КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 757/8091/22-ц Головуючий у 1 інстанції: Хайнацький Є.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 вересня 2024 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів:

судді-доповідача Шебуєвої В.А.,

суддів Кафідової О.В., Оніщука М.І.,

секретар Ткаченко В.В.,

розглянувши апеляційну скаргу адвоката Северин Яни Володимирівни, яка діє від імені та в інтересах ОСОБА_1 , на рішення Печерського районного суду м. Києва від 02 травня 2024 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Міністерства внутрішніх справ України про захист честі, гідності, ділової репутації та зобов`язання спростувати недостовірну інформацію,-

в с т а н о в и в:

В лютому 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Міністерства внутрішніх справ України про захист честі, гідності, ділової репутації та зобов`язання спростувати недостовірну інформацію. В обґрунтування заявлених вимог зазначав, що під час свого виступу на брифінгу, який відбувся 10 листопада 2021 року за підсумками засідання РНБО України, Міністром внутрішніх справ України ОСОБА_2 поширив невизначеному колу осіб неправдиву інформацію, зокрема «Один з найбільш яскравих «злодіїв у законі», які вважали, що держава - це їх власне підприємство «Нєдєля». Правоохоронці встановили його злочинні зв`язки, у тому числі з високопосадовцями, ним була налагоджена схема з розкрадання бюджетних коштів, держава втратила, лише за офіційно встановленими даними експертів, більше 30 млн. грн. Рік тому, «Нєдєлю» позбавлено будь-яких важелів впливу на злочинне середовище в Україні, йому було оголошено підозру у вчинені умисного вбивства і він сьогодні переховується за межами України», чим фактично, звинуватив його у злочинних діях, що, насправді не відповідає дійсності. Висловлювання Міністра внутрішніх справ України ОСОБА_2 містить негативну інформацію стосовно нього. Відеозапис, на якому поширена інформація щодо нього, доведений до невизначеного кола осіб, які безпосередньо переглянули відео під час прямої трансляції, а також користувачів мережі Інтернет, які переглянули збережений з відеозапис у відкритому доступі. Лише на популярному відеохостинговому веб-сайті «YouTube» на час звернення з цим позовом відео переглянуло більше шести тисяч осіб. Діями відповідача порушений принцип презумпції невинуватості особи. Зі сторони уповноважених осіб правоохоронних органів, зокрема, МВС України, неодноразово поширювалася у вільному доступі та необмеженому колу осіб інформація, яка надає змогу ідентифікувати його (позивача), та особу, про яку йдеться у відеозапису («Нєдєля»), як одну і ту саму особу. Відповідач не намагався приховати, кого саме стосується поширена на брифінгу інформація, а навпаки застосовував такі мовно-стилістичні засоби, які лише підкреслювали про кого саме йшла мова. Поширена відповідачем інформація не виглядає як висловлення власних суджень, а є відображенням конкретних фактів у розміщеному у мережі інтернет відеозаписі під назвою «Брифінг за підсумками засідання РНБО - 10.11.2021». Інформація викладена у стверджувальному характері як достовірно відома, без посилання на те, що це власна думка чи судження. У зв`язку із вказаними подіями він пережив та продовжує переживати сильний емоційний стрес, унаслідок зухвалих, упереджених та протиправних дій відповідача; не має можливості вести нормальний спосіб життя, у зв`язку із тим, що його права з боку відповідача грубо порушуються, а честь та гідність знівельована через поширення інформації, яка не відповідає дійсності.

ОСОБА_1 просив:

- визнати такою, що порушує його особисті немайнові права інформацію, поширену Міністром внутрішніх справУкраїни ОСОБА_2 під час брифінгу, який відбувся 10 листопада 2021 року за підсумками засідання Ради Національної безпеки і оборони України (далі - РНБО), озвучивши, при цьому, інформацію такого змісту:

«Один з найбільш яскравих «злодіїв у законі», які вважали, що держава - це їх власне підприємство «Нєдєля». Правоохоронці встановили його злочинні зв`язки, у тому числі з високопосадовцями, ним була налагоджена схема з розкрадання бюджетних коштів, держава втратила, лише за офіційно встановленими даними експертів, більше 30 млн. грн. Рік тому, «Нєдєлю» позбавлено будь-яких важелів впливу на злочинне середовище в Україні, йому було оголошено підозру у вчинені умисного вбивства і він сьогодні переховується за межами України»;

- зобов`язати МВС України протягом одного місяця з дня набрання рішення у цій справі законної сили провести брифінг та спростувати недостовірну інформацію, яка була поширена Міністром внутрішніх справ України ОСОБА_2 , в той же спосіб, повідомивши таке:

«Спростування інформації! На брифінгу за підсумками засідання РНБО, який відбувся 10 листопада 2021 року, МВС України ОСОБА_2 була поширена інформація, яка містить недостовірні відомості такого змісту: «Один з найбільш яскравих «злодіїв у законі», які вважали, що держава - це їх власне підприємство «Нєдєля». Правоохоронці встановили його злочинні зв`язки, у тому числі з високопосадовцями, ним була налагоджена схема з розкрадання бюджетних коштів, держава втратила, лише за офіційно встановленими даними експертів, більше 30 млн. грн. Рік тому «Нєдєлю» позбавлено будь-яких важелів впливу на злочинне середовище в Україні, йому було оголошено підозру у вчинені умисного вбивства, і він сьогодні переховується за межами України». Рішенням Печерського районного суду м. Києва вказана інформація визнана недостовірною та такою що принижує честь, гідність ОСОБА_1 » .

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 02 травня 2024 року в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про задоволення позову ОСОБА_1 . На думку апелянта, суд першої інстанції помилково вважав, що поширена Міністром внутрішніх справ України ОСОБА_2 інформація є оціночними судженнями, а не констатацією фактів, зокрема з огляду на те, що під час цих висловлювань відповідач жодного разу не назвав прізвище та ім`я позивача. Зазначає, що зміст поширеної під час брифінгу інформації свідчить, що вона стосується безпосередньо саме ОСОБА_1 , а не будь-кого іншого. МВС України неодноразово розповсюджувало інформацію, яка надає змогу ідентифікувати позивача та особу про яку йшлося у спірному висловлюванні - «Нєдєлю», як одну і ту саму особу. На сайті Комітету з питань правоохоронної діяльності Верховної Ради України за посиланням http://komzakonpr.rada.gov.ua/uploads/documents/32918.pdf розміщений файл з стенограмою засідання комітету від 02.06.2021, яке проводив на той час діючий Голова Комітету ОСОБА_2 З тексту згаданої стенограми зрозуміло, що говорячи про ОСОБА_1 мається на увазі «Нєдєля». Суд помилково вважав, що поширена інформація містить оціночні судження. Поширена відповідачем інформація містить фактичні дані та подається як встановлений факт у формі ствердження, таку інформацію можливо перевірити на правдивість. Так, з наявного у матеріалах справи листа Офісу генерального прокурора № 25/3-2000 вих-21 від 07.12.2021 вбачається, що за наслідками опрацювання масиву даних Реєстру станом на 02.12.2021 встановлено кримінальне провадження № 10000072 від 22.11.2012, в якому містяться відомості про повідомлення про підозру ОСОБА_1 за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених п. п. 6,12 ч.2 ст.115, ч.1 ст.263, ч.4 ст. 358 КК України, інших кримінальних проваджень, в яких містяться відомості про повідомлення ОСОБА_1 , про підозру, станом на 02.12.2021 в Реєстрі не встановлено. Отже, станом на день проведення брифінгу ОСОБА_1 було оголошено підозру у вчиненні вбивства. Однак, відносно нього не здійснювалося досудове розслідування та процесуальне керівництво у кримінальних провадженнях, пов`язаних з розкраданням державного бюджету. Поширення відповідачем недостовірної інформації про ОСОБА_1 відбулося на брифінгу, в публічному виступі та необмеженому колу осіб, спірне висловлювання стосуються саме ОСОБА_1 та є недостовірною та негативною інформацією, адже таку інформацію можна перевірити на правдивість, яка порушує особисті немайнові права ОСОБА_1 . Відтак, у суду були відсутні підстави для відмови в позові.

В судове засідання ОСОБА_1 та його представник не з`явилися, повідомлені про місце і час розгляду справи, а тому судова колегія дійшла висновку про можливість слухання справи у відсутність апелянта.

Представник Міністерства внутрішніх справ України просить відхилити подану апеляційну скаргу, а рішення суду залишити без змін, посилаючись на його законність та обґрунтованість.

Вислухавши пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 10 листопада 2021 року відбувся брифінг за підсумками засідання РНБО України за участю секретаря Ради національної безпеки і оборони України Олексія Данілова, Міністра внутрішніх справ України Дениса Монастирського та Голови Служби безпеки України Івана Баканова. Відповідно до копії відеозапису брифінгу під час його проведення, розповідаючи про роботу правоохоронців, Міністр внутрішніх справ України зазначив:

«Один з найбільш яскравих «злодіїв у законі», які вважали, що держава - це їх власне підприємство «Нєдєля». Правоохоронці встановили його злочинні зв`язки, у тому числі з високопосадовцями, ним була налагоджена схема з розкрадання бюджетних коштів, держава втратила, лише за офіційно встановленими даними експертів, більше 30 млн. грн. Рік тому «Нєдєлю» позбавлено будь-яких важелів впливу на злочинне середовище в Україні, йому було оголошено підозру у вчинені умисного вбивства і він сьогодні переховується за межами України».

Відеозапис зберігається у вільному доступі в мережі Інтернет, у тому числі на відеохостинговому веб-сайті YouTube.

ОСОБА_1 порушив перед судом питання про визнання такою, що порушує його особисті немайнові права інформацію, поширену Міністром внутрішніх справ України ОСОБА_2 під час брифінгу, який відбувся 10 листопада 2021 року за підсумками засідання Ради Національної безпеки і оборони України (далі - РНБО), озвучивши, при цьому, інформацію такого змісту:«Один з найбільш яскравих «злодіїв у законі», які вважали, що держава - це їх власне підприємство «Нєдєля». Правоохоронці встановили його злочинні зв`язки, у тому числі з високопосадовцями, ним була налагоджена схема з розкрадання бюджетних коштів, держава втратила, лише за офіційно встановленими даними експертів, більше 30 млн. грн. Рік тому, «Нєдєлю» позбавлено будь-яких важелів впливу на злочинне середовище в Україні, йому було оголошено підозру у вчинені умисного вбивства і він сьогодні переховується за межами України»; зобов`язання МВС України протягом одного місяця з дня набрання рішення у цій справі законної сили провести брифінг та спростувати недостовірну інформацію, яка була поширена Міністром МВС України ОСОБА_2 , в той же спосіб, повідомивши таке:«Спростування інформації! На брифінгу за підсумками засідання РНБО, який відбувся 10 листопада 2021 року, МВС України ОСОБА_2 була поширена інформація, яка містить недостовірні відомості такого змісту: «Один з найбільш яскравих «злодіїв у законі», які вважали, що держава - це їх власне підприємство «Нєдєля». Правоохоронці встановили його злочинні зв`язки, у тому числі з високопосадовцями, ним була налагоджена схема з розкрадання бюджетних коштів, держава втратила, лише за офіційно встановленими даними експертів, більше 30 млн. грн. Рік тому «Нєдєлю» позбавлено будь-яких важелів впливу на злочинне середовище в Україні, йому було оголошено підозру у вчинені умисного вбивства, і він сьогодні переховується за межами України». Рішенням Печерського районного суду м. Києва вказана інформація визнана недостовірною та такою що принижує честь, гідність ОСОБА_1 ».Позивач зазначає, що дії відповідача, що полягають у поширенні неправдивої та недостовірної інформації щодо нього, порушують його право на особисті немайнові права, зокрема, на повагу до честі та гідності, завдають шкоди його діловій репутації та негативно відобразилися на його емоційному та психологічному стані.

Відповідно до статті 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Відповідно до статті 32 Конституції України кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації.

Згідно зі статтею 29 Закону України «Про інформацію» інформація з обмеженим доступом може бути поширена, якщо вона є суспільно необхідною, тобто є предметом суспільного інтересу, і право громадськості знати цю інформацію переважає потенційну шкоду від її поширення. Предметом суспільного інтересу вважається інформація, яка свідчить про загрозу державному суверенітету, територіальній цілісності України; забезпечує реалізацію конституційних прав, свобод і обов`язків; свідчить про можливість порушення прав людини, введення громадськості в оману, шкідливі екологічні та інші негативні наслідки діяльності (бездіяльності) фізичних або юридичних осіб тощо.

Відповідно до статті 201 ЦК України честь, гідність і ділова репутація є особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством.

Кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі (статті 297 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї недостовірної інформації, має право на спростування цієї інформації.

У постанові Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» судам роз`яснено, що чинне законодавство не містить визначення понять гідності, честі чи ділової репутації, оскільки вони є морально-етичними категоріями й одночасно особистими немайновими правами, яким закон надає значення самостійних об`єктів судового захисту.

При розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Під поширенням інформації необхідно розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі.

Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

Крім цього, вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначити характер такої інформації та з`ясувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням; встановити факт поширення недостовірної інформації та, що поширена інформація стосується саме особи позивача й порушує його особисті немайнові права або перешкоджає повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Відповідно до статті 62 Конституції України, статті 6 Конвенції про захист прав людини і основположних свобод (далі - Конвенція) особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину.

У частинах першій, другій та п`ятій статті 17 КПК України зазначено, що особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. Поводження з особою, вина якої у вчиненні кримінального правопорушення не встановлена обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили, має відповідати поводженню з невинуватою особою.

Презумпцію невинуватості необхідно розглядати в загальноправовому і процесуальному значеннях. Як загальноправова вимога вона визначає положення особи в суспільстві. Хоча цей принцип сформульований як кримінально-процесуальний, однак його дія виходить за межі лише кримінального процесу.

Важливою гарантією дотримання прав підозрюваного та обвинуваченого у кримінальному процесі та обов`язковою складовою справедливого судового розгляду є презумпція невинуватості. Особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду; ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину; обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях; усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь (частини перша, друга, третя статті 62 Конституції України) (рішення Великої палати Конституційного Суду України у справі за конституційним поданням 59 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) статті 368-2 Кримінального кодексу України від 26 лютого 2019 року № 1-р/2019).

Згідно зі статтею 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Здійснення цих свобод, оскільки воно пов`язане з обов`язками і відповідальністю, може підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадської безпеки, для охорони порядку або запобігання злочинам, для охорони здоров`я або моралі, для захисту репутації або прав інших осіб, для запобігання розголошенню конфіденційної інформації або підтримання авторитету і безсторонності суду і є необхідним в демократичному суспільстві.

Як зазначено в рішеннях ЄСПЛ (справи Лінгенса, Де Гаєс і Гійзельс, Гудвіна, Прагер і Обершлік), свобода вираження поглядів, гарантована пунктом 1статті 10 Конвенції, становить одну з основних підвалин демократичного суспільства й одну з принципових умов його розвитку та умов реалізації кожної особи. За умови додержання пункту 2 свобода вираження стосується не лише тієї «інформації» чи тих «ідей», які отримані належним чином або розглядаються як необразливі чи незначні, а й тих, що викликають образу, обурення або неспокій. Такими є вимоги плюралізму, терпимості й широти поглядів, без яких «демократичне суспільство» неможливе.

Повинно бути зроблене чітке розмежування між констатацією фактів та оціночними судженнями. У той час як наявність фактів може бути продемонстровано, достовірність оціночних суджень не піддається доведенню. Вимогу доводити достовірність оціночних суджень неможливо виконати, вона порушує свободу думки як таку, що є базовою частиною права, гарантованого статтею 19 (Справа Лінгенса, рішення від 08 липня 1986 року).

У пункті 75 рішення ЄСПЛ від 12 липня 2001 року у справі «Фельдек проти Словаччини» зазначено, що на відміну від оціночних суджень, реальність фактів можна довести.

ЄСПЛ у рішенні від 10 лютого 1995 року у справі «Аллене де Рібермон проти Франції» підкреслив, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості є значно ширшою: він обов`язковий не лише для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших органів держави.

У найзагальнішому вигляді правило презумпції невинуватості означає, що особа може бути визнана винуватою у вчиненні злочину і покарана лише за умови, що її вина буде доведена в передбаченому законом порядку і встановлена обвинувальним вироком суду.

Питання про те, чи порушує заява посадової особи державного органу принцип презумпції невинуватості, необхідно визначати в контексті конкретних обставин, за яких оспорювану заяву було зроблено (рішення ЄСПЛ від 21 вересня 2006 року в справі «Грабчук проти України» (заява № 8599/02) пункт 42; рішення ЄСПЛ від 12 січня 2012 року в справі «Довженко проти України» (заява № 36650/03) пункт 48).

Посилання на конкретну фізичну особу у контексті її зв`язку зі злочином, кримінальним провадженням чи його розслідуванням можливо лише у випадку, коли особа перебуває у статусі підозрюваного, обвинуваченого або підсудного (постанова Верховного Суду від 23 грудня 2020 року у справі № 484/2781/19-ц (провадження № 61-13499св20)).

Вагоме розрізнення має проводитись між твердженнями про те, що особа лише підозрюється у вчиненні певного злочину, і відвертим визнанням того, що особа його вчинила (рішення ЄСПЛ від 03 жовтня 2002 року у справах «Бемер проти Німеччини», пункти 54, 56; від 27 лютого 2007 року «Нештяк проти Словаччини» пункти 88-89).

Вирішуючи питання про порушення права на презумпцію невинуватості необхідно брати до уваги не лише зміст конкретних висловлювань, а й контекст, в якому вони були зроблені (рішення ЄСПЛ від 24 листопада 2000 року у справі «Дактарас проти Литви»).

У рішенні від 21 вересня 2006 року у справі «Грабчук проти України» ЄСПЛ зазначив, що презумпція невинуватості порушена, якщо твердження посадової особи щодо особи, обвинуваченої у вчиненні злочину, відображає думку, що особа винна, коли цього не було встановлено відповідно до закону. Цього достатньо, навіть за відсутності жодного формального висновку, що існує деяка підстава припустити, що посадова особа вважає цю особу винною (див. Daktaras v. Lithuania, заява N 42095/98, пункт 41, A.L. v. Germany, заява N 72758/01, пункт 31). Питання, чи порушує твердження посадової особи принцип презумпції невинуватості, має бути з`ясоване у контексті тих фактичних обставин, у яких це твердження було зроблене.

Суд повторює усталений принцип своєї практики, що пункт 2 статті 6 Конвенції забороняє посадовим особам оголошувати особу винною до винесення їй вироку судом. Посадові особи можуть інформувати громадськість про розслідування у кримінальних справах, наприклад, розкриваючи інформацію про вручення повідомлень про підозру, затримання та зізнання, якщо вони роблять це розсудливо та обачно. Вибір слів є важливим (див. рішення ЄСПЛ від 11 жовтня 2016 року у справі «Турьєв проти Росії» (Turyev v. Russia), заява № 20758/04, пункт 19, рішення від 02 жовтня 2018 року у справі «Криволапов проти України»).

У пунктах 230-232 рішення ЄСПЛ від 04 липня 2019 року у справі «Корбан проти України» суд наголосив, що посадові особи повинні повідомляти громадськість про кримінальні розслідування шляхом, наприклад, інформування про підозри, затримання та зізнання, якщо вони роблять це обережно. Має значення обране ними формулювання.

У пункті 83 рішення ЄСПЛ від 10 грудня 2009 року у справі «Шагін проти України» наголошено на тому, що пункт 2 статті 6 Конвенції не може завадити відповідним органам інформувати громадськість про перебіг розслідування в кримінальних справах, адже це суперечило б праву на свободу вираження поглядів, проголошеному статтею 10 Конвенції. Однак він зобов`язує робити це з усією необхідною обережністю та обачністю, щоб дотримати принцип презумпції невинуватості.

Водночас, відповідно до практики Європейського суду з прав людини, ніщо не може завадити відповідним органам надавати інформацію про перебіг розслідування в кримінальних справах, адже це суперечило б праву на свободу вираження поглядів, проголошеному статтею 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Однак він зобов`язує робити це з усією необхідною обережністю та обачністю, щоб дотримати принцип презумпції невинуватості (справа Альне Де Рібемон проти Франції від 10 лютого 1995 року). Тому при вирішенні питання про порушення права на презумпцію невинуватості слід брати до уваги не лише зміст конкретних висловлювань, а й контекст, в якому вони були зроблені, й важливо державним посадовим особам добирати слова, оприлюднюючи свої заяви ще до судового розгляду справи (справа «Дактарас проти Литви» від 24 листопада 2000 року).

Як вбачається з матеріалів справи, оспорювана позивачем інформація була поширена на брифінгу за участю секретаря РНБО, Голови Служби безпеки України та Міністра внутрішніх справ України після закінчення засідання РНБО України 10 листопада 2021 року, на якому службові особи, зокрема, і Міністр внутрішніх справ України проінформував суспільство про результати засідань РНБО України та відповідав на запитання журналістів. На 29 хв. 52 сек. відеозапису зафіксовано початок виступу Міністра внутрішніх справ України. У проміжок часу з 29 хв. 53 сек. до 32 хв. 03 сек. відеозапису Міністром внутрішніх справ України доведено до присутніх інформацію щодо ситуації, яка відбувалась на польсько-білоруському кордоні з мігрантами станом на 10 листопада 2021 року. У проміжок часу з 32 хв. 04 сек. до 36 хв. 15 сек. відеозапису Міністр внутрішніх справ України повідомляє присутнім про результати виконання санкцій, накладених РНБО на «кримінальних авторитетів» і «ворів у законі». У проміжок часу з 36 хв. 16 сек. до 36 хв. 57 сек. відеозапису Міністр внутрішніх справ України зазначив: «Один з найбільш яскравих людей, які вважали, що держава - це їх власне підприємство, вор в законі «Нєдєля». Правоохоронцями встановлено його злочинні зв`язки, у тому числі з високопосадовцями. Ним була налагоджена схема по розкраданню бюджетних коштів. Держава втратила, лише за офіційно встановленими даними експертною установою, понад 30 мільйонів гривень. Рік тому «Неделю» було позбавлено будь-яких важелів впливу на злочинне середовище в Україні, йому було оголошено підозру у вчиненні умисного вбивства. Він сьогодні переховується за межами України». Надалі, у проміжок часу з 36 хв. 58 сек. до 37 хв. 35 сек. відеозапису Міністр внутрішніх справ України зазначив: «Хочу сказати, що така роль спіткала і ще спіткає багатьох десятків кримінальних авторитетів, які здійснювали реальний вплив на власне ситуацію криміногенну в Україні. Зокрема на сьогоднішній день завдяки санкціям РНБО вдалося повністю припинити вплив так званих «смотрящих» у Волинській, Львівській, Закарпатській, Чернівецькій, Сумській та Запорізькій областях. Такі кроки дали однозначний сигнал, що за будь-яке таке правопорушення, за будь-яке поширення злочинного впливу буде покарання». У проміжок часу з 37 хв. 36 сек. до 38 хв.28 сек. відеозапису Міністр внутрішніх справ України повідомив присутніх про майбутні кроки у зазначеній сфері діяльності. У проміжок часу з 38 хв. 29 сек. до 43 хв. 37 сек. відеозапису Міністр внутрішніх справ України відповів на запитання присутніх журналістів.

Разом з тим, оспорювана інформація не містять прямого звинувачення саме позивача у вчиненні ним конкретних кримінальних правопорушень із зазначенням обставин вчинення відповідних дій та конкретних фактів.

Характер поширеної інформації вказує на те, що в даному випадку мало місце не поширення інформації про вчинення позивачем конкретних кримінальних правопорушень, а доведення до відома суспільства про проведені дії щодо боротьби правоохоронних органів із впливом осіб, які можуть бути ідентифіковані як «кримінальні авторитети» або «вори в законі».

Крім того, вказана інформація не містить посилань на прізвище ім`я та по батькові позивача ОСОБА_1

Поширена інформація має узагальнюючий характер та стосується необмеженого кола осіб, серед іншого у ній було зазначено як на приклад посилання на особу під умовним іменем «Неделя», що не дає звичайному слухачеві можливості встановити конкретно про кого саме йдеться в даній інформації, крім того,не викликає особливого інтересу до встановлення такої інформації.

Особа ОСОБА_1 не є відомою широкому загалу та деталі його життя не викликають особової зацікавленості, відповідно, у суду були відсутні підстави вважати, що під час повідомлення оспорюваної інформації, під особою під умовним іменем «Неделя» широким загалом сприймався саме ОСОБА_1 .

Відтак, у суду першої інстанції були відсутні підстави для висновку, що оспорюваною інформацією порушено права ОСОБА_1 та принцип презумпції невинуватості.

При цьому, відповідно до ст. 30 Закону України «Про інформацію», ст. ст. 1, 2 Закону України «Про порядок висвітлення діяльності органів державної влади та органів місцевого самоврядування в Україні засобам масової інформації», п. 4 Положення про МВС України, інформування органів державної влади, громадськості та засобів масової інформації про результати своєї діяльності є не правом, а обов`язком МВС України, як органу державної влади.

Згідно з ч. 4 ст. 30 Закону України «Про інформацію» суб`єкти інформаційних відносин звільняються від відповідальності за розголошення інформації з обмеженим доступом, якщо суд встановить, що ця інформація є суспільно необхідною.

Проведення брифінгу за участю секретаря РНБО, Голови Служби безпеки України та Міністра внутрішніх справ України 10 листопада 2021 року відбулось після закінчення засідання РНБО України в рамках звітування про деякі результати діяльності РНБО України та боротьбою з негативним впливом так званих «кримінальних авторитетів», що не суперечить вимогам законодавства України.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов законного та обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Міністерства внутрішніх справ України про захист честі, гідності, ділової репутації та зобов`язання спростувати недостовірну інформацію.

Надаючи оцінку доводам позивача ОСОБА_1 щодо порушення оспорюваною інформацією його прав, слід врахувати, що він не оспорював, що його особу відносять до так званих «кримінальних авторитетів» чи «ворів в законі», йому було оголошено підозру у вчиненні вбивства, а обґрунтовуючи свої вимоги, він посилався лише на те, що відносно нього не здійснювалося досудове розслідування у кримінальних провадженнях, пов`язаних з розкраданням державного бюджету.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.

Колегія суддів не вбачає порушень судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права.

Суд першої інстанції надав належну оцінку наявним у матеріалах справи доказам та наведеним позивачем доводам.

Враховуючи викладене, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу адвоката Северин Яни Володимирівни, яка діє від імені та в інтересах ОСОБА_1 ,залишити без задоволення, а рішення Печерського районного суду м. Києва від 02 травня 2024 року без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 30 вересня 2024 року.

Суддя-доповідач Шебуєва В.А.

Судді Кафідова О.В.

Оніщук М.І.