Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 жовтня 2024 року м. Київ

Подільський районний суд міста Києва

у складі головуючого судді Ковбасюк О.О.,

за участю секретаря судового засідання Білоус А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант» до ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів, -

В С Т А Н О В И В :

У листопаді 2021 року позивач ТДВ «СК «Альфа-Гарант» звернулося до Подільського районного суду міста Києва з позовом до відповідача, в якому просить стягнути з нього в порядку регресу страхове відшкодування, завдане в результаті ДТП, у розмірі 48 726,58 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що в результаті дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 21.06.2018 о 15 год. 45 хв. в м. Києві, відбулось зіткнення автомобілів. ДТП сталась внаслідок порушення Правил дорожнього руху відповідачем, що встановлено судовим рішенням. Цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована в ТДВ «СК «Альфа-Гарант» за полісом №АМ/0539959. Власник пошкодженого автомобіля ТОВ «Будресурс-Економія» звернулося до позивача із заявою про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, оскільки вказана подія є страховим випадком. Особі, якій належить пошкоджений транспортний засіб, відшкодовано заподіяні збитки у розмірі 48 726,58 грн., встановленому страховими актами та угодою про розмір страхового відшкодування. Із урахуванням наведеного, позивач в порядку статей 1191 ЦК України, 38, 40 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» звернувся в суд із вказаним позовом до відповідача.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12.11.2021 головуючим суддею у справі визначено Ковбасюк О.О.

Ухвалою суду від 21.01.2022 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, встановлено відповідачу строк для подання відзиву, а позивачу - відповіді на відзив.

15.09.2022 представник відповідача подав відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити в задоволенні позову, вказуючи на його необґрунтованість.

25.10.2022 представник позивача подала до суду відповідь на відзив.

Ухвалою суду від 07.06.2023 позов ТДВ «СК «Альфа-Гарант» до ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів було залишено без розгляду.

Не погодившись із вказаною ухвалою, 23.06.2023 ТДВ СК «Альфа-Гарант» подало апеляційну скаргу.

Постановою Київського апеляційного суду від 10.10.2023 апеляційну скаргу ТДВ СК «Альфа-Гарант» задоволено, ухвалу суду від 07.06.2023 скасовано та направлено справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Не погодившись із вказаною постановою, 08.11.2023 представником відповідача ОСОБА_3 подано касаційну скаргу.

Постановою Верховного суду від 19.02.2024 касаційну скаргу представника відповідача залишено без задоволення, а постанову Київського апеляційного суду від 10.10.2023 - без змін.

11.03.2024 матеріали справи надійшли до суду першої інстанції.

21.08.2024, до початку розгляду справи по суті представник відповідача ОСОБА_3. подав до суду письмову заяву, в якій просив застосувати до вимог позивача позовну давність.

У судове засідання позивач та його представник не з`явилися, в матеріалах справи міститься клопотання представника позивача Білинової А.В. про розгляд справи без її участі.

Відповідач та його представник в судове засідання не з`явилися, представником ОСОБА_3 подано клопотання про розгляд справи без його участі, в якому він також просив застосувати строк позовної давності та відмовити у задоволенні позовних вимог.

Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Дослідивши матеріали справи, повно і всебічно оцінивши всі фактичні обставини справи та докази, які мають значення для розгляду справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як встановлено судом, 23.08.2017 між ТДВ «СК «Альфа-Гарант» та ТОВ «Будресурс-Економія» було укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (поліс) №АМ-, яким забезпечено транспортний засіб «Ford Transit», д.н.з. НОМЕР_1 .

21.06.2018 о 15 год. 45 хв. в м. Києві по вул. Скляренка, 5 сталася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу «Ford Transit», д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_2 та транспортного засобу марки «Renault Kangoo», д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 .

Вказана дорожньо-транспортна пригода сталася в результаті порушення правил дорожнього руху водієм автомобіля «Renault Kangoo», д.н.з. НОМЕР_2 , ОСОБА_1 .

В результаті ДТП вказані транспортні засоби зазнали механічних пошкоджень.

Зазначені обставини та вина відповідача підтверджена постановою Оболонського районного суду міста Києва від 05.09.2018 у справі №756/8478/18, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст. 124, ч.1 ст. 130 КУпАП, та застосовано відносно нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 10 200,00 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік.

Постанова суду не оскаржувалася та набрала законної сили 16.09.2018.

У відповідності до ст. 82 ЦПК України вказані обставини не підлягають доказуванню.

25.06.2018 ТОВ «Будресурс-Економія» повідомило ТДВ «СК «Альфа-Гарант» про дорожньо-транспортну пригоду, яка мала місце 21.06.2018 за участю транспортного засобу марки «Ford Transit», д.н.з. НОМЕР_1 , а також цього ж дня звернулося до вказаної страхової компанії із заявою про виплату страхового відшкодування.

Згідно з розрахунком ТОВ «Ніко Форвард Мегаполіс» №02422 від 27.06.2018 вартість відновлювального ремонту транспортного засобу марки «Ford Transit», д.н.з. НОМЕР_1 , з урахуванням запчастин, становить 189 399,22 грн. з ПДВ.

14.09.2018 ТДВ «СК «Альфа-Гарант» на підставі розрахунку страхового відшкодування складено страховий акт №ЦВ/18/1555, яким визначено суму страхового відшкодування, що підлягає до виплати ТОВ «Будресурс-Економія», у розмірі 28 726,58 грн.

Вказану суму страхового відшкодування позивачем було перераховано потерпілій стороні шляхом безготівкового переказу на банківський рахунок, що підтверджується платіжним дорученням №ID-110031 від 14.09.2018.

Крім того, судом встановлено, що 16.11.2018 між ТДВ «СК «Альфа-Гарант» та ТОВ «Будресурс-Економія» було підписано угоду про розмір страхового відшкодування, відповідно до якої затверджено остаточну суму страхового відшкодування за полісом №АМ-, яким забезпечено транспортний засіб «Ford Transit», д.н.з. НОМЕР_1 , в розмірі 49 726,58 грн., що з вирахуванням франшизи в сумі 1 000,00 грн. становить 48 726,58 грн.

19.11.2018 ТДВ «СК «Альфа-Гарант» на підставі розрахунку страхового відшкодування складено страховий акт №ЦВ/18/1555/1, яким визначено суму страхового відшкодування, що підлягає до виплати ТОВ «Будресурс-Економія», у розмірі 20 000,00 грн.

Вказану суму страхового відшкодування позивачем було перераховано потерпілій стороні шляхом безготівкового переказу на банківський рахунок, що підтверджується платіжним дорученням №ID-112226 від 19.11.2018.

Враховуючи наведене, суд приймає до уваги загальний розмір відшкодування заподіяння шкоди, як вірно визначений.

Встановлено також, що цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу «Renault Kangoo», д.н.з. НОМЕР_2 , ОСОБА_1 була застрахована в ТДВ «СК «Альфа-Гарант» на підставі полісу №АМ/0539959.

Відповідно до положень статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.

Згідно зі ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування у повному обсязі. До збитків відносяться витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Відповідно до частин першої та другої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

З огляду на зазначені положення статті 509 та з урахуванням приписів статей 11, 22, 599, 1166-1168 ЦК України факт завдання особі шкоди, якщо ця особа (потерпілий) не перебуває в договірних правовідносинах з особою, яка завдала шкоди, та/або якщо завдання такого роду шкоди не пов`язане з виконанням цими особами обов`язків за договором, породжує виникнення позадоговірного, деліктного зобов`язання. Воно виникає з факту завдання шкоди й припиняється належним виконанням у момент відшкодування потерпілому шкоди в повному обсязі особою, яка завдала шкоду. Сторонами деліктного зобов`язання класично виступають потерпілий (кредитор) і особа, яка завдала шкоди (боржник).

За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник - особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (частина друга статті 1187 ЦК України).

Разом з тим, правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом передбачено такий обов`язок.

Відповідно до ч.1 ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Так, відповідно до статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають з обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

До сфери обов`язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України від 01.07.2004 №1961-IV «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон № 1961-IV).

Метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності Закон № 1961-IV (стаття 3) визначає забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок ДТП, а також захист майнових інтересів страхувальників. Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 Закону № 1961-IV).

Згідно зі статтею 6 цього Закону страховим випадком є ДТП, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

За змістом статей 9, 22-31, 35, 36 Закону №1961-IV настання страхового випадку (скоєння ДТП) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, пов`язана зі смертю потерпілого. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування повинно відповідати розміру оціненої шкоди, але якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

З огляду на зазначене, сторонами договору обов`язкового страхування цивільно- правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є страхувальник та страховик. При цьому договір укладається з метою забезпечення прав третіх осіб потерпілих) на відшкодування шкоди, завданої цим третім особам унаслідок скоєння ДТП за участю забезпеченого транспортного засобу.

Завдання потерпілому шкоди особою, цивільна відповідальність якої застрахована, внаслідок ДТП породжує деліктне зобов`язання, в якому право потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі кореспондується відповідний обов`язок боржника (особи, яка завдала шкоди). Водночас, така ДТП слугує підставою для виникнення договірного зобов`язання згідно з договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, в якому потерпілий так само має право вимоги до боржника (в договірному зобов`язанні ним є страховик).

Разом з тим, зазначені зобов`язання не виключають одне одного. Деліктне зобов`язання - первісне, основне зобов`язання, у якому діє загальний принцип відшкодування шкоди в повному обсязі, підставою його виникнення є завдання шкоди. Натомість страхове відшкодування - виплата, яка здійснюється страховиком відповідно до умов договору, виключно в межах страхової суми та в разі, якщо подія, унаслідок якої завдано шкоди, буде кваліфікована як страховий випадок. Одержання потерпілим страхового відшкодування за договором не обов`язково припиняє деліктне зобов`язання, оскільки страхового відшкодування може бути недостатньо для повного покриття шкоди, й особа, яка завдала шкоди, залишається зобов`язаною. При цьому, потерпілий не є стороною договору страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, але наділяється правами за договором: на його, третьої особи, користь страховик зобов`язаний виконати обов`язок зі здійснення страхового відшкодування.

Особа здійснює свої права вільно, на власний розсуд (частина перша статті 12 ЦК України). Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї (частина друга статті 14 цього Кодексу).

Відповідно до статті 511 ЦК України зобов`язання не створює обов`язку для третьої особи. У випадках, встановлених договором, зобов`язання може породжувати для третьої особи права щодо боржника та (або) кредитора.

Згідно із частинами першою та четвертою статті 636 ЦК України договором на користь третьої особи є договір, у якому боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок на користь третьої особи, яка встановлена або не встановлена у договорі. Якщо третя особа відмовилася від права, наданого їй на підставі договору, сторона, яка уклала договір на користь третьої особи, може сама скористатися цим правом, якщо інше не випливає із суті договору.

З огляду на зазначене, право потерпілого на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка завдала шкоди, є абсолютним і не може бути припинене чи обмежене договором, стороною якого потерпілий не був, хоч цей договір і укладений на користь третіх осіб. Закон надає потерпілому право одержати страхове відшкодування, але не зобов`язує одержувати його. При цьому відмова потерпілого від права на одержання страхового відшкодування за договором не припиняє його права на відшкодування шкоди в деліктному зобов`язанні.

Таким чином, потерпілому як кредитору належить право вимоги в обох видах зобов`язань - деліктному та договірному. Він вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди, або шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування, або шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених статтею 1194 ЦК України підстав.

Потерпілий може відмовитися від свого права вимоги до страховика та одержати повне відшкодування шкоди від особи, яка її завдала, в межах деліктного зобов`язання, незалежно від того, чи застрахована цивільно-правова відповідальність особи, яка завдала шкоди. У такому випадку особа, яка завдала шкоди і цивільно-правова відповідальність якої застрахована, після задоволення вимоги потерпілого не позбавлена права захистити свій майновий інтерес за договором страхування та звернутися до свого страховика за договором з відповідною вимогою про відшкодування коштів, виплачених потерпілому, в розмірах та обсязі згідно з обов`язками страховика як сторони договору обов`язкового страхування цивільно- правової відповідальності.

Наведене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 26.10.2016 у справі №6-954цс16.

Крім того, відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеної в постанові від 14.09.2016 у справі №6-725цс16, право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем є абсолютним і суд не вправі відмовити в такому позові з тих підстав, що цивільно-правова відповідальність заподіювана шкоди застрахована. У разі задоволення такого позову заподіювач шкоди не позбавлений можливості пред`явити майнові вимоги до страхової компанії, з якою ним укладено договір обов`язкового страхування.

Згідно з положеннями п. 22.1. ст. 22 Закону №1961-IV при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Таким чином, Законом покладається обов`язок страховика по відшкодуванню шкоди третім особам у межах обумовлених сум страхового відшкодування.

Відповідно до ст. 29 Закону №1961-IV у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України.

Таким чином, страховик несе відповідальність в межах ліміту з вирахуванням франшизи та значення коефіцієнту фізичного зносу.

У відповідності до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч.1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Аналізуючи наявні в матеріалах справи докази, керуючись вищенаведеними нормами цивільного законодавства України, суд дійшов висновку щодо правомірності звернення позивача з вимогою про стягнення в порядку регресу з відповідача ОСОБА_1 на його користь суми страхового відшкодування у розмірі 48 726,58 грн., сплаченого позивачем на користь потерпілого за наслідками дорожньо-транспортної пригоди, що відбулась з вини відповідача, отримавши таким чином право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування.

На підставі викладеного, суд робить висновок, що заявлені позивачем вимоги є законними, обґрунтованими, доведені належними та допустимими доказами, а тому із урахуванням того, що сума страхового відшкодування у розмірі 48 726,58 грн. ОСОБА_1 позивачу не відшкодована, така сума підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Вирішуючи заяву представника відповідача ОСОБА_3 про застосування до спірних правовідносин строку позовної давності, суд зазначає наступне.

У заяві про застосування строку позовної давності представник відповідача зазначив, що оскільки позивач здійснив страхову виплату на користь ТОВ «Будресурс-Економія» 14.09.2018, а до суду з даним позовом звернувся 12.11.2021, ним пропущено встановлений законом строк позовної давності.

Однак суд з таким твердженням представника відповідача не погоджується, виходячи з наступного.

Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу, відповідно до ст. 256 ЦК України.

Відповідно до статті 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно з частиною 1 статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

При регресі перебіг строку позовної давності починає обчислюватися з того моменту, коли страховик виплатив страхове відшкодування.

Такий висновок зробив Верховний Суд України у постанові від 10.01.2019 у справі №200/13392/13-ц.

Як встановлено судом, позивач здійснив виплату страхового відшкодування на користь ТОВ «Будресурс-Економія» на підставі договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (поліс) №АМ- в загальному розмірі 48 726,58 грн. двома платежами, а саме: 14.09.2018 - у розмірі 28 726,58 грн. та 19.11.2018 - у розмірі 20 000,00 грн.

Таким чином, початок перебігу строку позовної давності розпочався з 20.11.2018.

Позовну заяву надіслано позивачем до суду 10.11.2021, що підтверджується наявним в матеріалах справи поштовим конвертом.

Наведене свідчить про те, що строк позовної давності позивачем не пропущено, а тому підстави для відмови в задоволенні позовних вимог у зв`язку з пропуском позивачем строку позовної давності відсутні.

Щодо розподілу судових витрат суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При подачі позову позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 2 270,00 грн. за платіжним дорученням №23608 від 03.11.2021, а також сплачено судовий збір за подання апеляційної скарги до Київського апеляційного суду у розмірі 3 405,00 грн. за платіжною інструкцією №35946 від 20.06.2023, що підтверджується матеріалами справи.

Таким чином, оскільки суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі, до стягнення з відповідача на користь позивача підлягають понесені останнім витрати по сплаті судового збору у загальному розмірі 5 675,00 грн. (2270 + 5675).

Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

14.05.2019 між позивачем та Адвокатським Бюро «Грідін і Партнери» в особі адвоката Грідіна В.В. укладено договір про надання правової допомоги, що підтверджено витягом з договору.

Відповідно до акту прийому-передачі наданої правничої допомоги від 08.11.2021 загальна сума наданих послуг становить 8 000,00 грн., що також підтверджено детальним розрахунком та описом робіт, виконаних за договором про надання правничої допомоги від 14.05.2019.

Надаючи оцінку вищезазначеним доказам, суд враховує, що, відповідно до ст. 59 Конституції України кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Положення частин першої та другої ст. 137 ЦПК України кореспондуються із європейськими стандартами, зокрема, пунктом 14 Рекомендацій Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам щодо шляхів полегшення доступу до правосуддя № R (81) 7, яким передбачено, що за винятком особливих обставин, сторона, що виграла справу, повинна в принципі отримувати від сторони, що програла відшкодування зборів і витрат, включаючи гонорари адвокатів, які вона обґрунтовано понесла у зв`язку з розглядом.

Відповідно до Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (п. 6 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність»).

Видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами (ст. 19 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність»).

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено у пункті 95 рішення у справі «Баришевський проти України» (Заява № 71660/11), п. 80 рішення у справі «Двойних проти України» (Заява № 72277/01), п. 88 рішення у справі «Меріт проти України» (заява № 66561/01), заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Крім того, у п. 154 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Lavents v. Latvia» (заява № 58442/00) зазначено, що згідно зі статтею 41 Конвенції Суд відшкодовує лише ті витрати, які, як вважається, були фактично і обов`язково понесені та мають розумну суму.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

З огляду на вищевикладене, враховуючи характер виконаної адвокатом роботи, принципи співмірності та розумності судових витрат, критерії реальності адвокатських витрат та розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, складності виконаної адвокатом роботи, критерію необхідності вчинення відповідних дій адвокатом, значимості таких дій у справі, кількості проведених судових засідань за участю представника відповідача, суд вважає вірним стягнути з відповідача на користь позивача витрати, понесені на професійну правничу допомогу в розмірі 8 000,00 грн.

На підставі викладеного, керуючись статтями 10, 12, 13, 23, 81, 89, 247, 258, 259, 273, 352, 354, 355 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант» до ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант» грошові кошти у розмірі 48 726,58 грн (сорок вісім тисяч сімсот двадцять шість гривень 58 копійок).

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант» судовий збір у загальному розмірі 5675,00 грн (п`ять тисяч шістсот сімдесят п`ять гривень 00 копійок) та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 8000,00 грн (вісім тисяч гривень 00 копійок).

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Повне найменування сторін по справі:

- позивач - Товариство з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант», місцезнаходження: м. Київ, бульв. Лесі Українки, 26, ;

- відповідач - ОСОБА_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 .

Повний текст рішення суду складено 28.10.2024.

Суддя О. О. Ковбасюк