КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 жовтня 2024 року м. Київ

Справа № 755/10092/23

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді-доповідача Ящук Т.І.,

суддів Кирилюк Г.М., Рейнарт І.М.,

за участю секретаря судового засідання Мех В.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана представником Бондар Інною Павлівною , на ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 08 березня 2024 року, постановлену у складі судді Катющенко В.П.,

у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс», третя особа - приватний нотаріус Києво - Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грисюк Олена Василівна, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню,

встановив:

В провадженні Дніпровського районного суду м. Києва перебувала цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача приватний нотаріус Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грисюк Олена Василівна, про визнання таким, що не підлягає виконанню, виконавчого напису про стягнення заборгованості в розмірі 61 687 грн. 16 коп. та витрат на вчинення виконавчого напису 1200 грн.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 04 січня 2024 року позов ОСОБА_1 про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, задоволено.

Визнано таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис вчинений 22.05.2021 року приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грисюк О.В., зареєстрований за реєстровим № 36844, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» заборгованості за кредитним договором № 170941168 від 02.07.2019 року, на загальну суму 62 887 грн. 16 коп.

Стягнуто з ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1073 грн. 60 коп.

15 лютого 2024 року до суду надійшла заява представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Бондар І.П. про ухвалення додаткового рішення про стягнення витрат на правову допомогу у розмірі 5200 грн.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 08 березня 2024 року заяву адвоката Бондар І.П. залишено без розгляду.

Не погоджуючись з ухвалою суду, представник позивача ОСОБА_1 - Бондар І.П. звернулась з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 08.03.2024 року та направити справу для подальшого розгляду до суду першої інстанції.

Вказує, що відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду.

Зазначає, що справа розглянута у спрощеному провадженні без виклику сторін, а відповідно, судові дебати не проводились, що достеменно було відомо суду першої інстанції, у зв`язку з чим неможливо зробити відповідні заяви до дебатів, які не проводились.

Відтак, зі змісту позовної заяви представник позивача на виконання вимог ст. 175 ЦПК України вказав, що попередній розрахунок суми судових витрат складається з судового збору у сумі 1073 грн. 60 коп. та витрат на професійну правову допомогу у сумі 5200 грн., про що також зазначено в ухвалі суду, але надати докази понесених витрат на правову допомогу позивач міг лише 02.02.2024 року, у зв`язку з чим до суду рекомендованим листом і було направлено заяву про ухвалення додаткового рішення (конверт і заява в матеріалах справи).

Звертає увагу, що акт про надання правової допомоги та копію банківської квитанції про оплату послуг на суму 5200 грн. позивач міг надати лише тоді, коли послуги були сплачені та надані в повному обсязі.

Учасники справи в судове засідання не з`явилися, будучи повідомленими про день та час розгляду справи у встановленому законом порядку, про причини неявки суд не повідомили, тому колегія суддів вважала можливим розглянути справу за їх відсутності відповідно до вимог ч.2 ст. 372 ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, з`ясувавши обставини справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Залишаючи заяву представника позивача про ухвалення додаткового рішення без розгляду ухвалою від 08 березня 2024 року, суд першої інстанції виходив з того, що до ухвалення у справі рішення позивачем та/або його представником не надано доказів на підтвердження понесення таких витрат, як і не вказано будь-яких причин, які унеможливлюють подання останніми вчасно, до ухвалення рішення у справі, відповідних доказів; не зазначено суду про те, що такі докази будуть подані у п`ятиденний строк після ухвалення рішення у даній справі; не повідомлено про наявність поважних причин, які зумовлюють необхідність подання таких доказів протягом п`яти днів після ухвалення рішення у справі.

Отже, представник позивача не подала заяви, яка б у розумінні положень ч.8 ст. 141 ЦПК України, положень ст. 270 ЦПК України давала суду правові передумови для ухвалення додаткового рішення щодо розподілу судових витрат на правову допомогу, тому суд дійшов висновку про те, що заява підлягає залишенню без розгляду.

З таким висновком суду першої інстанції колегія суддів погоджується, виходячи з наступного.

Відповідно до частини першої, пункту 1 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч.1, 2, 3 ст. 134 ЦПК України, разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи.

У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору.

Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.

Частинами 2-4 статті 137 ЦПК України визначено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

У частині восьмій статті 141 ЦПК України зазначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Якщо сторона з поважних причин не може подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог (частина перша статті 246 ЦПК України).

Тобто для відшкодування понесених судових витрат учасник справи повинен подати попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які він поніс чи яких очікує зазнати у зв`язку з розглядом справи, до суду тієї інстанції, в якій такі витрати були чи будуть понесені, а також заявити клопотання про компенсацію судових витрат до закінчення судових дебатів та надати докази щодо розміру понесених витрат у строк, визначений частиною восьмою статті 141 ЦПК України.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, у позовній заяві представник позивача Бондар І.П. повідомила, що попередній розрахунок суми судових витрат складає : 1073 грн. 60 коп. - судовий збір та 5200 - витрати на професійну правничу допомогу.

Про стягнення суми витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 5200 грн. в позовній заяві заявлено не було.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 17 липня 2023 року було відкрито провадження у даній справі та постановлено розгляд справи проводити за правилами спрощеного провадження , без повідомлення сторін.

Копію цієї ухвали представник позивача Бондар І.П. отримала 17 серпня 2023 року, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення.

Таким чином, з 17 серпня 2023 року представник позивача була обізнана про необхідність подати до суду клопотання про компенсацію судових витрат, враховуючи, що справа буде розглянута судом у письмовому провадженні, без повідомлення сторін.

Однак протягом часу розгляду справи судом першої інстанції, до ухвалення рішення від 04 січня 2024 року, позивачем або його представником не було подано до суду клопотання про стягнення судових витрат, не зазначено суду про те, що докази витрат на правову допомогу будуть подані у п`ятиденний строк після ухвалення рішення у даній справі; не повідомлено про наявність поважних причин, які зумовлюють необхідність подання таких доказів протягом п`яти днів після ухвалення рішення у справі.

Як зазначив Верховний Суд у постанові від 25 липня 2023 року у справі №340/4492/22, розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику осіб не дає особі цілковитого розуміння, у який саме день розгляд справи буде закінчено, однак, не позбавляє особу права подати відповідну заяву зокрема одночасно із поданням позову, відповіді на відзив, особливо після отримання копії ухвали про відкриття провадження у справі, у якій зазначено про обрану форму судочинства - спрощене позовне провадження без виклику осіб або з таким викликом. Це обґрунтовується тим, що вже на цьому етапі, виходячи, навіть, з умов договору про надання правничої допомоги, сторона вже має бути обізнана про те, які докази вона має можливість подати, а які - ні через наявність певних причин.

У вказаній постанові у справі № 340/4492/22 Верховний Суд указав, що, за загальним правилом, усі докази понесених судових витрат мають бути надані сторонами до закінчення розгляду справи. Однак, у випадку, якщо сторона з певних причин не може надати такі документи, ця сторона повинна зробити відповідну заяву до закінчення розгляду справи і надати відповідні докази протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду. Певної форми відповідної заяви та вимог до її змісту законом не передбачено, отже така заява може бути письмовою або усною (під час фіксування судового засідання технічними засобами). Проте підстави для розподілу судових витрат, зокрема, витрат на правничу допомогу, мають існувати до того, як справа буде розглянута по суті, і з цим пов`язується ухвалення додаткового судового рішення в цій частині.

Як вбачається з матеріалів справи, заяву про ухвалення додаткового рішення представник позивача подала 02 лютого 2024 року, заявивши клопотання про поновлення строку на подання заяви про ухвалення додаткового рішення. Разом з заявою про ухвалення додаткового рішення представником позивача ОСОБА_1 - Бондар І.П. надано договір про надання правової допомоги від 16.06.2023 року та копію платіжної інструкції №6786 від 30.01.2024 року на суму 5200 грн.(а.с.34-37). У заяві представник позивача Бондар І.П. просила стягнути витрати на оплату правничої допомоги в сумі 5200 грн.

Разом з тим, позивачем та його представником на виконання вимог ч. 1 ст. 246 ЦПК України не вказано жодних поважних причин, які унеможливлювали вчасно, до ухвалення рішення у справі подати відповідні докази витрат на правничу допомогу, що понесені або мають бути понесені, та заявити клопотання про компенсацію судових витрат, як це передбачено ч. 8 ст. 141 ЦПК України.

У постанові Верховного Суду від 13 жовтня 2021 року у справі № 520/8662/19 зазначено, що сторона може подати докази на підтвердження розміру витрат, які вона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, у тому числі і після судових дебатів, але виключно за сукупності двох умов: по-перше, ці докази повинні бути подані протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, і по-друге, сторона зробила відповідну заяву про розподіл судових витрат до закінчення судових дебатів.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: від 13 лютого 2024 року у справі № 757/33206/22-ц зазначено, що «тлумачення частини першої статті 246 ЦПК України та частини восьмої статті 141 ЦПК України дає підстави для висновку, що у випадку, якщо сторона з поважних причин до закінчення судових дебатів не могла подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, та подає ці докази разом з відповідною заявою після прийняття рішення по суті позовних вимог, то така сторона повинна обґрунтувати поважність причин неподання таких доказів суду до закінчення судових дебатів у справі. А у разі закінчення процесуального строку, встановленого частиною восьмою статті 141 ЦПК України (п`ять днів після ухвалення рішення суду), - також і поважні причини пропуску цього строку. За відсутності обґрунтування поважних причин строку подання таких доказів до закінчення судових дебатів у справі чи їх неповажності суд відмовляє в задоволенні заяви про стягнення витрат. Натомість наслідком закінчення процесуального строку, встановленого частиною восьмою статті 141 ЦПК України, є залишення заяви без розгляду».

Велика Палата Верховного Суду у додатковій постанові від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14- 382цс19) зробила висновок, що «вимога частини восьмої статті 141 ЦПК України щодо строку та порядку подання доказів про розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, має застосовуватися і до справ, що розглядаються в спрощеному провадженні, де судові дебати відсутні. … Законодавцем визначено процесуальний наслідок незаявлення до закінчення судових дебатів вимоги на відшкодування судових витрат на правничу допомогу або подання доказів таких витрат із пропуском п`ятиденного строку з моменту ухвалення рішення у справі. У такому випадку суд залишає заяву сторони про ухвалення додаткового судового рішення без розгляду».

У постанові Верховного Суду від 18 вересня 2024 року у справі № 372/5151/23 зазначено, що «заявою про розподіл витрат на правову допомогу в розумінні частини восьмої статті 141 та частини першої статті 246 ЦПК України є усне чи письмове клопотання сторони до закінчення судових дебатів у справі про розмір понесених витрат на професійну правничу допомогу з доказами на їх підтвердження або із заявою про намір подати докази на підтвердження цих витрат протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду».

Таким чином, з матеріалів справи вбачається, що клопотання (заяви) про розмір понесених витрат на професійну правничу допомогу або про намір подати докази на підтвердження цих витрат протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду позовна заява не містила, та окремо позивачем або її представником подана не була до ухвалення рішення судом першої інстанції від 04 січня 2024 року.

Отже, встановивши, що позивач або її представник не заявляли до закінчення судових дебатів ( до ухвалення рішення в порядку письмового провадження) про відшкодування судових витрат та не подавали заяви про намір подати докази на підтвердження судових витрат після ухвалення судового рішення, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку щодо наявності підстав для залишення заяви представника позивача ОСОБА_1 - Бондар І.П. про ухвалення додаткового рішення про стягнення витрат на правову допомогу без розгляду.

Доводи апеляційної скарги представника позивача про те, що у справі судові дебати не проводились, тому вона була позбавлена можливості подати відповідну заяву до проведення судових дебатів, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки відповідно до висновку Великої Палати Верховного Суду у постанові від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, вимога частини восьмої статті 141 ЦПК України щодо строку та порядку подання доказів про розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, має застосовуватися і до справ, що розглядаються в спрощеному провадженні, де судові дебати відсутні.

Отже, доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на вимогах норм чинного процесуального законодавства України, висновків суду першої інстанції в оскаржуваній ухвалі не спростовують.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що оскаржувана ухвала є законною та обґрунтованою, постановлена з дотриманням норм процесуального права, висновки суду відповідають обставинам справи, тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу суду залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 268, 367, 368, 374 - 375, 381 - 383 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана представником Бондар Інною Павлівною , - залишити без задоволення.

Ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 08 березня 2024 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складено 08 травня 2025 року.

Суддя - доповідач: Ящук Т.І.

Судді: Кирилюк Г.М.

Рейнарт І.М.