ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
справа № 753/5643/23
провадження № 2/753/4079/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"31" жовтня 2024 р. Дарницький районний суд міста Києва під головуванням судді Осіпенко Л.М.,

за участю:

секретаря судового засідання - Білоус Є.О.,

представник позивача - Парсентьевої О.М. ,

представника відповідача - Кіреєва В.В. ,

розглянувши у судовому засіданні в режимі відеоконференції цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Служба у справах дітей та сім`ї Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації, про зміну розміру аліментів, позбавлення батьківських прав,-

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

Позивачка звернулась до суду з вказаним позовом, в обґрунтування якого зазначила наступне.

З 10.08.2002 року до 18.05.2013 року вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем ОСОБА_4 . Від шлюбу вони мають неповнолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Після розірвання шлюбу дитина проживає з позивачкою у місті Києві та перебуває на її утриманні.

Рішенням Краматорського міського суду Донецької області від 11.06.2013 року з відповідача на користь позивачки стягнуто аліменти на утримання двох дітей у розмірі 1/3 частки від доходу щомісячно.

ІНФОРМАЦІЯ_2 старший син сторін досяг повноліття, а тому з відповідача підлягає стягненню на утримання неповнолітнього сина у розмірі 1/6 частки, за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття.

Рішенням Краматорського міського суду Донецької області від 11.06.2013 року з відповідача стягнуто на користь позивачки аліменти на утримання неповнолітнього сина у розмірі 1/4 частки від доходу щомісячно.

Відповідач оскаржив вказане рішення суду, у зв`язку з чим в період з 05.01.2021 року до 30.06.2023 року, відповідач сплачував на утримання неповнолітнього сина лише 1/6 частину від свого доходу щомісячно.

Відповідач постійно приховує свій реальний дохід, не надає належної матеріальної допомоги сину у добровільному порядку, не сплачує аліменти вчасно, що призводить до утворення заборгованості.

Позивачка вважає, що вказані обставини свідчать про те, що відповідач намагається самоусунутися від сплати аліментів на утримання неповнолітнього сина.

Наразі, аліментів у розмірі 1/4 частки від доходу відповідача не достатньо для утримання сина.

Посилаючись на вказані обставини, позивачка просить суд змінити розмір аліментів, які стягуються з відповідача на утримання неповнолітнього сина з 1/4 частки на 1/3 частку від доходу щомісячно, починаючи від дати звернення до суду та до повноліття дитини.

Крім того, позивачка просить позбавити відповідача батьківських прав відносно неповнолітнього сина, посилаючись на наступні обставини.

Позивачка самостійно забезпечує дитину матеріально, здійснює його догляд та виховання, а також виконує всі інші обов`язки покладені на неї законом та які необхідні для належного утримання та розвитку дитини.

Відповідач залишив сина без належної батьківської уваги, а також ніяким чином не бере участі в утриманні та вихованні сина, не піклується про дитину, не проявляє заінтересованості в його подальшій долі, не цікавиться успіхами в школі та в спортивних секціях, станом здоров`я, не піклується про фізичний і духовний розвиток сина, його навчанням, підготовкою до самостійного життя, зокрема - не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на його фізичний розвиток, як складову виховання. Крім іншого, відповідач не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для його нормального самоусвідомлення; не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню ним загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до його внутрішнього світу; не створює умов для отримання сином освіти. Відповідач не відвідував садок, не приводив сина до лікаря, на гуртки, в подальшому не відвідував батьківські збори, тощо

Після подій, які почались в Україні 24.02.2022 року відповідач жодного разу не поцікавився станом та безпекою свого неповнолітнього сина та жодної фінансової підтримки у добровільному порядку не надавав. Всі питання щодо збереження життя та здоров`я дитини позивачка вирішувала самостійно.

Зазначене в сукупності, на думку позивачки, свідчить про свідоме ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків щодо виховання сина ОСОБА_6 , про відсутність серйозного ставлення відповідача до своїх батьківських обов`язків, що є підставою для позбавлення його батьківських прав відносно неповнолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рух справи

06.04.2023 року в суді зареєстровано позовну заяву ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення додаткових витрат на утримання неповнолітньої дитини.

На підставі вказаної позовної заяви заведено справу № 753/5643/23, для розгляду якої згідно автоматизованого розподілу визначено суддю Осіпенко Л.М.

09.06.2023 року у справі № 753/56437/23 відкрито загальне позовне провадження та призначено судовий розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

18.09.2023 року в суді зареєстровано позовну заяву ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , третя особа - Служба у справах дітей та сім`ї Дарницької районної у місті Києві державної адміністрації, про зміну розміру аліментів та позбавлення батьківських

На підставі вказаної позовної заяви заведено справу № 753/16807/23, для розгляду якої згідно автоматизованого розподілу визначено суддю Колесника О.М.

20.09.2023 року у справі № 753/16807/23 відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання.

25.10.2023 року цивільну справу №753/16807/23 об`єднано в одне провадження з цивільною справою 753/5643/23.

Для розгляду об`єднаної справи згідно автоматизованого розподілу визначено суддю Осіпенко Л.М.

25.10.2023 року представником відповідача подано відзив на позов.

04.03.2024 року розгляд об`єднаної справи розпочато зі стадії відкриття провадження у справі.

29.03.2024 року позов в частині стягнення додаткових витрат на утримання неповнолітньої дитини залишено без розгляду; закрито підготовче провадження і призначено розгляд справи по суті в частині позовних вимог про зміну розміру аліментів та позбавлення батьківських прав.

Узагальнені доводи відповідача

Відповідач позов не визнав, посилаючись на наступні обставини.

Вважає, що відсутні будь-які підстави для збільшення розміру аліментів на утримання неповнолітнього ОСОБА_6 , визначених у розмірі 1/4 частки від доходу рішенням суду.

Єдиним джерелом доходу відповідача є заробітна плата у ПрАТ «Новокраматорський машинобудівний завод». Але внаслідок військової агресії з боку російської федерації проти України та введення в Україні воєнного стану було роботу ПрАТ «НКМЗ» тимчасово призупинено, у зв`язку з чим розмір заробітної плати зменшився в 6 разів, а з березня 2023 року виплата заробітної плати припинилась. Необхідні витрати, у тому числі і сплату аліментів за вказаним рішенням суду здійснює за рахунок власних збережень. Аліменти сплачуються відповідачем щомісячно у визначеному державним виконавцем розмірі, заборгованості з оплати аліментів не має.

Із заробітної плати відповідача на підставі виконавчих документів підлягають примусовому стягненню: 1) аліменти на користь ОСОБА_3 на утримання сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу); 2) аліменти на користь ОСОБА_7 аліментів на утримання сина ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу); 3) на користь ОСОБА_9 моральна шкода, завдана кримінальним правопорушенням, у розмірі 30 000,00 грн.

Крім того зазначає, що максимально допустимий законодавством розмір відрахувань з заробітної плати аліментів за кількома виконавчими документами, а також відшкодування майнової та/або моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, не може перевищувати 50 відсотків заробітної плати боржника.

Посилання позивачки, що аліментів, які стягуються з відповідача на її користь за рішенням суду, в умовах збільшення рівня цін та прожиткового мінімуму на дитину, недостатньо для матеріального утримання сина, не є підставою для збільшення розміру аліментів, визначених за рішенням суду.

Вимогу про позбавлення батьківських прав відповідач не визнає та вважає її необґрунтованою, посилаючись на наступні обставини.

У травні 2012 року сімейні відносини сторін припинились, шлюб було розірвано за рішенням суду. Але після припинення сімейних відносин відповідач регулярно відвідував своїх дітей, брав на вихідні та на відпочинок.

З вересня 2015 року позивачка стала всіляко перешкоджати спілкуванню відповідача з сином ОСОБА_6 : заблокувала в телефоні сина мобільний номер відповідача та номери всіх його родичів, не давала вітати дитину з днем народження, з новим роком та іншими святами, брати із собою на вихідні та на відпочинок. Відповідач вважає, що позивачка налаштовувала дитину проти батька. За вищенаведених обставин відповідач був змушений звернутися до суду для визначення в судовому порядку періоду часу спілкування з сином ОСОБА_6 (цивільна справа №234/1354/17) про усунення перешкод у спілкуванні, встановлення способів та порядку участі у вихованні дитини, що розглядалась. Навіть після визначення вказаним судовим рішенням законного часу спілкування із сином ОСОБА_10 - ситуація не змінилася, а навпаки погіршилась.

В подальшому, після початку воєнної агресії з боку російської федерації та введення в Україні воєнного стану, позивачка разом з синами ОСОБА_6 та ОСОБА_11 виїхали на тимчасове проживання до міста Києва. Відповідач не проживає у місті Києві, у зв`язку з чим, враховуючи поведінку позивачки, він тривалий час фактично позбавлений будь-якої можливості спілкуватись з сином та брати належну участь у його вихованні. Відповідач стверджує, що він щиро любить свого сина та бажає брати участь у його вихованні та вільно спілкуватись з ним.

Висновок органу опіки та піклування

Органом опіки та піклування Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації, представником якої є третя особа - Служба у справах дітей та сім`ї Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації,надано висновок від 25.12.2023 року №101-11202 про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача відносно неповнолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В обґрунтування зазначено, що після розірвання шлюбу ОСОБА_4 самоусунувся від будь-якої участі у житті сина. За час спільного проживання у шлюбі ОСОБА_4 вчинялись протиправні дії та застосовувалося фізичне насильство відносно ОСОБА_3 , що було предметом численних кримінальних проваджень з вироками судів про притягнення його до відповідальності, у період вагітності матері дитини батько наносив їй тілесні ушкодження, у зв`язку з чим ОСОБА_6 народився у вкрай тяжкому стані з численними гематомами. На сьогодні ОСОБА_4 разом зі своє сім`єю проживає у Федеративній Республіці Німеччина. Малолітній ОСОБА_6 у ході бесіди пояснив, що підтримує наміри матері стосовно позбавлення батьківських прав ОСОБА_4 , та не хоче щоб він був його батьком, пояснив, що бачив батька 8 (вісім) років тому. Рішенням Краматорського міського суду Донецької області від 12.06.2019 року встановлено ОСОБА_4 спосіб і порядок участі у вихованні сина. У зв`язку з введенням воєнного стану на території України, ОСОБА_3 разом з дитиною у 2022 році виїхали з міста Краматорська та проживають у місті Києві, як ВПО, для дитини створені належні умови для проживання, відпочинку та розвитку. На засіданні комісії ОСОБА_4 присутній не був. Вищевказане свідчить про те, що ОСОБА_4 свідомо ухиляється від виконання батьківських обов`язків, не намагається забезпечити достатній життєвий рівень дитині, не турбується про стан її здоров`я (т. 4 а.с. 149-152).

У судовому засіданні

Позивачка та її представник - адвокат Парсентьева О.М. підтримали позов та просили його задовольнити.

Представник відповідача - адвокат Кірєєв В.В. заперечував проти задоволення позовних вимог, з підстав викладених у відзиві, а також категорично заперечував проти висновку органу опіки та піклування, яким визнано за доцільне позбавити відповідача батьківських прав, оскільки при його ухваленні не було враховано думку відповідача.

Відповідач та представник третьої особи в судове засідання не з`явились, що не перешкоджає розгляду справи у їх відсутності з огляду на те, що вони належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи.

В судовому засіданні був опитаний неповнолітній син сторін ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який на день вирішення справи досяг 14-річного віку та який розповів, що він навчається у дев`ятому класі, проживає з мамою та старшим братом. Після того, як батьки розійшлися, він намагався спілкуватися з батьком, телефонувати йому, зі свого телефону та з телефону бабусі, проте він не відповідав. В останнє бачив батька, коли навчався у третьому класі школи. А коли він навчався у четвертому класі школи, батько одного разу передавав подарунок. Наразі батько - чужа для нього людина, він його забув (т. 5 а.с. 129-132).

Встановлені судом обставини

З 10.08.2002 року ОСОБА_3 та ОСОБА_4 перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Краматорського міського суду Донецької області від 18.05.2013 року у справі №234/4523/13-ц) (а.с. 28 том 1).

Від шлюбу сторони мають двох дітей: повнолітнього сина ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , виданим Відділом реєстрації актів громадянського стану Краматорського міського управління юстиції Донецької області, актовий запис №161, та неповнолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 , виданим Відділом реєстрації актів цивільного стану Краматорського міського управління юстиції Донецької області, актовий запис №801 (а.с. 26, 27).

Рішенням Краматорського міського суду Донецької області від 11.06.2013 року у справі № 234/4954/13-ц, яке набрало законної сили 25.06.2013 року, з відповідача на користь позивачки стягнуто аліменти на утримання двох неповнолітніх дітей: ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/3 частки від доходу щомісяця, але не менш ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 15.04.2013 р., та до повноліття старшої дитини - сина ОСОБА_11 , тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 30 том 1).

Після розірвання шлюбу сторони проживають окремо. Після початку військової агресії на території України, позивачка разом з синами ОСОБА_11 та ОСОБА_6 виїхали на тимчасове проживання до міста Києва. Наразі неповнолітній син сторін проживає з позивачкою.

Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 07.08.2023 року у справі № 202/3043/23, яке набрало законної сили 12.12.2023 року, місце проживання неповнолітнього сина сторін визначено з його матір`ю (а.с. 88 том 5).

Рішенням Краматорського міського суду Донецької області 21.12.2021 року у справі № 234/2708/21, яке набрало законної сили 30.05.2023 року, визначено розмір аліментів, що стягуються за рішенням Краматорського міського суду Донецької області від 11 червня 2013 року у справі № 234/4954/13-ц, з відповідача на користь позивачки на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу) (а.с. 55-63 том 4).

Станом на 30.06.2023 року відповідач мав заборгованість по аліментіам у розмірі 6 572,83 грн., яку погашено, що підтверджується розрахунком заборгованості від 18.10.2023 року (а.с. 42-43 том, а.с. 79 том 4).

Судом також встановлено, що відповідач працює у ПрАТ «НКМЗ», яке призупинило свою діяльність, та отримує щомісячний дохід у вигляді заробітної плати, що не перевищує 1 045,80 грн., що підтверджується відомостями з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про суми виплачених доходів та утримання податків від 13.10.2023 року. Відрахування на сплату аліментів із заробітної плати відповідача не здійснюються (а.с. 80-81, 82-84, 85-87 том 4).

Рішенням Краматорського міського суду Донецької області 12.06.2019 року у справі № 234/1354/17, яке набрало законної сили 25.09.2019 року, мати зобов`язано не чинити перешкоди батькові у спілкуванні та вихованні сина ОСОБА_6 . Визначено батьку способи участі у спілкуванні та вихованні сина шляхом щотижневих зустрічей батька з сином щосереди з 18-30 години до 20-00 години, кожну першу та третю неділю місяця з 17-30 години до 20-00 години в загальнодоступних громадських місцях (місцях дитячих розваг та відпочинку, розвивальних гуртках, скверах, парках тощо), з урахуванням режиму дня дитини, стану здоров`я, бажання дитини та його думки щодо присутності матері, попередньо погоджуючи з останньою конкретний день, час та місце вищевказаних зустрічей, а також обов`язок привести дитину на зустріч та повернути за місцем проживання. Роз`яснено сторонам, що реалізація визначених судом способів участі батька у спілкуванні та вихованні сина, який проживає разом з матір`ю, повинна відбуватися з дотриманням одночасно певних умов - за бажанням батька та вчиненням ним реальних заходів, спрямованих на реалізацію його прав на підставі судового рішення; з урахуванням бажання дитини та його думки щодо необхідності присутності матері під час побачень; з об`єктивної можливості матері бути присутньою під час побачень, якщо на цьому наполягає дитина; в загальнодоступних громадських місцях, зокрема місцях дитячих розваг та відпочинку, розвивальних гуртках, скверах, парках тощо, перелік яких з об`єктивних причин не може бути чітко зазначений судом; у визначені судовим рішенням дні та часи, які можуть бути розширеними за згодою сторін (а.с. 64-67 том 1).

Судом також встановлено, що відповідач:

не відвідував батьківські збори та за період перебування дитини у Краматорському дошкільному навчальному закладі №88 «Катюша» жодного разу не відвідав садок, усіма питаннями щодо навчання та виховування сина займалась виключно мати, що підтверджується довідко, виданою 08.08.2016 року (а.с. 54 том 1);

жодного разу не приводив дитину на плановий огляд чи лікування, усіма питаннями щодо лікування сина займається виключно мати, що підтверджується довідкою КП «Центр первинної медико-санітарної допомоги №1 м. Краматорська» №38 від 29.06.2016 року (а.с. 55 том 1);

не брав участь у вихованні сина, не приводив і не забирав дитину з занять та за період навчання дитини, жодного разу не відвідав навчальний заклад, усіма питаннями щодо навчання та виховування сина займалась виключно мати, що підтверджується довідкою Краматорської міської громадської організації «Розвиток» №5 від 17.04.2019 року (а.с. 56 том 1).

не брав участі у батьківських зборах класу, де навчається син, не спілкувався з адміністрацією, проте один раз спілкувався з класним керівником щодо навчання сина, що підтверджується характеристикою учня ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , виданою Ліцеєм №35 імені Валентина Шеймана Краматорської міської ради Донецької області за період навчання дитини у 1-4 кл. ліцею ОСОБА_4 (а.с. 57-58 том 5);

не відвідував навчальний заклад, не брав участі в батьківських зборах, шкільних святах, не спілкувався з класним керівником чи адміністрацією школи щодо навчання сина продовж 2022-2023 навчального року, що підтверджується листом Спеціалізованої загальноосвітньої школи № 291 з поглибленим вивченням іноземної мови №88 від 24.08.2023 року (а.с. 62 том 1).

Неповнолітній син сторін проживає з мамою та братом; про батька не згадує, ситуацій щодо проведення часу із батьком не наводить у приклад, що підтверджується характеристикою учня ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , виданою Опорним закладом загальної середньої освіти імені Василя Стуса (а.с. 60 том 1).

Позивачка цікавиться навчанням дитини та відповідально ставиться до його виховання в сім`ї, постійно надає допомогу класному керівнику, що підтверджується характеристикою учня ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , виданою Опорним закладом загальної середньої освіти імені Василя Стуса (а.с. 59 том 1).

Крім того, позивачка забезпечує супровід дитини в медичну установу, що підтверджується листом КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги №3 Дарницького району міста Києва» №01-16/877 від 24.08.2023 року (а.с. 63 том 1).

31.07.2023 року позивачка зверталась до Органу опіки та піклування виконкому Краматорської міської ради, Служби у справах дітей Краматорської міської ради та Служби у справах та сім`ї Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації із заявами про невиконання відповідачем рішення суду про стягнення аліментів на утримання свого неповнолітнього сина ОСОБА_6 . У цих заявах позивачка просила прийняти до відома факт залишення відповідачем свого сина ОСОБА_6 в небезпеці після 24.02.2022 року та факт злісного ухилення відповідача від сплати аліментів на утримання неповнолітнього сина (а.с. 73-81 том 1).

13.09.2023 року позивачка звернулась до Служби у справах дітей та сім`ї Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації із заявою про надання висновку про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_4 відносно неповнолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 45-53 том 1).

23.10.2023 року відповідач звернувся до Служби у справах дітей та сім`ї Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації із заявою, в якій просив врахувати, що з 2015 року ОСОБА_3 стала всіляко перешкоджати його спілкуванню з сином ОСОБА_6 , за кожної спроби зустрічі з ОСОБА_6 влаштовувала скандал і під будь-яким приводом не допускала їх зустрічей та спілкування. Зазначав, що він щиро любить свого сина та бажає брати участь в його вихованні та спілкуватись з ним (а.с. 88-91 том 4).

Судом також встановлено, що наказом Краматорського міського суду Донецької області від 04.12.2018 року у справі 234/17195/18 з відповідача на користь ОСОБА_7 стягнуто аліменти на утримання малолітньої дитини - ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) платника аліментів, але не менш ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з 05.11.2018 року і до досягнення дитиною повноліття, а саме до ІНФОРМАЦІЯ_5 (а.с. 68-69 том 4).

Норми права, які підлягають застосуванню

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Згідно зі статтею 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Статтею 129 Конституції України визначено, що суддя, здійснюючи правосуддя, є незалежним та керується верховенством права. Основними засадами судочинства є, зокрема, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Ці засади є конституційними гарантіями права на судовий захист.

Згідно зі статтею 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Частиною першою статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до частини першої статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 ЦПК України).

Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Згідно з частиною першою статті 1 Закону України «Про охорону дитинства» забезпечення найкращих інтересів дитини - дії та рішення, що спрямовані на задоволення індивідуальних потреб дитини відповідно до її віку, статі, стану здоров`я, особливостей розвитку, життєвого досвіду, родинної, культурної та етнічної належності та враховують думку дитини, якщо вона досягла такого віку і рівня розвитку, що може її висловити.

Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»).

Згідно з частинами першою-четвертою статті 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину.

Частиною першою статті 155 СК України передбачено, що здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності.

Відповідно до статті 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Згідно з частиною першою статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини.

Відповідно до частини першої статті 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав: 1) втрачає особисті немайнові права щодо дитини та звільняється від обов`язків щодо її виховання; 2) перестає бути законним представником дитини; 3) втрачає права на пільги та державну допомогу, що надаються сім`ям з дітьми; 4) не може бути усиновлювачем, опікуном та піклувальником; 5) не може одержати в майбутньому тих майнових прав, пов`язаних із батьківством, які вона могла б мати у разі своєї непрацездатності (право на утримання від дитини, право на пенсію та відшкодування шкоди у разі втрати годувальника, право на спадкування); 6) втрачає інші права, засновані на спорідненості з дитиною.

Відповідно до частини другої статті 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини.

Відповідно до частини першої статті 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених СК України.

Відповідно до частини першої статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує, серед іншого, стан здоров`я, матеріальне становище дитини, стан здоров`я, матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення.

У частині першій статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Відповідно до частини першої статті 9 Конвенції про права дитини держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і потрібно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголосив на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини. Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

У рішенні від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України» (заява № 10383/09) Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним.

Розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин (рішення Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України», пункт 49).

Відповідно до частини шостої статті 19 СК України суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Оцінка та висновки суду

Суд, заслухавши доводи сторін, дослідивши матеріали справи, встановивши обставини справи, дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог з наступних підстав.

Вирішуючи спір в частині збільшення розміру аліментів, суд зазначає наступне.

За змістом статей 182, 192 СК України збільшення розміру присуджених раніше аліментів може мати місце не автоматично, а за наявності для того відповідних умов та доведеності підстав для збільшення розміру аліментів.

Судом встановлено, що позивачка вдруге звертається з позовом про збільшення розміру аліментів.

Рішенням Краматорського міського суду Донецької області 21.12.2021 року у справі № 234/2708/21 розмір аліментів з відповідача на користь позивачки на утримання неповнолітнього сина був збільшений з 1/6 частки до 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу).

Позивачка не вказує на нові обставини, які свідчать про те, що з часу ухвалення вказаного рішення змінились умови, які можуть бути підставою для збільшення розміру аліментів з 1/4 до 1/3 частки з усіх видів заробітку (доходу) відповідача.

Матеріальне становище одержувача аліментів як одна з умов, із якою пов`язується можливість збільшення розміру аліментів, має істотне значення для розв`язання відповідного спору, водночас при цьому підлягають врахуванню конкретні обставини справи. А саме лише посилання позивачки на те, що розмір аліментів є недостатнім для належного утримання дитини, не може відповідно до закону бути достатньою підставою для задоволення вимоги про збільшення розміру аліментів

До того ж, судом встановлено, що, крім дитини сторін, відповідач сплачує аліменти на утримання іншої малолітньої дитини у розмірі 1/4 частка з усіх видів заробітку (доходу). Тобто діти отримують рівне утримання від батька. Загальний розмір аліментів на двох дітей за двома виконавчими документами становить 50 відсотків заробітку (доходу) відповідача, що відповідає припису ч. 2 ст. 128 КЗпП України, яка імперативно визначає, що при відрахуванні з заробітної плати за кількома виконавчими документами за працівником у всякому разі повинно бути збережено п`ятдесят процентів заробітку.

Вирішуючи спір в частині позбавлення батьківських прав, суд зазначає наступне.

Позивачка просить позбавити відповідача батьківських прав з підстави, передбаченої п.2 ч.1 ст.164 СК України, у якому зазначено, що батьки можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

Судова практика щодо застосування положень статті 164 СК України є усталеною.

Верховний Суд неодноразово наголошував на тому, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який слід розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків.

Зокрема, вказаний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 11 березня 2020 року у справі № 638/16622/17, від 13 квітня 2020 року у справі № 760/468/18, від 29 квітня 2020 року у справі № 522/10703/18, від 11 вересня 2020 року у справі № 357/12295/18, від 23 грудня 2020 року у справі N 522/21914/14, від 17 червня 2021 року у справі N 466/9380/17, від 29 липня 2021 року у справі № 686/16892/20, від 10 листопада 2021 року у справі № 309/556/17, від 23 травня 2022 року у справі № 752/26176/18 , від 02 серпня 2022 року справа № 743/269/21.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України).

Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав.

Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав, подання відповідачем апеляційної скарги свідчить про його інтерес до дитини.

Подібний висновок викладено у постанові КЦС ВС від 06.05.2020 року у справі № 753/2025/19.

Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, вирішення сімейних питань, на який вони йдуть лише у виняткових випадках, і головне - за наявності достатніх та переконливих доказів, що характеризують особливості батька й матері як особи, що становить реальну загрозу для дитини, її здоров`я та психічного розвитку. Самі по собі встановлені судами факти, що батьки спілкуються з дитиною, забезпечують її матеріально, беруть участь у вихованні не у достатній мірі не може бути підставою для позбавлення батьківських прав. Інтереси дитини полягають в тому, щоб забезпечити її право на потребу у любові, піклуванні та матеріальній забезпеченості (стаття 5 Декларації про соціальні та правові принципи, що стосуються захисту і благополуччя дітей, особливо у разі передачі дітей на виховання та їх усиновлення на національному і міжнародному рівнях від 03 грудня 1986 року).

Дитина має право на особливе піклування та повинна мати свободу вибору щодо своїх батьків тощо. Аналізуючи встановлені факти у контексті позбавлення батьківських прав, суди повинні зважувати на те, що позбавлення батьківських прав на дитину та освідомлення цього самою дитиною вже несе в собі негативний вплив на її свідомість та застосовувати цей захід як крайню міру впливу та захисту прав дитини (постанова Верховного Суду від 02 жовтня 2019 року у справі № 461/7387/16-ц).

Отже, застосування судом позбавлення батьківських прав як крайньої міри можливе виключно тоді, коли всі інші засоби впливу виявилися безрезультатними, адже позбавлення батьківських прав само по собі негативно впливає на свідомість дитини. З огляду на це при вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав необхідно впевнитися не лише у невиконанні батьком обов`язків по вихованню, а також встановити, що батько ухиляється від їх виконання свідомо, тобто, що він систематично, незважаючи на всі заходи попередження та впливу, продовжує не виконувати свої батьківські обов`язки.

Позивачка та її представник в підтвердження позовних вимог про позбавлення батьківських прав, посилаються на те, що відповідач жодного з покладених законом на нього як батька обов`язків не виконує, не приймає участі у їх вихованні, вже тривалий час не бачиться та не спілкується із дитиною, не цікавиться її станом здоров`я, має заборгованість по аліментам.

Проте позивачкою не надано доказів, які б переконливо свідчили про свідоме нехтування відповідачем своїх батьківських обов`язків.

Відповідач заперечує проти позбавлення його батьківських прав, має намір та бажання спілкуватись з сином, однак в нього виникають труднощі у спілкуванні у зв`язку з неприязним ставленням до нього позивачки.

Судом встановлено, що відповідач не має заборгованості по аліментам, що позивачка чинила йому перешкоди у спілкуванні з дитиною, у зв`язку з чим він звертався до суду з позовом про усунення цих перешкод та встановлення графіку спілкування з дитиною.

Також судом встановлено, що між сторонами виникли неприязні стосунки. Ця обставина встановлена рішенням Краматорського міського суду Донецької області від 12.06.2019 року у справі за позовом батька до матері дитини про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною. Вказаним рішенням встановлено, що між колишнім подружжям ОСОБА_13 об`єктивно існують значні напружені відносини, що випливають з підстав розірвання шлюбу, створенням позивачем іншої сім`ї, непорозумінням з приводу участі у вихованні спільних дітей, зокрема сина ОСОБА_6 , які з часом віддалилися від біологічного батька, зокрема внаслідок його незацікавленості їх життям та навчанням та випадками агресії.

Неприязні стосунки, які склались між сторонами після розлучення, не налагодились та тривають на день вирішення цієї справи. Проте, непорозуміння між батьками не можуть бути підставою для позбавлення батьківських прав, оскільки в рішеннях, що стосуються дітей, забезпечення їхніх найкращих інтересів повинне мати першочергове значення і переважати над інтересами батьків (постанови Верховного Суду від 06 жовтня 2021 року у справі № 320/5094/19, від 21 квітня 2022 року у справі № 756/15048/20, від 22 листопада 2023 року у справі № 320/4384/18).

В судовому засіданні не було встановлено, що відповідач є особою, яка свідомо, умисно ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків. Також не встановлено, що до відповідача застосовувалися заходи впливу у вигляді попередження з боку органів внутрішніх справ, накладення адміністративної відповідальності, бесіди, попередження з боку органу опіки та піклування, органів місцевого самоврядування.

Оскільки позивачкою не надано суду достатніх, належних і допустимих доказів на підтвердження винної поведінки відповідача та його свідомого нехтування своїми батьківськими обов`язками стосовно дитини , і неможливості зміни такої поведінки, що могли бути підставою для позбавлення її батьківських прав, суд відмовляє в задоволенні позову.

Суд не погоджується з висновком органу опіки та піклування про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав та зауважує наступне.

Висновок органу опіки та піклування сам по собі не може бути правовою підставою для застосування крайнього заходу - позбавлення батьківських прав (постанова Верховного Суду від 18 квітня 2024 року у справі №344/1107/23).

Висновок органу опіки та піклування про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав зроблений без наведення достатніх аргументів щодо свідомого ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків, а також того, що позбавлення батьківських прав відповідає інтересам дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (рішення Європейського суду з прав людини від 07 грудня 2006 року по справі «Хант проти України»).

Відмовляючи у задоволенні позову про позбавлення батьківських прав, суд разом з тим, відповідно до п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», вважає за необхідне попередити відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини та роз`яснити, що у разі відсутності реальних змін у поведінці відповідача як батька щодо доньки протягом розумного строку після ухвалення оскаржуваного судового рішення, позивачка може знову ініціювати питання про позбавлення його батьківських прав.

Судові витрати.

У зв`язку з відмовою у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, понесені позивачкою судові витрати не підлягають відшкодуванню відповідно до п.2 ч.2 ст.141 ЦПК України.

Відповідачем не подано заяви про відшкодування судових витрат.

Керуючись ст.ст. 2, 9, 10, 12, 76-82, 89, 95, 141, 263 - 265, 268, 273, 351, 352, 354, 355 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

У позові ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Служба у справах дітей та сім`ї Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації, про зміну розміру аліментів, позбавлення батьківських прав - відмовити.

Попередити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , про необхідність змінити ставлення до виховання свого сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного суду у 30-денний термін з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: Л.М. Осіпенко