Номер провадження: 22-ц/813/1060/24
Справа № 523/450/13- ц
Головуючий у першій інстанції Середа І. В.
Доповідач Лозко Ю. П.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.12.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Лозко Ю.П.,

суддів: Кострицького В.В., Назарової М.В.,

за участю секретаря судового засідання Пересипка Д.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Одеського апеляційного суду в порядку спрощеного провадження

апеляційну скаргу ОСОБА_1

на ухвалу Суворовського районного суду м. Одеси від 26 вересня 2022 року

у справі за поданням приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Цинєва Віталія Олександровича про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_1 ,

встановив:

У вересні 2022 року приватний виконавець виконавчого округу Одеської області Цинєв В.О. звернувся до суду із вказаним вище поданням, у якому просив тимчасово обмежити у праві виїзду за межі України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до повного виконання ним зобов`язань, покладених рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 16 вересня 2013 року у справі № 523/450/13-ц про стягнення з нього на користь публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії-Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк» заборгованості за кредитним договором №1350 від 10 липня 2007 року в розмірі 6312,02 дол.США у гривневому еквіваленті за курсом НБУ на час здійснення сплати заборгованості, та судовий збір в розмірі 327,19 грн.

Вказане подання обґрунтовано такими обставинами.

На виконанні у приватного виконавця перебуває виконавчий лист № 523/450/13-ц , виданий 15 червня 2021 року Суворовським районним судом м. Одеси про стягнення з ОСОБА_1 на користь публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії-Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк» заборгованості за кредитним договором №1350 від 10 липня 2007 року в розмірі 6312,02 дол.США у гривневому еквіваленті за курсом НБУ на час здійснення сплати заборгованості, та судовий збір в розмірі 327,19 грн, за яким 07 липня 2021 року приватним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження, копію якої направлено боржнику, відповідно до вимог ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження» (реєстр поштового відправлення наявний в матеріалах ВП), яка зазначена у виконавчому документі.

Однак вимоги виконавчого документу виконано не було. Вжитими виконавцем заходами примусового виконання рішення встановлено, що у боржника, відкриті банківські рахунки у АТ «Ощадбанк» та у АБ «Південний», на яких не достатньо коштів для погашення заборгованості та сплати основної винагороди приватному виконавцю.

У ході виконання рішення встановлено, що боржник не працює, пенсію не отримує, об`єктів рухомого чи нерухомого майна у власності не має. Боржник належних дій по виконанню встановлених рішенням суду майнових обов`язків не вживає, законні вимоги приватного виконавця не виконує, заборгованість не погашає, при цьому боржник має реальну можливість перетинати кордон України з метою ухилення від виконання рішення суду.

Оскільки вимоги виконавчого документу не виконано, державним виконавцем вжито всіх заходів примусового виконання рішення суду, боржник ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, тому виконавець просить тимчасово обмежити ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України до виконання своїх зобов`язань, за виконавчим листом.

Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 26 вересня 2022 року задоволено подання приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Цинєва Віталія Олександровича про тимчасове обмеження праві виїзду за межі України ОСОБА_1 .

У апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати ухвалу Суворовського районного суду м. Одеси від 26 вересня 2022 року, як незаконну та необґрунтовану, посилаючись на те, що висновок суду про задоволення вказаного вище подання приватного виконавця з підстав наведених в оскаржуваному судовому рішенні є помилковим, оскільки у цій справі останнім не доведено існування умов для застосування відносно нього як боржника обмеження у праві виїзду за межі України, що визначені ст.441 ЦПК України та нормами ЗУ «Про виконавче провадження».

У відзиві на апеляційну скаргу АТ «Ощадбанк», заперечуючи проти її задоволення зазначив, що оскаржувана ухвала Суворовського районного суду м. Одеси від 26 вересня 2022 року є законною та обґрунтованою, постановлена із урахуванням обставин щодо ухилення ОСОБА_1 від виконання рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 16 травня 2013 року.

У судове засідання скаржник не з`явився про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, що відповідно до вимог ч.2 ст. 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши доповідача, пояснення представника АТ «Ощадбанк» адвоката Шидерової Н.С., за доводами апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість оскаржуваної ухвали суду, в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає апеляційну скаргу такою, що підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Оскаржуване судове рішення вказаним вимогам не відповідає.

Задовольняючи вимоги подання приватного виконавця про обмеження боржника ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України до виконання покладених на нього судовим рішенням зобов`язань перед стягувачем АТ «Ощадбанк» суд виходив з того, що боржник ухиляється від виконання своїх зобов`язань за рішенням суду про що свідчить відсутність з його боку дій, направлених на виконання рішення суду та невиконання вимог приватного виконавця, за умови належної обізнаності про наявність рішення суду.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду, з огляду на таке.

Як убачається з матеріалів справи, в провадженні приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Цинєва В.О. перебуває виконавче провадження 66053390 з виконання виконавчого листа № 523/450/13-ц , виданого 15 червня 2021 року Суворовським районним судом м. Одеси про стягнення з ОСОБА_1 на користь публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії-Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк» заборгованості за кредитним договором №1350 від 10 липня 2007 року в розмірі 6312,02 дол.США у гривневому еквіваленті за курсом НБУ на час здійснення сплати заборгованості, та судовий збір в розмірі 327,19 грн.

07 липня 2021 виконавцем, винесено постанови про відкриття виконавчого провадження, стягнення основної винагороди, про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження, про звернення стягнення на майно боржника, про арешт майна боржника, про арешт коштів боржника (а.с.13,18,22, 24, 27).

Того ж дня виконавцем сформовано запити до Регіонального сервісного центру МВС та ГУ Держгеокадастру в Одеській області (а.с. 29), ГУ Держпраці в Одеській області, Державного агентства рибного господарства України, Державної служби морського та річкового транспорту України (а.с. 30), Державної прикордонної служби України (а.с.31), ГУ державної міграційної служби України в Одеській області (а.с.32), КП «БТІ» ОМР (а.с.35), а також сформовано витяги з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна (а.с.28), Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію обтяження (а.с. 33),Державного реєстру обтяжень рухомого майна (а.с. 34).

Згідно відповідей АБ «Банк Південний», (а.с. 42), ПАТ МТБ Банк (а.с. 43), АБ «Укргазбанк» (а.с. 44), АТ «Райффайзен Банк Аваль» (а.с. 45), АТ «АльфаБАнк» (а.с. 46), АТ «Укрсиббанк» (а.с. 48) ОСОБА_1 у таких не обслуговується.

Залишок коштів ОСОБА_1 у АТ «ОщадБанк» на рахунку для соціальних виплат- 0 грн та на рахунку для пенсійних виплат 133,50 грн (а.с. 49),

Згідно з наданої приватному виконавцю інформацією відсутні відомості щодо джерел отримання доходів боржником ОСОБА_1 , право власності на об`єкти рухомого чи нерухомого майна за ним не зареєстровано (а.с.47,50,51,52,53).

Відповідно до довідки ГУ ДМС в Одеській області від 14 липня 2021 року ОСОБА_1 документовано паспортом громадянина України для виїзду за кордон серії НОМЕР_1 від 16.06.2015 року (а.с. 57) та відповідно до інформації Державної прикордонної служби боржник 10.08.2022 року, 18.06.2022 року, 22.11.2021 року перетинав державний кордон України з посвідченням особи моряка (а.с. 58).

За статті 129 Конституції України, судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права позивача (стягувача) на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. ЄСПЛ, здійснюючи тлумачення ст. 6 Конвенції, зазначає, що право на звернення до суду було б ілюзорним, якби національна правова система договірної сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду одній зі сторін, а тому виконання рішення, має розглядатися як невід`ємна частина "судового процесу" ("Горнсбі проти Греції").

Окрім того, існування боргу, який підтверджений остаточним судовим рішенням, дає особі, на користь якої таке рішення постановлено, підґрунтя для "законного сподівання" на виплату цього боргу і становить "майно" цієї особи у розумінні ст. 1 Першого протоколу Конвенції, а відсутність у заявника можливості домогтися виконання судового рішення, ухваленого на його користь, становить втручання у право на мирне володіння майном, передбачене ст. 1 Першого протоколу (рішення ЄСПЛ у справах: "Агрокомплекс проти України", "Іванов проти України").

Водночас, свобода пересування особи гарантована ст. 2 Протоколу №4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до положень ч. 2 якої кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. Разом з тим, ч. 3 вказаної статті передбачено, що на здійснення цього права не можуть бути встановлені жодні обмеження, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

У справі "Гочев проти Болгарії" (рішення від 26 листопада 2009 року) ЄСПЛ підсумував принципи, з урахуванням яких має відбуватися оцінка правомірності вжиття заходів щодо обмеження свободи пересування особи у зв`язку з неоплаченими боргами, зазначивши, що таке обмеження має відповідати одразу трьом критеріям: по-перше, має ґрунтуватися на законі, по-друге, переслідувати одну з легітимних цілей, передбачених у ч. 3 ст. 2 Протоколу №4 до Конвенції, і по-третє, бути пропорційним меті його застосування, тобто знаходитися в справедливому балансі між правами людини та публічним інтересом.

При цьому у п. 49 вказаного рішення ЄСПЛ зазначив при вирішенні питання про пропорційність обмеження даного права з метою стягнення неоплачених боргів слід пам`ятати, що таке обмеження може бути виправдано лише тоді, коли воно дійсно сприятиме досягненню переслідуваної мети гарантування повернення вказаних боргів. Аналогічні висновки викладені у рішенні ЄСПЛ від 13 листопада 2003 року у справі "Напияло проти Хорватії" п. п. 78-82).

Стаття 2 Протоколу №4 до Конвенції дозволяє втручатися у здійснення особою права на свободу вільного пересування лише у відповідності із законом і в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб, якщо таке втручання було пропорційним.

Тобто, для втручання у право боржника на свободу вільного пересування необхідно дотриматися розумного балансу (пропорційності) між правами боржника щодо вільного пересування та правами стягувача на остаточне виконання судового рішення і його правами на борг як на його майно.

Статтею 18 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавець зобов`язаний, у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов`язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів.

Статтею 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» № 3857-ХІІ у редакції від 10 грудня 2015 року встановлено, що громадянинові України може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон, зокрема, у випадках, якщо він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням, - до виконання зобов`язань.

Відповідно до ч. 4 ст. 441 ЦПК України ухвала про тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути постановлена за поданням державного або приватного виконавця, яким відкрито відповідне виконавче провадження.

Ухилення боржника від виконання своїх зобов`язань є оціночним поняттям. Теоретично їх невиконання може бути зумовлене об`єктивними причинами, наприклад, внаслідок відсутності майна, роботи, незадовільного фінансового стану, тривалого відрядження, важкої хвороби тощо. Однак воно може мати й принципово інше походження, суб`єктивне, коли боржник свідомо ухиляється від виконання - має змогу виконати зобов`язання у повному обсязі або частково, але не робить цього без поважних причин.

Критерій достатності вжитих боржником з метою належного виконання зобов`язання заходів має визначатися судом і відноситься до його дискреційних повноважень.

Юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду передбачені саме за ухилення від виконання зобов`язань, а не за наявність факту їх невиконання.

При цьому, під ухиленням від виконання зобов`язань, покладених судовим рішенням слід розуміти такі діяння (дії чи бездіяльність) особи боржника, які полягають у навмисному чи іншому свідомому невиконанні ним таких обов`язків.

За статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження є завершальною стадією судового процесу.

Стосовно зазначення судом в оскаржуваній ухвалі про обізнаність боржника про рішення суду, колегія суддів зауважує про таке.

Частиною першою статті 18 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Положенням частини першої статті 13 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Згідно із частиною другою статті 18 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець зобов`язаний: 1) здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом; 2) надавати сторонам виконавчого провадження, їхнім представникам та прокурору як учаснику виконавчого провадження можливість ознайомитися з матеріалами виконавчого провадження; 3) розглядати в установлені законом строки заяви сторін, інших учасників виконавчого провадження та їхні клопотання; 4) заявляти в установленому порядку про самовідвід за наявності обставин, передбачених цим Законом; 5) роз`яснювати сторонам та іншим учасникам виконавчого провадження їхні права та обов`язки.

Відповідно до пункту першого частини першої статті 26 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

Згідно з частиною першою статті 28 Закону України "Про виконавче провадження" копії постанов виконавця та інші документи виконавчого провадження (далі - документи виконавчого провадження) доводяться виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам простим поштовим відправленням або доставляються кур`єром, крім постанов про відкриття виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу, повідомлення стягувачу про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, постанов, передбачених пунктами 1-4 частини дев`ятої статті 71 цього Закону, які надсилаються рекомендованим поштовим відправленням. Боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

Документи виконавчого провадження надсилаються стягувачу та боржнику за їхніми адресами, зазначеними у виконавчому документі. У разі зміни стороною місця проживання чи перебування або місцезнаходження документи виконавчого провадження надсилаються за адресою, зазначеною у відповідній заяві сторони виконавчого провадження.

Документи виконавчого провадження доводяться до відома або надсилаються адресатам не пізніше наступного робочого дня з дня їх винесення.

Колегія суддів зауважує про обв`язок виконавця довести у визначений ЗУ "Про виконавче провадження" спосіб доводити до відома боржника постанов виконавця та інші документи виконавчого провадження.

Перевіривши матеріали справи колегія суддів виснує про безпідставність посилань приватного виконавця щодо направлення боржнику ОСОБА_1 постанови про відкриття виконавчого провадження.

Відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до чч. 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом

За ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Так, у порушення вимог ст.ст. 77-80 ЦПК України, приватним виконавцем до відповідного подання не надано жодних належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів на підтвердження направлення боржнику подання про тимчасове обмеження його у праві виїзду за межі України, як і будь-яких постанов, винесених у виконавчому провадженні .

Додана копія реєстру згрупованих відправлень АТ Укрпошта таким доказом не є, зважаючи на неможливість встановлення з її змісту ані змісту відповідно відправлення (а.с.14зворот).

Урахування ж судом першої інстанції обізнаності ОСОБА_1 про існування рішення суду для вирішення питання про ухилення боржника від виконання рішення у виконачому провадженні є безпідставними.

Не може залишитися поза увагою апеляційного суду і те, що відповідно до вимог ч. 1 ст. 18 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Однак, з матеріалів справ убачається, що приватний виконавець за час перебування на виконанні виконавчого листа №523/450/13-ц, АСВП №66053390 жодного разу не виходив за адресою проживання боржника, вказаною у виконавчому документі, обмежившись лише формуванням запитів та довідок 09.07.2021 року. Водночас, матеріали справи хоча і містять копії постанов, що виносились приватним виконавцем, однак не містять жодних доказів на підтвердження вчинення виконавцем передбачених Законом дій для доведення такої інформації до відома боржника.

Аналізуючи положення статті 441 ЦПК України у взаємозв`язку з положеннями статті 6 Закону України "Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України" та положеннями Закону України "Про виконавче провадження", слід дійти висновку, що підставою для встановлення особі тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України є встановлення судом, який розглядає подання державного виконавця, факту умисного ухилення боржника від виконання своїх майнових зобов`язань перед стягувачем. Тобто, якщо боржник, який має можливість, свідомо ухиляється від покладеного на нього судом обов`язку.

Водночас, матеріали справи не містять жодних належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів на підтвердження умисного ухилення боржника ОСОБА_1 від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням, у розумінні наведених вище норм.

Не може залишитися поза увагою апеляційного суду і те, що станом на час звернення приватного виконавця з цим поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника, відповідне виконавче провадження тривало менше одного місяця.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що обмеження боржника ОСОБА_1 у праві виїзду за кордон без вилучення паспорта громадянина є передчасним.

З огляду на наведене, колегія суддів вважає помилковим висновок суду про задоволення подання приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Цинєва В.О. про тимчасове обмеження боржника ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документа; стягувач АТ «Ощадбанк» з вказаних вище підстав.

Відповідно до ч. 1 п. 2 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ч.1 п.п.1,3,4 ч.2 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

За таких обставин колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а оскаржуване судове рішення скасуванню із ухваленням нового судового рішення про відмову в задоволенні подання приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Цинєва В.О. про тимчасове обмеження боржника ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документа; стягувач АТ «Ощадбанк».

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Суворовського районного суду м. Одеси від 26 вересня 2022 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Відмовити у задоволенні подання приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Цинєва Віталія Олександровича про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_1 без вилучення паспорту громадянина України для виїзду за кордон.

Постанова Одеського апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту.

Головуючий Ю.П. Лозко

Судді: В.В. Кострицький

М.В. Назарова