ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 602/699/24Головуючий у 1-й інстанції Наумчук В.А.
Провадження № 22-ц/817/1033/24 Доповідач - Храпак Н.М.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 грудня 2024 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Храпак Н.М.

суддів - Костів О. З., Хома М. В.,

розглянувши у порядку письмового провадження, без повідомлення сторін, цивільну справу № 602/699/24 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , інтереси якого представляє адвокат Соляник Ігор Миколайович, на рішення Лановецького районного суду Тернопільської області від 24 вересня 2024 року, ухваленого суддею Наумчуком В.А., повний текст якого складено 30 вересня 2024 року, у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів на утримання дитини,

В С Т А Н О В И В:

у липні 2024 року ОСОБА_1 , інтереси якого представляє адвокат Соляник І.М., звернувся в суд із позовом до ОСОБА_2 про зменшення розміру стягнення визначених раніше судом аліментів на утримання дитини, а саме: з 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу) на 1/6 частину всіх видів його заробітку (доходу), що буде відповідати мінімальному гарантованому мінімуму розміру аліментів, який не може бути меншим, ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

На обґрунтування позову посилається на ту обставину, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі, за час якого народився син ОСОБА_3 . Рішенням Лановецького районного суду Тернопільської області від 15.07.2015 шлюб між сторонами було розірвано. Судовим наказом Лановецького районного суду Тернопільської області від 01.03.2024 по справі № 602/94/24 з ОСОБА_1 на користь відповідачки ОСОБА_2 стягнуто аліменти на утримання сина ОСОБА_3 у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно до повноліття дитини, починаючи стягнення з 25.01.2024. Судовий наказ перебуває на виконанні у Шумському ВДВС у Кременецькому районі Тернопільської області ЗМУ МЮ.

16 червня 2018 року ОСОБА_1 зареєстрував шлюб з ОСОБА_4 , під час цього шлюбу народилася дитина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Отож, окрім сплати аліментів на ОСОБА_3 у позивача виник обов`язок щодо утримання нової сім`ї. ОСОБА_1 є безробітним, єдиним джерелом його доходу є одержання орендної плати за здачу в оренду земельних ділянок, загальний дохід від яких за 2023 рік склав 11911.55 гривень.

Рішенням Лановецького районного суду Тернопільської області від 24 вересня 2024 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів на утримання дитини відмовлено.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - адвокат Соляник І.М. просить скасувати рішення Лановецького районного суду Тернопільської області від 24 вересня 2024 року та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги представник заявника посилається на те, що суд першої інстанції не в повній мірі дослідив докази, натомість усні пояснення відповідача у справі, не підкріплені доказами, прийняв за основу рішення.

Взяття на облік як внутрішньо переміщених осіб та надання статусу дитині як постраждалої внаслідок воєнних дій та збройних конфліктів, жодним чином не звільняє матір від її обов`язку утримувати дитину в рівній мірі з батьком та не позбавляє її права працевлаштуватись. Захворювання на гострі респіраторні вірусні інфекції є розповсюдженим явищем як серед дітей, так і серед дорослих осіб, це захворювання не є хронічним, не створює тяжких наслідків, а отже цей факт також не може впливати на обставини, які б не давали можливість зменшити розмір аліментів.

Відповідачем не доведено жодним доказом перебування позивача за кордоном, проте суд беззаперечно прийняв дане твердження.

Судом першої інстанції не було враховано, що зміна сімейного стану позивача є самостійною підставою для зменшення розміру аліментів та не залежить від зміни його фінансового стану.

Відзив на апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Соляник І.М. до суду апеляційної інстанції не поступав.

Частиною 1 статті 368 ЦПК України передбачено, що справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Згідно з п. 1 ч. 4 ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження можуть бути розглянуті справи про стягнення аліментів та зміну способу їх стягнення.

З огляду на викладене, розгляд справи проводиться за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Відповідно до частини 3 статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється згідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно із ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції за наявними в справі доказами в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Судом встановлено, що під час шлюбу у ОСОБА_1 та ОСОБА_2 народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , про що 02 червня 2014 року, Великокусковецькою сільською радою Лановецького району Тернопільської області, зроблено відповідний актовий запис № 04 (а.с.21).

Шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 розірвано на підставі рішення Лановецького районного суду Тернопільської області від 15.07.2015 (а.с.16).

Судовим наказом Лановецького районного суду Тернопільської області від 01 березня 2024 року стягнуто з ОСОБА_1 в користь ОСОБА_2 , аліменти на утримання дитини: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі 1/4 (однієї чверті) частки з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 25 січня 2024 року і до досягнення дитиною повноліття (а.с.20).

По вказаному судовому наказу державним виконавцем Шумського відділу ДВС у Кременецькому районі Тернопільської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Завірюхою А.П. відкрито виконавче провадження, що підтверджується копією постанови про відкриття виконавчого провадження від 19.03.2024 (зворот а.с.17).

16 червня 2018 року ОСОБА_1 та ОСОБА_6 уклали шлюб, який був зареєстрований Тернопільським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області, про що 16.06.2018 був зроблений відповідний актовий запис № 969, після державної реєстрації шлюбу прізвище чоловіка та дружини « ОСОБА_7 », що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_2 (а.с.21).

ІНФОРМАЦІЯ_3 у м. Варшава (Республіка Польща) народилася дитина - ОСОБА_5 , батьком якої записано ОСОБА_1 , матір`ю ОСОБА_8 , що підтверджується копією повного витягу з актового запису про народження, виданого 17.06.2024, органом реєстрації цивільного стану ст. м. Варшава, Мазовецьке воєводство, Республіка Польща, позначення акта: 1465011/00/AU/2024/754903 (а.с.19).

Як вбачається із копії довідки ПСП Агрофірми «Горинь» № 239 від 28.05.2024, позивачу належить земельна ділянка площею 0.7550 га, що розташована на території Борсуківської ОТГ, яку останній здає в оренду ПСП Агрофірмі «Горинь». Сума виплаченого доходу (орендної плати згідно договору) за період 01.01.2023 по 31.12.2023 становить 3051,00 грн (а.с.12).

Згідно з копією довідки ТОВ «Вишнівецьке» № 7 від 28.05.2024 позивачу належить земельна ділянка площею 1.9455 га, що розташована на території Великокусковецької сільської ради, яку останній здає в оренду ТОВ «Вишнівецьке». Сума виплаченого доходу (орендної плати згідно договору) за період 01.01.2023 по 31.12.2023 становить 7200,00 грн (а.с.12).

Як вбачається із копії довідки ФГ «Зернисте колосся» № 11 від 19.06.2024, позивачу також належить земельна ділянка площею 1,04 га, що розташована на території Борсуківської ОТГ, яку останній здає в оренду ФГ «Зернисте колосся». Сума виплаченого доходу (орендної плати згідно договору) за період 01.01.2023 по 31.12.2023 становить 1660,55 грн (а.с.13).

Відповідно до відомостей з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про джерела/суми нарахованого доходу, нарахованого (перерахованого) податку та військового збору за період з І кварталу 2022 року по 4 квартал 2024 року ОСОБА_1 отримував доходи у виді орендної плати від ТОВ «Вишнівецьке» та ПСП Агрофірми «Горинь» (а.с.54).

У той же час, відповідачку ОСОБА_2 та її сина ОСОБА_3 взято на облік як внутрішньо переміщених осіб, що підтверджується копіями відповідних довідок від 19.02.2022 за № 6110- та №6110-, виданих посадовою особою структурного підрозділу з питань соціального захисту населення (а.с. 45).

ОСОБА_3 рішенням виконавчого комітету Борсуківської сільської ради Кременецького району Тернопільської області № 44 від 11.03.2024 надано статус дитини, яка постраждала внаслідок воєнних дій та збройних конфліктів, копія якого знаходиться у матеріалах справи (а.с.44).

Як вбачається із копії довідки № 17 від 27.08.2024, виданої «Борсуківською амбулаторією загальної практики сімейної медицини» Борсуківської сільської ради, спільний син позивача та відповідачки ОСОБА_3 упродовж 20124 року чотири рази хворів на гострі респіраторні вірусні інфекції (а.с.58).

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами своїх тверджень про те, що він є безробітним і не отримує жодних інших доходів, окрім орендної плати від здачі в оренду належних йому земельних ділянок, а також про те, що він несе реальні витрати на утримання нової сім`ї, зокрема дитини, яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_4 на території Республіки Польща. Крім того, батьки не мають компенсувати зменшення розміру аліментів за рахунок збільшення утримання однієї дитини порівняно з іншою. Розмір стягуваних аліментів за рішенням суду відповідає вимогам сімейного законодавства, не є завищеним, а його зменшення у зв`язку з самим лише фактом народження дитини позивача від іншого шлюбу, без доведення погіршення майнового становища платника аліментів, не буде відповідати принципу якнайкращого забезпечення інтересів ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Колегія суддів з такими висновками суду першої інстанції погоджується з огляду на таке.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Частиною 1 статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Згідно з ч. 1 ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Статтею 141 СК України визначено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 181 СК України за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. А згідно з частиною 3 вказаної статті за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Частиною 1 статті 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати (частина третя статті 182 СК України).

У відповідності до ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених СК України.

У пункті 23 постанови №3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» Пленум Верховного Суду України зазначив, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили.

Враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Особа, яка є платником аліментів, може звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів на дитину, якщо змінилось матеріальне становище або сімейний стан платника або одержувача аліментів. Таким чином зміна сімейного стану є окремою підставою для зміни розміру аліментів. При цьому суд, вирішуючи питання про зміну розміру аліментів, має враховувати й інші обставини, передбачені статтею 182 СК України, насамперед з метою якнайкращого забезпечення інтересів дитини.

Із зазначених норм закону також випливає те, що зміна розміру аліментів, визначеного рішенням суду, є правом суду, а не його обов`язком та може бути застосовано при наявності відповідних обставин для цього.

Як встановлено у постанові Верховного Суду від 28 травня 2021 року у справі № 715/2073/20 (провадження № 61-1031св21), що зміна сімейного стану позивача, а саме народження іншої дитини, не є безумовною підставою для зменшення розміру аліментів. Адже позивач повинен належними та допустимими доказами підтвердити погіршення його майнового стану, у тому числі, у зв`язку з народженням дитини від іншого шлюбу.

Крім того, батьки не мають компенсувати зменшення розміру аліментів за рахунок збільшення утримання однієї дитини порівняно з іншою.

Аналогічні за змістом висновки викладено в постановах Верховного Суду від 03 червня 2020 року у справі № 760/9783/18-ц (провадження № 61-9460св 20), від 16 вересня 2020 року у справі № 565/2071/19 (провадження № 61-9460св20).

Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі №129/1033/13-ц (провадження №14-400цс19) зроблено висновок про те, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджувальної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто, певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс.

Звертаючись до суду із даним позовом ОСОБА_1 як на підставу для зменшення розміру аліментів, які стягуються з нього на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , посилався на значне погіршення свого матеріального стану, яке позивач пов`язує із народженням дитини - ОСОБА_9 , народженого під час другого шлюбу, який перебуває на його утриманні.

Проте, як видно з матеріалів справи, що ОСОБА_1 не надав суду належних, достатніх доказів на підтвердження погіршення майнового стану і які б вказували на те, що зміна у сімейному стані (укладення шлюбу вдруге, народження другої дитини) впливає на його матеріальну змогу сплачувати аліменти на утримання сина від першого шлюбу та необхідність їх зменшення.

Зміна сімейного стану позивача, а саме народження іншої дитини без підтвердження погіршення його матеріального становища, не є безумовною підставою для зміни розміру аліментів, оскільки батьки не мають компенсувати зменшення розміру аліментів за рахунок збільшення утримання однієї дитини порівняно з іншою.

Натомість, позивач, який не є непрацездатним, зобов`язаний вживати всіх необхідних заходів із метою отримання законних джерел доходів для забезпечення гідних умов проживання й розвитку власних дітей.

Тому посилання ОСОБА_1 на те, що він має на утриманні ще одну сім`ю та перебуває у зареєстрованому шлюбі із ОСОБА_10 , під час якого народився ІНФОРМАЦІЯ_4 син - ОСОБА_5 , не дає підстави для скасування оскаржуваного рішення суду.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду, доводи апеляційної скарги його не спростовують, рішення ухвалено у відповідності до вимог матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, оскаржуване рішення суду - залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 369, 375, 381-384, 389 ЦПК України апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , інтереси якого представляє адвокат Соляник Ігор Миколайович залишити без задоволення.

Рішення Лановецького районного суду Тернопільської області від 24 вересня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, окрім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуюча Н.М. Храпак

Судді: О.З. Костів

М.В. Хома