКОПП НОМЕР_3 ) на користь Комунального підприємства «Дніпровський електротранспорт» Дніпровської міської ради () судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 2684 (дві тисячі шістсот вісімдесят чотири) грн

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

Комунальне підприємство «Дніпровський електротранспорт» Дніпровської міської ради (), адреса: м. Дніпро, пр. Д. Яворницького, 119а

Представник позивача: Трошин Віталій Вікторович, адреса: м. Дніпро, пр. Д. Яворницького, 119а

ОСОБА_1 , (РНКОПП НОМЕР_3 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса: АДРЕСА_1

Суддя С.С. Потоцька