Справа №366/990/24
Провадження №2/366/427/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 листопада 2024 року селище Іванків

Іванківський районний суд Київської області в складі:

головуючого - судді Гончарука О.П.,

при секретарі Іванової І.С.,

за участю позивача (за зустрічним позовом відповідача) ОСОБА_1 ,

відповідача (за зустрічним позовом позивача) ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт.Іванків цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розподіл майна подружжя, за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач за первісним позовом ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , в якому просила суд визнати за нею право власності на частину житлового будинку з надвірними будівлями (сарай, вбиральня, огорожа, розміром загальної площі 62 квадратних метри за адресою: АДРЕСА_1 , та на 1/2 частину автомобіля моделі VOLKSWAGEN Passat номер кузова НОМЕР_1 , 1990 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_2 , що зареєстрований на ім`я ОСОБА_2 .

Розділити між сторонами це майно в натурі виділити позивачу за первісним позовом в користування та визнати за нею право власності на жилий будинок з надвірними будівлями (сарай, вбиральня, огорожа), розміром загальної площі 62 квадратних метри за адресою: АДРЕСА_1 , а відповідачеві передати у користування та визнати за ним право власності на автомобіль моделі VOLKSWAGEN Passat, номер кузова НОМЕР_1 , 1990 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_2 .

В обґрунтування первісного позову позивач посилалася на те, що сторони зареєстрували шлюб, від якого є повнолітній син ОСОБА_3 . Рішенням Іванківського районного суду Київської області від 07.06.2022р. шлюб розірвано. За час перебування у шлюбі вони з відповідачем за спільні кошти набули наступне майно:

-жилий будинок з надвірними будівлями ( сарай, вбиральня, огорожа), розміром загальної площі 62, квадратних метри за адресою: АДРЕСА_1 . за договором купівлі- продажу від 23 січня 2009 року, посвідченим державним нотаріусом Іванківської державної нотаріальної контори, та зареєстрованим в єдиному державному реєстрі речових прав на нерухоме майна за номером 3313078. вартістю 38 943 (тридцять вісім тисяч дев`ятсот сорок три) гривень на час придбання. Наразі вартість будинку становить сім тисяч п`ятсот сімдесят) гривень. 157 570 (сто п`ятдесят сім тисяч п`ятсот сімдесят гривень) 00 коп.

-автомобіль моделі VOLKSWAGENPassat номер кузова НОМЕР_1 , 1990 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_2 , за біржовим договором, укладеним Універсальною товарною біржею «Укрресурс» 07 грудня 2003 року.

Автомобіль сторони придбали за 5 тисяч доларів США, але на даний час вартість автомобіля, з урахуванням зносу, становить 2 тисячі 800 доларів США, що за курсом НБУ становить 110 347 (сто десять тисяч триста сорок сім) грн. 00 коп.

Все вище зазначене майно зареєстровано на ім`я відповідача.

Однак, відповідач відмовляється поділити спільне майно добровільно, що й змусило позивача звернутись з цим позовом до суду.

Оскільки вартість автомобіля і вартість будинку приблизно однакова, просить суд розділити між сторонами майно наступним чином виділити їй в користування та визнати за нею право власності на жилий будинок з надвірними будівлями (сарай, вбиральня, огорожа), розміром загальної площі 62, квадратних метри за адресою: АДРЕСА_1 .

А відповідачеві передати у користування та визнати за ним право власності на автомобіль моделі VOLKSWAGEN Passat, номер кузова НОМЕР_1 , 1990 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_2 .

Після виконання частини шостої статті 187 ЦПК України, ухвалою Іванківського районного суду Київської області від 09.04.2024 року відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження у справі та призначено підготовче засідання.

01.05.2024 до суду від відповідача ОСОБА_2 надійшов відзив на позовну заяву що поділ мана подружжя шляхом визнання права власності на будинок за Позивачем, та визнання права власності на автомобіль за Відповідачем с неприпустимим, несправедливим та незаконним, оскільки вказані об`єкти незалежно від їх вартості не є рівноцінними, мають різне призначення та належать до різних видів майна (автомобіль рухоме майно, будинок нерухоме майно та житло). Звернув увагу суду на позовні вимоги позивача які суперечать одні одній. Задоволення перших двох позовних вимог виключає можливість задоволення інших позовних вимог. Просить відмовити у задоволенні позовної вимоги про виділення ОСОБА_1 в користування та визнання за ОСОБА_1 право власності на жилий будинок з надвірними будівлями (сарай, вбиральня, огорожа) розміром загальної площі 62 квадратних метри за адресою: АДРЕСА_1 . На думку ОСОБА_2 не підлягає задоволенню позовна вимога про передачу у користування та визнання за ОСОБА_2 права власності на автомобіль моделі VOLKSWAGEN Passat номер кузова НОМЕР_1 , 1990 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_2 .

01.05.2024 року ОСОБА_2 звернувся до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_1 , в якому просив в порядку поділу спільного майна подружжя визнати за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , право власності на:

- 1/2 частину жилого будинку з надвірними будівлями (сарай, вбиральня, огорожа) розміром загальної площі 62,1 квадратних метри, розміром жилої площі 33,3 квадратних метри, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ;

- 1/2 частину автомобіля моделі VOLKSWAGEN Passat, номер кузова НОМЕР_1 , 1990 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_2 .

В обґрунтування зустрічного позову зазначив, що майно придбано в шлюбі, належить сторонам, як подружжю на праві спільної сумісної власності, тому ОСОБА_2 має намір поділити вищезазначене майно, шляхом визначення за ним частки будинку на частки автомобіля, в порядку поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

29.05.2024 року зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя (справа №366/990/24, провадження №2/366/427/24) об`єднано з первісним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна, що є спільною власністю подружжя, та про поділ майна в натурі, об`єднати в одне провадження з первісним позовом, та присвоїти єдиний унікальний номер справи 366/990/24 (провадження № 2/366/427/24).

Ухвалою від 14.06.2024 року закрито підготовче засідання та призначено справу до судового розгляду.

Позивач (за зустрічним позовом відповідач) ОСОБА_1 первісний позов підтримала, просила задовольнити. У задоволенні зустрічного позову просила відмовити.

Відповідач (за зустрічним позовом позивач) ОСОБА_2 позовні вимоги визнав частково, дав пояснення аналогічні викладеним у у відзиві. Зустрічний позов підтримав в повному обсязі, просив задовольнити.

Суд, вислухавши доводи сторін, дослідивши надані документи і матеріали, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до наступного.

Судом встановлено, що згідно договору купівлі продажу жилого будинку від 23 січня 2009 року, укладеного між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 , встановлено, що ОСОБА_4 передав у власність а ОСОБА_2 купив (прийняв у власність) жилий будинок з надвірними будівлями, що знаходиться в АДРЕСА_1 . Договір посвідчено державним нотаріусом Іванківської районної державної нотаріальної контори Воробей Т.П., та зареєстровано у встановленому законом порядку (витяг з Державного реєстру правочинів №6929957 від 23 січня 2009 року).

З висновку ФОП ОСОБА_5 на замовлення ОСОБА_1 , на підставі ст.. 60 СК України, про вартість жилого будинку з надвірними будівлями, загальною площе. 62,1 кв.м (житлова 33,3 кв.м), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , станом на 26 березня 2024 року становить 157570,0 гривень.

Згідно наданого суду біржового договору (угоди) від 7 грудня 2003 року, Брокерська контора №5 «Брокер-покупець» в особі брокера ПП ОСОБА_6 та ОСОБА_2 уклали угоду про продаж-придбання транспортного засобу моделі VOLKSWAGEN Passat номер кузова НОМЕР_1 , 1990 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_4 , за 1000,0 гривень.

ОСОБА_2 є власником вказаного транспортного засобу, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_5 від 24 грудня 2003 року. ОСОБА_1 має право на керування.

Рішенням Іванківського районного суду Київської області від 07.06.2022 року розірвано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , який зареєстрований 15.11.2002 року Страхоліською сільською радою Іванківського району Київської області, про що в книзі реєстрації актів про одруження зроблено актовий запис №4.

Згідно витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу щодо підтвердження дошлюбного прізвища №6 від 15.07.2022р., убачається, що дошлюбне прізвище позивача (за первісним позовом) є « ОСОБА_7 », яке після укладення шлюбу було змінено на « ОСОБА_8 ».

З посвідчення громадянина евакуюваного у 1986 році із зони відчуження Категорії 2 серії НОМЕР_6 виданого на ім`я ОСОБА_9 , яка має право на пільги та компенсації встановлені Законом УРСР «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок чорнобильської катастрофи», для осіб які евакуйовані у 1986 році із зони відчуження.

Відповідно до довідки Іванківської селищної ради Вишгородського району Київської області №598 від 23 жовтня 2024 року, вулицю «Першотравнева» в селі Страхолісся Вишгородського району Київської області перейменовано на АДРЕСА_1 згідно рішення сесії Іванківської селищної ради №VIII-65/5522 від 04.03.2024 року «Про перейменування вулиць і провулків на території населених пунктів Іванківської селищної територіальної громади».

Згідно довідки Іванківської селищної ради Вишгородського району Київської області №600 від 23 жовтня 2024 року, на земельній ділянці площею 0,1500 га яка розташована в АДРЕСА_1 знаходиться лише житловий будинок, господарчі будівлі та інші споруди відсутні. Відомості вказані на підставі по господарської книги №6 о/р №539 Іванківської селищної ради на 2021-2025 року, заява ОСОБА_1 від 22 жовтня 2024 року.

ОСОБА_2 є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1986 році, Категорії 2, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_7 від 1 листопада 1992 року.

Положеннями статті 60 СК України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Зазначене узгоджується з правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17 та постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі №372/504/17-ц, провадження № 14-325цс18.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

Згідно зі статтею 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Відповідно до частини першої статті 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Частиною першою статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Аналогічні положення містяться у частині другій статті 372 ЦК України.

Як роз`яснено судам у пунктах 23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК України, частина третя статті 368 ЦК України) відповідно до частин другої, третьої статті 325ЦКУкраїни можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу; набуте за час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування; набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто; речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть якщо вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя; кошти, одержані як відшкодування за втрату (пошкодження) речі, що належала особі, а також як відшкодування завданої їй моральної шкоди; страхові суми, одержані за обов`язковим або добровільним особистим страхуванням, якщо страхові внески сплачувалися за рахунок коштів, що були особистою власністю кожного з них.

Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (частина перша статті 61 ЦК України).

Тлумачення статті 61 СК України свідчить, що спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були набуті.

При цьому обґрунтовуючи свої вимоги, викладені у первісному позові, позивач посилається на те, що вартість автомобіля і вартість будинку приблизно однакова, тому просить розділити між сторонами майно наступним чином виділити їй в користування та визнати за нею право власності на жилий будинок з надвірними будівлями (сарай, вбиральня, огорожа), розміром загальної площі 62 квадратних метри за адресою: АДРЕСА_1 , а відповідачеві передати у користування та визнати за ним право власності на автомобіль моделі VOLKSWAGENPassat, номер кузова НОМЕР_1 , 1990 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_2 .

Майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення (ч. 1 статті 71 СК України).

Тлумачення частини першої статті 71 СК України свідчить, що як поділ спільного сумісного майна в натурі, так і визначення розміру часток кожного з них, може здійснюватися на підставі: договору подружжя; рішення суду при наявності спору між подружжям.

Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом (речення перше абзацу другого частини першої статті 71 СК України). Тобто суд має вирішити переданий на його розгляд спір про поділ спільної сумісної власності саме тоді, коли подружжя не домовилося про порядок такого поділу. Вирішення цього спору, зокрема щодо неподільної речі, не має зумовлювати у співвласників потребу після судового рішення домовлятися про порядок поділу цього ж майна, а саме про виплату одному із них компенсації іншим співвласником і про гарантії її отримання. Якщо одна зі сторін спору довірила його вирішення суду, відповідний конфлікт треба вичерпати внаслідок ухвалення судового рішення та подальшого його виконання (пункт 27 постанови Великої Палати Верховного Суду від 08 лютого 2022 року у справі № 209/3085/20 (провадження № 14-182цс21).

Поділ майна подружжя здійснюється таким чином: по-перше, визначається розмір часток дружини та чоловіка в праві спільної власності на майно (стаття 70 СК України); по-друге, здійснюється поділ майна в натурі відповідно до визначених часток (стаття 71 СК України).

Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частина друга статті 71 СК України).

У разі поділу спільної сумісної власності необхідно настільки, наскільки це можливо, встановити, для кого зі сторін спору майно, яке є предметом поділу, має більше значення, враховуючи різні обставини його набуття та використання сім`єю (пункт 66.1 постанови Великої Палати Верховного Суду від 08 лютого 2022 року у справі № 209/3085/20 (провадження № 14-182цс21).

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 12 жовтня 2022 року у справі № 757/64512/16-ц (провадження № 61-12274св21) зазначено, що якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Судове рішення не має породжувати стан невизначеності у відносинах позивача з відповідачем і вимагати від них надалі вчиняти узгоджені дії для вичерпання конфлікту.

Крім того, спосіб захисту права або інтересу має бути таким, щоб у позивача не виникала необхідність повторного звернення до суду (пункт 58 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26 січня 2021 року у справі № 522/1528/15-ц (провадження № 14-67цс20).

З огляду на зазначені норми матеріального права, за загальним правилом поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а у разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 ЦК України).

З огляду на викладене, суд вважає необхідним частково задовольнити первісний позов ОСОБА_1 , а саме визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_8 , право власності на:

- 1/2 частину жилого будинку з надвірними будівлями (сарай, вбиральня, огорожа) розміром загальної площі 62,1 квадратних метри, розміром жилої площі 33,3 квадратних метри, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ;

- 1/2 частину автомобіля моделі VOLKSWAGEN Passat, номер кузова НОМЕР_1 , 1990 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_2 . Такий поділ майна буде справедливим та рівноцінним.

Відповідно зустрічний позов слід задовільнити в повному обсязі, оскільки він є ідентичним задоволеним вимогам первісного позову ОСОБА_1 .

Частиною першою статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з положеннями статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Відповідно до частини шостої статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. В іншому разі, за умови недоведеності тих чи інших обставин суд вправі ухвалити рішення у справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі.

З огляду на викладене, оцінивши надані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, а також належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, перевіривши всі доводи і заперечення сторін, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги первісного позову підлягають частковому задоволенню та зустрічний позов підлягають задоволенню.

Щодо вимог сторін про стягнення судових витрат та витрат, пов`язаних з розглядом справи, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки ОСОБА_2 є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1986 році, Категорії 2, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_7 від 1 листопада 1992 року, та ОСОБА_1 має право на пільги та компенсації встановлені Законом УРСР «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок чорнобильської катастрофи», для осіб які евакуйовані у 1986 році із зони відчуження, то відповідно до п.10 ч.1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір» звільнені від сплати судового збору, та його слід компенсувати за рахунок держави.

Керуючись ст. ст. 4, 5, 12, 13, 76-81, 137, 139, 141, 206, 258, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розподіл майна задовольнити частково.

Зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя задовольнити.

В порядку поділу спільного майна подружжя визнати за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , право власності на:

- 1/2 частину жилого будинку з надвірними будівлями (сарай, вбиральня, огорожа) розміром загальної площі 62,1 квадратних метри, розміром жилої площі 33,3 квадратних метри, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ;

- 1/2 частину автомобіля моделі VOLKSWAGEN Passat, номер кузова НОМЕР_1 , 1990 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_2 .

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлено 06.12.2024.

Суддя: О.П. Гончарук