печерський районний суд міста києва
Справа № 757/3354/23-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 листопада 2024 року

Печерський районний суд м. Києва в складі:

головуючого: судді Григоренко І.В.,

при секретарях: Андрієнко І.І., Габрисі О.М.,

за участю:

представника позивача: не з`явився,

представника відповідача-1: Власюк К.П. ,

представника відповідача-2: Калинич М.І. ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про виділення частки в спільному майні та стягнення компенсації, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 (далі - позивач, ОСОБА_3 ) звернувся до Печерського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_4 (далі - відповідач-1, ОСОБА_4 ), ОСОБА_5 (далі - відповідач-2, ОСОБА_5 ), в якому просить визнати за позивачем в порядку виділу його частки у спільному майні право власності на частку у розмірі 1/3 квартири АДРЕСА_1 ; стягнути з відповідача-1 та відповідача-2 в рівних частинах компенсацію вартості квартири АДРЕСА_1 , а саме, по 1 140 928,07 грн., з кожної; стягнути з відповідача-1 та відповідача-2 на користь позивача судові витрати.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що разом із відповідачами є співвласником двохкімнатної квартири АДРЕСА_1 . Згідно технічного паспорта на квартиру вбачається, що квартира складається з двох кімнат житловою площею 39,9 кв.м (1-а кімната площею 17,0 кв.м, 2-а кімната площею 22,9 кв.м) кухні - 10,8 кв.м, ванної кімнати - 3,2 кв.м, вбиральні (поєднаної) - 1,2 кв.м, коридору - 14,75 кв.м, квартира обладнана балконом 3,5 кв.м. Загальна площа квартири становить 69,85 кв.м Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 02.09.2019 року у справі № 757/34521/16-ц шлюб між ним та ОСОБА_4 було розірвано. Між сторонами не укладено будь-яких угод відносно власності на квартиру, тому їх частки як співвласників у спільній сумісній власності є рівними. Позивач проживає окремо та не має можливості користуватися своїм майном, оскільки сторони перебувають у неприязних стосунках, відповідачі не надають йому можливості вільно заходити у квартиру та проживати у ній, чинять перешкоди у користуванні нею. Оскільки квартира має лише дві кімнати, один туалет, одну кухню та один вихід, її поділ між трьома співвласниками з можливістю виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири, так само, як і виділ позивачу такого ізольованого приміщення в квартирі є технічно неможливими. За таких обставин, позивач просить визнати за ним в порядку виділу його частки у спільному майні право власності на частку у розмірі 1/3 квартири та стягнути з відповідачів на користь позивача в рівних частинах компенсацію вартості 1/3 квартири, припинивши право власності позивача на вказану квартиру.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 26.01.2023 року, справу було передано судді Печерського районного суду м. Києва Григоренко І.В.

На виконання ч. 6 ст. 187 ЦПК України, 26.01.2023 року судом було зроблено запит до органу реєстрації місця перебування та місця проживання відповідачів щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) такої фізичної особи та 06.02.2023 року одержано ваідповідь.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 06.02.2023 року в порядку загального позовного провадження відкрито провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про виділення частки в спільному майні та стягнення компенсації, підготовче засідання у справі призначено на 11.05.2023 року.

20.04.2023 року на адресу Печерського районного суду м. Києва від представника відповідача-1 - адвоката Власюк К.П. надійшов відзив на позовну заяву, в якому остання зазначає, що позовна заява є необґрунтованою та не відповідає підставам припинення права власності на частку у спільному майні, оскільки подана без посилання на належні, допустимі докази, а тому відсутні правові підстави для її задоволення. Більше того, рішенням Печерського районного суду м. Києві від 22.016.2020 року у справі № 757/52976/18-ц відмовлено у позові ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про визнання частки, усунення перешкод в користуванні та встановлення порядку користування квартирою, що є спільною частковою власністю.

21.04.2023 року на адресу Печерського районного суду м. Києва від позивача надійшла відповідь на відзив, в якій останній зазначає, що постановою Верховного Суду від 23.01.2019 року у справі № 757/24164/17-ц, Верховний Суд не тільки констатував неможливість поділу квартири у багатоповерховому будинку, але й роз`яснив, що для з`ясування технічної неможливості поділу квартири між кількома співвласниками не потрібно призначати будівельно-технічну експертизу, адже суду не потрібні спеціальні знання для встановлення цього очевидного факту.

Протокольними ухвалами Печерського районного суду м. Києва від 11.05.2023 року приєднано до матеріалів справи відзив на позовну заяву; відповідь на відзив; копію постанови Великої палати Верховного суду від 08.02.2022 року у справі № 209/3085/20, та, у зв`язку із неявкою відповідача-2, відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 198 ЦПК України, підготовче засідання було відкладено до 17.08.2023 року.

15.08.2023 року на електронну пошту Печерського районного суду м. Києва від представника відповідача-2 - адвоката Красюк А.В. надійшло клопотання про відкладення розгляду справи та надання додаткового строку для подання відзиву.

17.08.2023 року на адресу Печерського районного суду м. Києва від представника відповідача-1 - адвоката Власюк К.П. надійшла заява про проведення підготовчого засідання, призначеного на 17.08.2023 року, без фіксування технічними засобами.

17.08.2023 року на адресу Печерського районного суду м. Києва від представника позивача - адвоката Хасіна І.Б. надійшла заява про проведення підготовчого засідання, призначеного на 17.08.2023 року, без фіксування технічними засобами.

Протокольною ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 17.08.2023 року, у зв`язку із задоволенням клопотання представника відповідача-2, згідно п. 3 ч. 2 ст. 198 ЦПК України, підготовче засідання було відкладено до 23.11.2023 року.

03.08.2023 року з використанням системи «Електронний суд» на адресу Печерського районного суду м. Києва від представника позивача - адвоката Хасіна І.Б. надійшла заява, яка була передана головуючому судді 18.08.2023 року, про проведення підготовчого засідання без участі позивача та його представника, в якій останній просив призначити справу до розгляду по сутті.

02.10.2023 року на адресу Печерського районного суду м. Києва від представника відповідача-2 - адвоката Красюк А.В. надійшов відзив на позовну заяву, в якому остання вказує, що згідно зі Звітом про оцінку майна від 11.08.2023 року, оцінювач Гуськова І.Г. ринкова вартість квартири становить 4 253 800,00 грн., відповідно ринкова вартість 1/3 частини квартири становить 1 417 933,33 грн., що є на порядок нижчою вартістю ніж зазначає позивач. Вважає, що твердження позивача, які нібито повинні доводити мотиви вимог позивача, є голослівними та не підтвердженими жодними належними, допустимими доказами. У зв`язку з відсутністю обґрунтованих підстав та належних, допустимих доказів, які б їх підтверджували, позовна заява є необґрунтованою, а тому відсутні правові підстави для її задоволення.

17.10.2023 року на адресу Печерського районного суду м. Києва від представника позивача - адвоката Хасіна І.Б. надійшла відповідь на відзив, відповідно до якої останній просить не брати до уваги наданий представником відповідача-2 Звіт про оцінку майна від 11.08.2023 року, підписаний директором ТОВ «Бюро оцінки Авеню», яке на дату складання звіту не мало сертифікату Фонду державного майна України на здійснення оціночної діяльності та не зареєструвало цей звіт. Отже, такий звіт не відповідає вимогам достовірності та є відверто штучним. Крім цього, позивач наполягає на задоволенні позовних вимог, виходячи з ринкової вартості квартири, наведеної у позовній заяві, адже станом на даний час вона є навіть меншою, ніж середня ринкова вартість аналогічних квартир.

23.11.2023 року на адресу Печерського районного суду м. Києва від представника відповідача-2 - адвоката Калинич М.І. надійшла заява про розгляд справи, призначеної на 23.11.2023 року, у її відсутність в якій остання також не заперечувала проти закриття підготовчого провадження у справі.

23.11.2023 року на адресу Печерського районного суду м. Києва від представника відповідача-1 - адвоката Власюк К.П. надійшла заява про розгляд справи, призначеної на 23.11.2023 року, у її відсутність в якій остання також не заперечувала проти закриття підготовчого провадження у справі.

23.11.2023 року на адресу Печерського районного суду м. Києва від представника позивача - адвоката Хасіна І.Б. надійшла заява про розгляд справи, призначеної на 23.11.2023 року, у його відсутність, в якій останній також не заперечував проти закриття підготовчого провадження у справі.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 23.11.2023 року закрито підготовче провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про виділення частки в спільному майні та стягнення компенсації, справу призначено до розгляду по суті в загальному позовному провадженні на 14.03.2024 року.

14.03.2024 року справу знято зі складу, у зв`язку із перебуванням головуючого судді на лікарняному, судове засідання призначено на 09.05.2024 року.

07.03.2024 року електронну пошту Печерського районного суду м. Києва від представника відповідача - 2 - адвоката Калинич М.І. надійшло клопотання, яке було передано головуючому судді 25.03.2024 року, про проведення судового засідання, призначеного на 14 год. 00 хв. 14.03.2024 року, в режимі відеоконференції.

13.03.2024 року на електронну пошту Печерського районного суду м. Києва від представника відповідача-2 - адвоката Калинич М.І. надійшло клопотання, яке було передано головуючому судді 25.03.2024 року, про долучення доказів.

14.03.2024 року з використанням системи «Електронний суд» на адресу Печерського районного суду м. Києва від представника позивача - адвоката Хасіна І.Б. надійшли заперечення на клопотання про доручення доказів, які були передані головуючому судді 25.03.2024 року.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 25.03.2025 року клопотання представника відповідача-2 - адвоката Калинич М.І. про проведення судового засідання у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про виділення частки в спільному майні та стягнення компенсації, у режимі відеоконференції залишено без розгляду.

08.05.2024 року з використанням системи «Електронний суд» на адресу Печерського районного суду м. Києва від представника відповідача-1 - адвоката Власюк К.П. надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, призначеної на 14 год. 00 хв. 09.05.2024 року.

09.05.2024 року справу знято зі складу, у зв`язку із перебуванням головуючого судді на лікарняному, судове засідання призначено на 02.07.2024 року.

26.06.2024 року з використанням системи «Електронний суд» на адресу Печерського районного суду м. Києва від представника позивача - адвоката Хасіна І.Б. надійшла заява про відкладення розгляду справи, призначеної на 02.07.2024 року.

Протокольними ухвалами Печерського районного суду м. Києва від 02.07.2024 року задоволено клопотання про долучення доказів, а саме, приєднано до матеріалів справи копію трудової книжки ОСОБА_5 , заперечення на клопотання про приєднання доказів; у задоволенні клопотання представника позивача про відкладення розгляду справи відмовлено та, у зв`язку з першою неявкою представника позивача, на підставі п. 2 ч. 2 ст. 223 ЦПК України, розгляд справи було відкладено до 01.10.2024 року.

Протокольною ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 01.10.2024 року в судовому засіданні, на підставі ч. 2 ст. 240 ЦПК України, було оголошено перерву перед судовими дебатами до 08.11.2024 року.

31.10.2024 року з використанням системи «Електронний суд» на адресу Печерського районного суду м. Києва від представника позивача - адвоката Хасіна І.Б. надійшов письмовий виступ у судових дебатах, в якому останній зазначив, про розгляд справи у відсутність позивача та його представника, який був переданий головуючому судді 04.11.2024 року.

В судове засідання 08.11.2024 року з`явились, представник відповідача-1 та представник відповідача-2.

Оскільки, відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею, суд дійшов висновку про продовження розгляду справи за відсутності представника позивача.

Представник позивача в судовому засіданні підтримав позовні вимоги з викладених у позовній заяві підстав та просив їх задовольнити.

Представник відповідача-1 в судовому засіданні щодо задоволення позову заперечувала з викладених у відзиві підстав та просила в позові відмовити.

Представник відповідача-2 в судовому засіданні щодо задоволення позову заперечувала з викладених у відзиві підстав та просила в позові відмовити.

Вислухавши вступне слово представника позивача, представника відповідача-1, та представника відповідача-2, дослідивши письмові докази у справі у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Суд встановив, що згідно зі свідоцтвом про право власності на житло, виданим 16.12.1993 року органом приватизації державного житлового фонду Старокиївського району, та інформаційної довідки Київського міського бюро технічної інвентаризації КВ-2020 № 26199 від 31.08.2020 року, квартира АДРЕСА_2 , належить на праві приватної власності (спільної або часткової) власності ОСОБА_3 та членам його сім`ї ОСОБА_4 та ОСОБА_5 (том 1 а. с. 5, 6).

Відповідно до технічного паспорта на квартиру, квартира складається з двох кімнат житловою площею 39,9 кв.м (1-а кімната площею 17,0 кв.м, 2-а кімната площею 22,9 кв.м) кухні - 10,8 кв.м, ванної кімнати - 3,2 кв.м, вбиральні (поєднаної) - 1,2 кв.м, коридору - 14,75 кв.м, квартира обладнана балконом 3,5 кв.м. Загальна площа квартири становить 69,85 кв.м (том 1 а. с. 7 - 8).

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 22.06.2020 року у справі № 757/ 52976/18-ц відмовлено у позові ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про визнання частки, усунення перешкод в користуванні та встановлення порядку користування квартирою, що є спільною сумісною власністю (том 1 а. с. 48 - 57).

Вказаним рішення суду встановлено, що шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , зареєстрований 19.01.1990 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Оболонського районного управління юстиції міста Києва, актовий запис № 86 рішенням Печерського районного суду м. Києва від 02.09.2019 року у справі № 757/ 34521/16-ц розірвано.

Частиною другою статті 3 Сімейного кодексу України (далі - СК України), визначено, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 21 СК України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя.

Згідно ч. 1 ст. 36 СК України, шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя.

Як визначено у ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно ст. 63 СК України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Відповідно до ч. 1 ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку.

Поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими ст. 69-72 СК України та ст. 372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи; вирішуючи спори між подружжям, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання.

За приписами ч. 1 ст. 71 СК України, майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно ст. 68 СК України, розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпорядження майном, що є об`єктом спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до Цивільного кодексу України.

Відповідно до ч. 3 ст. 368 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно із ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Частиною першою статті 356 ЦК України визначено, що власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Відповідно до ст. 358 ЦК України, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Якщо договір між співвласниками про порядок володіння та користування спільним майном відповідно до їхніх часток у праві спільної часткової власності посвідчений нотаріально, він є обов`язковим і для особи, яка придбає згодом частку в праві спільної часткової власності на це майно.

Згідно ст. 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки зі спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання.

Статтею 183 ЦК України визначено, що подільною є річ, яку можна поділити без втрати її цільового призначення. Неподільною є річ, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення.

За змістом частин першої-другої статті 367 ЦК України майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється.

Відповідно до ст. 365 ЦК України право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: частка є незначною і не може бути виділена в натурі; річ є неподільною; спільне володіння і користування майном є неможливим; таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї.

Згідно п. 14 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов.

Виділ часток (поділ) нерухомого майна, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін буде виділено нерухоме майно, яке за розміром відповідає розміру часток співвласників у праві власності. Якщо виділ (поділ) технічно можливий, але з відхиленням від розміру ідеальних часток співвласників, то з урахуванням конкретних обставин такий поділ (виділ) можна провести зі зміною ідеальних часток і присудженням грошової компенсації співвласнику, частка якого зменшилась. Отже, визначальним для виділу частки або поділу нерухомого майна в натурі, яке перебуває у спільній частковій власності, є не порядок користування майном, а розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу майна відповідно до часток співвласників. Оскільки учасники спільної часткової власності мають рівні права щодо спільного майна пропорційно своїй частці в ньому, то здійснюючи поділ майна в натурі (виділ частки), суд повинен передати співвласнику частину нерухомого майна, яка відповідає розміру й вартості його частки, якщо це можливо, без завдання неспівмірної шкоди господарському призначенню майна. Якщо в результаті поділу (виділу) співвласнику передається частина нерухомого майна, яка перевищує його частку, суд стягує з нього відповідну грошову компенсацію і зазначає в рішенні про зміну часток у праві власності на це майно.

Після виділу частки зі спільного нерухомого майна, відповідно до статті 364 ЦК України, право спільної часткової власності припиняється, при виділі частки із спільного нерухомого майна власнику, що виділяється, та власнику (власникам), що залишається, має бути виділена окрема площа, яка повинна бути ізольованою від приміщення іншого (інших) співвласників, мати окремий вихід, окрему систему життєзабезпечення (водопостачання, водовідведення, опалення тощо), тобто становити окремий об`єкт нерухомого майна.

Такі висновки викладені в постановах Верховного Суду від 29 листопада 2023 року в справі № 761/28358/15-ц (провадження № 61-6663св23), від 10 травня 2023 року в справі № 154/3029/14-ц (провадження № 61-5044св21).

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_3 зазначає, що оскільки сторони перебувають у не приязних стосунках, він проживає окремо та не має можливості користуватися своїм майном, а тому вважає, що має право на визнання за ним в порядку виділу його частки у спільному майні право власності на частку у розмірі 1/3 квартири та компенсацію її вартості.

З огляду на технічну характеристику спірної квартири в силу нормативних вимог до переобладнання приміщень багатоквартирного житлового будинку, поділ квартири між трьома співвласниками, так само, як виділ 1/3 квартири, є технічно неможливими, оскільки спірна квартира знаходиться в багатоквартирному будинку, має один вихід, складається з двох кімнат, має одну кухню, одну ванну кімнату, одну вбиральню та один коридор, а тому не можливо виділити ізольовану кімнату в спірній квартирі в межах мінімальних санітарних та будівельних норм, з окремим входом, придатну для проживання та з окремими комунікаціями. З огляду на викладене, спірна квартира в розумінні ст. 183 ЦК України є неподільною річчю, оскільки її неможливо поділити в натурі без втрати її цільового призначення.

Так, ринкова вартість квартири становить 187 198,000 доларів США, (виходячи з середньої ціни за 1 кв. м. загальної площі - 2 680,00 доларів США), відтак, позивач вважає, що розмір компенсації за 1/3 квартири складає еквівалент 62 399,33 доларів США, що за курсом НБУ на дату звернення з позовом дорівнює 2 281 856,14 грн. В обґрунтування ціни позову позивач надав довідку професійного ріелторського агентства, складену ФОП ОСОБА_7 на підставі інформації з відкритих джерел та оголошень про актуальний продаж квартир у сусідніх будинках (том 1 а. с. 9; 10 - 12).

Відповідно до ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Як визначено у ч. ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ст. 78 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідачами належних та допустимих доказів в обґрунтування ринкової вартості квартири на час розгляду справи суду не надано. Клопотання про призначення судової товарознавчої експертизи сторонами не заявлялось.

Наданий представником відповідача-2 - адвокатом Красюк А.В. звіт про оцінку вартості майна від 11.08.2023 року, складений ТОВ «Бюро Оцінки авеню», суд не бере до уваги, оскільки наказом Фонду державного майна України № 1452 від 14.08.2023 року анульовано сертифікат суб`єкта оціночної діяльності від 17.07.2023 року № 422/2023, виданий ТОВ «Бюро Оцінки авеню» (т. 1 а. с. 178).

Доводи представника відповідача-1 та представника відповідача-2 про те, що позивачем не надано належних та допустимих доказів того, що відповідачі чинять перешкоди у користуванні спірною квартирою, суд не приймає до уваги, оскільки створення чи не створення відповідачами перешкод у користуванні квартирою жодного значення для справи не має, тому у позивача був відсутній обов`язок подавати докази на підтвердження таких обставин.

Відповідно до висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених у постанові від 08 лютого 2022 року у справі № 209/3085/20 (провадження № 14-182цс21), платоспроможність (чи бажання) відповідача не має значення для вирішення спору, у якому про припинення своєї частки у праві спільної сумісної власності на неподільну річ та отримання відповідної компенсації на свою користь просить позивач.

У разі задоволення цього позову відповідачі фактично стають власниками квартири. Тому їх не можна вважати неплатоспроможними. Більше того, якщо для задоволення позову про стягнення коштів суд мав би враховувати платоспроможність чи бажання відповідачів на час розгляду справи, то стягнення у судовому порядку багатьох боргів було би неможливим саме з цієї причини.

Факт відсутності у відповідачів коштів для одномоментної виплати компенсації позивачеві сам по собі не може бути ознакою надмірності тягаря з такої виплати. Якщо у відповідачів будуть відсутні кошти, зокрема, регулярні доходи для реального виконання рішення суду, за яким на користь позивача потрібно виплатити компенсацію, то під час виконавчого провадження виконавець може звернути стягнення на майно відповідачів, у тому числі, на присуджену йому річ (стаття 56 Закону України «Про виконавче провадження»). Виручені від реалізації кошти спрямовуються на задоволення вимог стягувача, сплату виконавчого збору, відшкодування витрат виконавчого провадження тощо.

19.12.2022 року ОСОБА_3 за зареєстрованим місцем проживання відповідача-1 та відповідача-2 була направлена пропозиція про виплату компенсації за частку у спільному майні, яка залишалася без реагування (том 1 а. с. 14).

Оскільки спірна квартира є об`єктом спільної сумісної власності, виділити частку позивача у спірній квартирі є технічно неможливо, відтак, частка позивача підлягає виділу шляхом стягнення з відповідача-1 та відповідача-2 на користь позивача грошової компенсації вартості 1/3 квартири, тобто по 1 140 928, 07 грн. з кожного з відповідачів.

З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про виділення частки в спільному майні та стягнення компенсації є обґрунтованим та підлягають задоволенню.

Як визначено у ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Так, позивачем понесені в якості судових витрат витрати по сплаті судового збору у загальному розмірі 13 420,00 грн., що підтверджується квитанцією № 1073/з3 від 20.01.2023 року. Інших доказів на підтвердження понесення судових витрат сторонами не надано.

Оскільки, суд задовольняє позовні вимоги в повному обсязі, то з відповідача-1 та відповідача-2 на користь позивача підлягають стягненню по 6 710,00 грн. у відшкодування судових витрат.

Враховуючи викладене, керуючись ст. 41 Конституції України, ст. ст. 3, 21, 36, 60, 63, 70, 71 Сімейного кодексу України, ст. ст. 183, 317, 319, 356, 358, 364, 365, 367 Цивільного кодексу України, ст. ст. 3, 4, 12, 13, 19, 76-81, 133-141, 259, 263-265,273, 274, 275, 278, 279, 353, 354, 355, п.п. 15.5 п. 15 Розділу ХІІІ Перехідні положення Цивільного процесуального кодексу України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про виділення частки в спільному майні та стягнення компенсації - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_3 в порядку виділу його частки у спільному майні право власності на частку у розмірі 1/3 квартири АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 в рівних частинах компенсацію вартості квартири АДРЕСА_1 , у сумі 2 281 856 (два мільйона двісті вісімдесят одну тисячу вісімсот п`ятдесят шість) грн. 14 коп., а саме, по 1 140 928 (одному мільйону сто сорок тисяч дев`ятсот двадцять вісім) грн, 07 коп. з кожної, припинивши право власності ОСОБА_3 на квартиру АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 6 710 (шість тисяч сімсот десять) грн. 00 коп. у відшкодування судових витрат по сплаті судового збору.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 6 710 (шість тисяч сімсот десять) грн. 00 коп. у відшкодування судових витрат по сплаті судового збору.

Позивач: ОСОБА_3 , адреса: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідач-1: ОСОБА_4 , адреса: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Відповідач-2: ОСОБА_5 , АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_3 .

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційні скарги на рішення подаються учасниками справи до Київського апеляційного суду через Печерський районний суд м. Києва, а з початку функціонування Єдиної інформаційно-телекомунікаційної системи безпосередньо до апеляційного суду, матеріали справи витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності Цивільним процесуальним кодексом України в редакції від 15.12.2017 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст судового рішення складено та підписано 18.11.2024 року.

Суддя І.В. Григоренко