КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________
Справа № 357/6519/22
Апеляційне провадження
№22-ц/824/5349/2024
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 грудня 2024 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Рейнарт І.М.

суддів Кирилюк Г.М., Ящук Т.І.

розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу Товариства з додатковою відповідальністю «Експрес Страхування» на заочне рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 3 листопада 2022 року (суддя Кошель Б.І.) у цивільній справі за позовом Товариства з додатковою відповідальністю «Експрес Страхування» до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди в порядку суброгації,

встановив:

у серпні 2022 року Товариство з додатковою відповідальністю «Експрес Страхування» (далі - ТДВ «Експрес Страхування») звернулося до суду з позовом про стягнення з відповідача у порядку суброгації 127 650грн 54коп. страхового відшкодування та судових витрат у розмірі 2 481грн.

Мотивуючи позовні вимоги, позивач зазначав, що 08.10.2020 року між ТДВ «Експрес Страхування» та ОСОБА_2 укладено договір добровільного страхування наземних транспортних засобів № 202.20.2560760, предметом якого є страхування транспортного засобу «Toyota Land Cruiser Prado 150», д.н.з. НОМЕР_1 . 08.10.2021 року сталася дорожньо-транспортна пригода (далі - ДТП) на перехресті вул. Кобзаря та пров. Лісний у м. Біла Церква, за участю транспортного засобу «Kia Ceed», д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 , та транспортного засобу «Toyota Land Cruiser Prado 150», д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_2 . У результаті ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Постановою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 11.02.2022 року у справі № 357/12882/21 провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП закрито у зв`язку із закінченням строків, передбачених ст. 38 КУпАП України.

Позивач посилався на те, що на виконання умов договору страхування від 08.10.2020 року ТДВ «Експрес Страхування» здійснено виплату страхового відшкодування на користь ОСОБА_2 у розмірі 127 650,54 грн.

Позивач стверджував, що на час ДТП цивільно-правова відповідальність ОСОБА_1 не була застрахована, а так як він є відповідальним за збитки, заподіяні автомобілю «Toyota Land Cruiser Prado 150», д.н.з. НОМЕР_1 , то повинен відшкодувати завдані збитки.

Заочним рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 3 листопада 2022 року у задоволенні позову відмовлено.

У поданій апеляційній скарзі ТДВ «Експрес Страхування», від імені якого діє представник Мельник І.В., просить рішення суду скасувати та постановити нове судове

рішення, яким позовні вимоги задовольнити, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Позивач зазначає, що до матеріалів позовної заяви були додані копії матеріалів адміністративної справи, а саме: схема місця ДТП, яка сталася 08.10.2021 року о 13:40 год.; протокол про адміністративне правопорушення серії ААБ № 288514. Відзиву на позовну заяву від відповідача позивачем не отримано, отже відповідач не заперечував своєї вини у скоєнні ДТП, не заперечував, як докази, копії матеріалів справи про адміністративне правопорушення, тобто був відсутній спір щодо обставин самої ДТП.

Позивач посилається на те, що установлення відповідності дій водія транспортного засобу у даній дорожній ситуації технічним вимогам Правил дорожнього руху, наявності у водія технічної можливості запобігти пригоді з моменту виникнення небезпеки, відповідності з технічної точки зору дій водія вимогам Правил дорожнього руху, а також встановлення причино-наслідкового зв`язку між діями водія та ДТП, є обов`язковим для забезпечення винесення законного та обґрунтованого рішення. Однак, як вбачається з оскаржуваного судового рішення, суддя обмежився лише ознайомленням з копією постанови Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 11.02.2022 року у справі № 357/12882/21.

Відзив на апеляційну скаргу не подано.

Згідно з ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 08 жовтня 2020 року між ТДВ «Експрес Страхування» та ОСОБА_2 укладено договір добровільного страхування наземних транспортних засобів № 202.20.2560760, предметом якого є страхування транспортного засобу «Toyota Land Cruiser Prado 150», д.н.з. НОМЕР_1 (а.с. 13-21).

08 жовтня 2021 року за участю забезпеченого транспортного засобу автомобіля «Toyota Land Cruiser Prado 150», д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_2 , та автомобіля «Kia Ceed», д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 відбулася ДТП (а.с. 28-32).

Постановою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 11 лютого 2022 року у справі № 357/12882/21 провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за статтею 124 КУпАП закрито на підставі пункту 7 частини першої статті 247 КУпАП, у зв`язку із закінченням строків, передбачених частиною другою статті 38 КУпАП України (а.с. 33).

На підставі заяви ОСОБА_2 про настання страхового випадку, який є власником автомобіля марки «Toyota Land Cruiser Prado 150», д.н.з. НОМЕР_1 , заяви ОСОБА_2 про страхове відшкодування, страхового акту від 23 листопада 2021 року № 3.21.4830-1, страхового акту від 02 грудня 2021 року № 3.21.4830-2 ТДВ «Експрес Страхування» було здійснено виплату страхового відшкодування на загальну суму 127 650,54грн, що підтверджується платіжними дорученнями від 23 листопада 2021 року № ЦО08492 (а.с. 117) та від 02 грудня 2021 року № 2685 (а.с. 95).

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що постановою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 11 лютого 2022 року не встановлено вини ОСОБА_1 за вчинення адміністративного

правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП. Суд вважав, що оскільки ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за статтею 124 КУпАП не притягувався, відсутні правові підстави для стягнення з нього страхового відшкодування в порядку суброгації, як з особи, яка спричинила ДТП.

Переглядаючи рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів виходить з наступного.

Згідно з частиною першою статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної чи юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (частина друга статті 1187 ЦК України).

Частиною п`ятою статті 1187 ЦК України встановлено, що особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Відповідно до статті 979 ЦК України (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

На час дії договору страхування, укладеного між позивачем та ОСОБА_2 , діяв Закон України «Про страхування» від 07 березня 1996 року, який втратив чинність на підставі Закону України № 1909-ІХ від 18 листопада 2021 року. Однак, в силу положень статті 5 ЦК України, саме вказаний Закон підлягає до застування при вирішенні спірних правовідносин судом.

Відповідно до статті 6 Закону України «Про страхування» добровільне страхування - це страхування, яке здійснюється на основі договору між страхувальником і страховиком. Загальні умови і порядок здійснення добровільного страхування визначаються правилами страхування, що встановлюються страховиком самостійно відповідно до вимог цього Закону. Конкретні умови страхування визначаються при укладенні договору страхування відповідно до законодавства.

Згідно з частиною другою статті 8 Закону України «Про страхування» страховий випадок - подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов`язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі.

Статтею 16 Закону України «Про страхування» визначено, що договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Згідно зі статтею 20 Закону України «Про страхування» страховик зобов`язаний при настанні страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк.

Відповідно до статті 25 Закону України «Про страхування» здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника.

Положеннями статті 27 Закону України «Про страхування» передбачено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц у пп. 41-44 зазначила: «відповідно до пункту четвертого частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок виконання обов`язку боржника третьою особою.

Отже, кредитор у деліктному зобов`язанні (потерпілий) може бути замінений його страховиком (позивачем) внаслідок виконання ним обов`язку завдавача шкоди (відповідача) з відшкодування останньої.

Згідно зі статтями 993 ЦК України та 27 Закону України «Про страхування» до страховика потерпілого переходить право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Після такої виплати деліктне зобов`язання не припиняється. У ньому відбувається заміна кредитора: до страховика потерпілого переходить право вимоги, що належало цьому потерпілому у деліктному зобов`язанні, у межах виплаченого йому страхового відшкодування. Такий перехід права вимоги є суброгацією.

Враховуючи викладене, правовідносини, що виникли між позивачем і відповідачем у зв`язку з виплатою першим на користь потерпілої страхового відшкодування, є засновані на суброгації - переході до позивача права вимоги потерпілої у деліктному зобов`язанні».

Верховний Суд України у постанові від 25 грудня 2013 року у справі № 6-112цс13 сформулював висновок, що у разі настання страхового випадку за договором добровільного страхування наземного транспортного засобу у потерпілої особи виникає право або вимагати відшкодування шкоди від особи, винуватої в її заподіянні, або вимагати виплати страхового відшкодування від страхової компанії, з якою нею укладено договір добровільного страхування автомобіля. У разі виплати страховою компанією страхового відшкодування до неї у межах фактичних витрат від потерпілої особи переходить право вимоги до особи, винуватої у заподіянні шкоди (статті 993 ЦК України).

Страхувальник, який отримав майнову шкоду, набув право вимоги відшкодування до заподіювача, але у зв`язку з погашенням шкоди коштами страхового відшкодування до страховика переходить право вимоги (права кредитора, яким у деліктному зобов`язанні є потерпілий) до заподіювача.

Встановлено, що постановою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 11 лютого 2022 року у справі № 357/12882/21 провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за статтею 124 КУпАП закрито на підставі пункту 7 частини першої статті 247 КУпАП, у зв`язку із закінченням строків, передбачених частиною другою статті 38 КУпАП України.

У вказаній постанові зазначено, що відсутня будь-яка можливість проведення процедур, спрямованих на встановлення особи.

Тобто, обставина вчинення адміністративного правопорушення та наявність вини ОСОБА_1 у його вчиненні не встановлювалися судом при закритті провадження про адміністративне правопорушення.

Закриття провадження на підставі п. 7 ст. 247 КУпАП у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків накладення адміністративного стягнення, передбачених ст. 38 КУпАП, є нереабілітуючою підставою для закриття провадження.

Зі змісту ч. 1 ст. 38 КУпАП вбачається, що закриття провадження на зазначеній підставі можливе за одночасної наявності таких умов: вчинення (виявлення) адміністративного правопорушення; сплив встановленого законом строку.

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного

цивільного суду в постанові від 29 квітня 2020 року (справа № 686/4557/18) підтверджує цю правову позицію, згідно з якою «закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків притягнення до адміністративної відповідальності, передбачених статтею 38 КУпАП, не є реабілітуючою, тобто не є обставиною, яка спростовує факт наявності вини особи в скоєнні адміністративного правопорушення».

З точки зору матеріального (сутнісного) підходу реабілітуючими визнаються обставини, за яких особа вважається непричетною до адміністративного правопорушення (у зв`язку із чим відновлюються її добре ім`я, репутація), а нереабілітуючими - обставини, за яких має місце винуватість особи, але через передбачені законом обставини вона звільняється від адміністративної відповідальності.

Поділ підстав закриття провадження на реабілітуючі і нереабілітуючі має, насамперед, практичне значення щодо наслідків такої форми закінчення провадження у справі. Визнання обставини реабілітуючою / нереабілітуючою впливає на права та інтереси особи, яка є потерпілою від адміністративного правопорушення.

Крім того, за загальним правилом не притягнення водія до адміністративної відповідальності за порушення правил дорожнього руху не може бути підставою для звільнення володільця джерела підвищеної небезпеки від цивільно-правової відповідальності за завдану шкоду, оскільки вину особи в ДТП може бути підтверджено чи спростовано іншими належними доказами (постанова Верховного Суду від 16 квітня 2019 року у справі № 927/623/18).

Тому в межах цивільно-правового спору про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, обставин спричинення пошкодження майна потерпілої сторони, а також наявності в діях особи, яка завдала відповідної шкоди, вини (умислу чи необережності), може оцінюватись судом цивільної юрисдикції на загальних підставах.

Пред`являючи позов до ОСОБА_1 , позивач посилався на матеріали адміністративної справи щодо притягнення відповідача до адміністративної відповідальності за статтею 124 КУпАП.

Згідно з довідкою про ДТП № 016663, складеною батальйоном патрульної поліції в місті Біла Церква УПП у Київській області, ДТП сталася внаслідок порушення ОСОБА_1 пунктів 2.3.б, 16.12, 2.1.ґ Правил дорожнього руху (а.с.28, 29).

Згідно з протокол про адміністративне правопорушення серії ААБ № 288514 встановлено, що 08 жовтня 2021 року о 13:40 год. в м. Біла Церква на перехресті вул. Кобзаря та пров. Лісний, водій ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом «KIA CEED», д.н.з. НОМЕР_2 , не був уважним, не стежив за дорожньою обстановкою, відповідно не зреагував на її зміну та на перехресті рівнозначних доріг не надав дорогу транспортному засобу «Toyota Land Cruiser Prado 150», д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_2 , що наближався праворуч, внаслідок чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження, чим заподіяно матеріальної шкоди, чим порушив вимоги п. 2.3 «б», 16.12 Правил дорожнього руху, за що відповідальність передбачена статтею 124 КУпАП.

Виходячи з вищевикладеного та тієї обставини, що провадження у адміністративній справі стосовно ОСОБА_1 було закрито на підставі п. 7 ст. 247 КУпАП, тобто з нереабілітуючих підстав, що ним не оскаржувалося, суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку про відсутність належних доказів у підтвердження вини відповідача у вчиненні ДТП, а відтак іспричинення пошкодження транспортному засобу «Toyota Land Cruiser Prado 150», д.н.з. НОМЕР_1 , внаслідок винних протиправних дій відповідача.

Під час судового розгляду відповідачем вищезазначені обставини спростовані не були, а відтак відповідач є особою, яка повинна нести відповідальність за пошкодження

транспортному засобу «Toyota Land Cruiser Prado 150», д.н.з. НОМЕР_1 , у результаті ДТП.

Враховуючи те, що ТДВ «Експрес Страхування» на підставі укладеного з ОСОБА_2 договором добровільного страхування наземного транспорту від 08 жовтня 2020 року № 202.20.2560760 здійснило виплату страхового відшкодування на користь останнього, як потерпілої в ДТП особи, у розмірі 127 650,54грн, то до ТДВ «Експрес Страхування» перейшло право вимоги до винної в ДТП особи - ОСОБА_1 у межах виплаченої страхової виплати.

Також судом встановлено, що цивільно-правова відповідальність винної особи ОСОБА_1 на момент вчинення ДТП не була застрахована.

У матеріалах справи містяться рахунок-фактура від 19 листопада 2021 року № , складений ТОВ «Автосаміт ЛТД», згідно з яким вартість обладнання, деталей, запасних частин та матеріалів, використаних в ході ремонту автомобіля «Toyota Land Cruiser Prado 150», д.н.з. НОМЕР_1 , складає 119 650,19грн (а.с. 40), а також рахунок-фактура від 29 листопада 2021 року № на суму 8000,35грн (а.с. 93).

Матеріали справи не містять доказів на спростування визначеного позивачем розміру майнової шкоди.

За таких обставин, вимоги ТДВ «Експрес Страхування» до ОСОБА_1 про стягнення страхового відшкодування у порядку суброгації в сумі 127 650,54грн є обґрунтованими, а тому підлягають задоволенню.

Відповідно до частини першої статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції неповно встановив обставини справи, не оцінив надані докази, неправильно застосував норми матеріального права, тому рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про задоволення позову.

Відповідно до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до частини першої статті 141 ЦК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З урахуванням задоволення позовних вимог та вимог апеляційної скарги, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 2481грн та за подання апеляційної скарги 3 721,50грн, а всього 6 202,50грн.

Керуючись статтями 367, 369, 374, 376, 381-383 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

апеляційну скаргу Товариства з додатковою відповідальністю «Експрес Страхування» задовольнити.

Заочне рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 3 листопада 2022 року скасувати, ухваливши нове судове рішення, яким позов задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з додатковою відповідальністю «Експрес Страхування» страхове відшкодування в порядку суброгації у розмірі 127 650грн 54коп. та судові витрати у розмірі 6 202грн 50коп., а всього 133 853грн

04коп.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, оскарженню у касаційному порядку не підлягає, крім випадків, зазначених у п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Суддя-доповідач І.М. Рейнарт

Судді Г.М. Кирилюк

Т.І. Ящук