КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер апеляційного провадження: 22-ц/824/6093/2024
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 грудня 2024 року м. Київ

Справа № 757/11666/23-ц

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді-доповідача Ящук Т.І.,

суддів Кирилюк Г.М., Рейнарт І.М.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС», яка подана представником Юхименком Юрієм Юрійовичем, на рішення Печерського районного суду міста Києва від 19 травня 2023 року, ухвалене у складі судді Волкової С.Я.,

у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

встановив:

У березні 2023 року позивач ТОВ «Фінансова компанія «ЕЙС» звернувся до Печерського районного суду м. Києва з позовом до відповідача ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, в якому просив стягнути з ОСОБА_1 на його користь заборгованість за кредитним договором №467579665 від 13 березня 2019 року у розмірі 38 966,82 грн., а також судові витрати, пов`язані з розглядом справи .

В обґрунтування своїх позовних вимог вказав на те, що 13 березня 2019 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №467579665 у формі електронного документу з використанням електронного підпису.

Відповідно до умов кредитного договору ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» виконало свої зобов`язання перед ОСОБА_1 та надало кредит в розмірі 14 999 грн. Виконання ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» обов`язку щодо надання грошових коштів відповідачеві у розмірі 14 999 грн. підтверджується платіжним дорученням від 13 березня 2019 року. В свою чергу, відповідач зобов`язався своєчасно сплачувати проценти за користування кредиту, повернути кредит у визначені кредитним договором терміни, а також виконати інші свої зобов`язання згідно цього договору.

28 листопада 2018 року між первісним кредитором ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» було укладено договір факторингу №28/1118-01, відповідно до умов якого до ТОВ «Таліон Плюс» перейшло право грошової вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором № 467579665 від 13 березня 2019 року, що підтверджується витягом з реєстру прав вимоги № 35 від 16 липня 2019 року.

05 серпня 2020 року між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» було укладено договір факторингу № 05/0820-01, відповідно до умов якого до ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» перейшло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором №467579665 від 13 березня 2019 року, що підтверджується витягом з реєстру прав вимоги №6 від 15 липня 2021 року.

06 грудня 2021 року між ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та ТОВ «ФК «Ейс» було укладено договір факторингу №06/12/2021-01.

Відповідно до Реєстру прав вимоги № 1 від 06 грудня 2021 року до Договору факторингу № 06/12/2021-01 від 06 грудня 2021 року, до позивача перейшло право грошової вимоги до відповідача в розмірі 54 935,74 грн., з яких 14 998,70 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 23 968,12 грн - сума заборгованості за відсотками; 15 968,92 грн. - заборгованість по пені, штрафам.

Вказує, що відповідач не виконує умови взятого на себе зобов`язання, не погашає кредит та не сплачує проценти за користування кредитом, у зв`язку з чим 17 січня 2023 року позивачем було надіслано відповідачу вимогу про усунення порушення виконання зобов`язання щодо сплати заборгованості за кредитним договором. Однак, станом на день звернення до суду з позовом заборгованість за кредитним договором відповідачем не погашена.

З огляду на викладене, позивач просив стягнути з відповідача на його користь заборгованість на суму 38 966 грн. 82 коп., з яких 14 998,70 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 23 968,12 грн - сума заборгованості за відсотками;

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 19 травня 2023 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням, представник ТОВ «Фінансова компанія «ЕЙС» - Юхименко Ю.Ю. звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позов, посилаючись на незаконність та необґрунтованість рішення, що винесене у зв`язку з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, неправильним дослідженням доказів та їх оцінки, а висновки, викладені у рішенні суду першої інстанції є передчасними, такими, що не відповідають обставинам справи, у зв`язку з цим рішення суду є неправомірним та підлягає скасуванню.

Також представник скаржника просить покласти на відповідача судові витрати, пов`язані з розглядом справи, а саме: судовий збір у розмірі 2684 грн. та 4026 грн., витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 6000 грн.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги, зазначає, що частиною першою ст.1078 ЦК України визначено, що предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

Вказує, що відповідно до п.п. 1.3 договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018 року під правом вимоги розуміється всі права клієнта за кредитними договорами, в тому числі права грошових вимог до боржників по сплаті суми боргу за кредитними договорами, строк платежу за якими настав, а також права вимоги, які виникнуть в майбутньому (майбутня вимога).

Розділом 2 договору факторингу регламентовано порядок відступлення права вимоги, згідно з п. 4.1. право вимоги переходить від клієнта до фактора в день підписання сторонами реєстру прав вимог, по формі встановленій у відповідному додатку. Підписанням реєстру прав вимоги сторони засвідчують передачу права вимоги до боржників в повному обсязі, за відповідним реєстром права вимоги.

Вважає, що скаржником доведено, що договором факторингу №28/1118-01 від 28 листопада 2018 року встановлено предмет такого договору, в якому передбачено відступлення права вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

Підпунктами 5.3.3 договорів факторингу №28/1118-01 від 28 листопада 2018, №05/0820-01 від 05 серпня 2020 року, №06/12/2021-01 від 06 грудня 2021 року передбачено право фактора розпоряджатися правом вимоги на свій власний розсуд, в тому числі відступати право вимоги на користь третіх осіб. Таким чином, договорами передбачено право ТОВ «Таліон Плюс» відступити право вимоги за кредитним договором №467579665 від 13 березня 2019 року на користь ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс», а відповідно ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» на користь ТОВ «ФК «Ейс».

Відповідно до витягів з Реєстру прав вимоги №35 від 03 липня 2020 року до договору факторингу №28/1118-01 від 28 листопада 2018 року, №6 від 15 липня 2021 року до договору факторингу №05/0820-01 від 05 серпня 2020 року, № 1 від 06 грудня 2021 року до договору факторингу №06/12/2021-01 від 06 грудня 2021 року від первісного кредитора до ТОВ «Таліон Плюс» перейшло право вимоги до ОСОБА_1 , відповідно від ТОВ «Таліон Плюс» до ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс», та від ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» до ТОВ «ФК «ЕЙС» в сумі 54 935,74 грн.

Враховуючи вищевикладене, вважає, що копії договорів факторингу та витягів з реєстрів права вимоги є належними та допустимими доказами відступлення права вимоги.

Стверджує, що скаржником доведено факт укладання кредитного договору між ОСОБА_1 та первісним кредитором - ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», доведено факт відступлення прав грошової вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором № 467579665 від 13 березня 2019 року відповідно до договорів факторингу №28/1118-01 від 28 листопада 2018 року, №05/0820-01 від 05 серпня 2020 року, №06/12/2021-01 від 06 грудня 2021 року. Відповідач не спростував докази ТОВ «ФК «ЕЙС».

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Справу розглянуто апеляційним судом відповідно до ст. 369 ЦПК України в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, без повідомлення учасників справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, з`ясувавши обставини справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково.

Ухвалюючи оскаржуване рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ТОВ «Фінансова компанія «Ейс», суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено факту відступлення права грошової вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором № 467579665 від 13.03.2019 р. від первісного кредитора до Товариства з обмеженою відповідальністю «Таліон Плюс», відповідно, від Товариства з обмеженою відповідальністю «Таліон Плюс» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс», відповідно, та від Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС».

З висновками суду першої інстанції колегія суддів не погоджується та вважає, що висновки суду не відповідають обставинам справи, наявним у матеріалах справи доказам та нормам матеріального права з наступних підстав.

Відповідно до положень ст.205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.

У відповідності до ст.6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 ЦК України).

Відповідно до положень ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною 1 ст.1055 ЦК України визначено, що кредитний договір укладається у письмовій формі.

Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».

У статті 3 Закону визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

За змістом частин 3, 4, 6 статті 11 Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

Відповідно до частини 12 статті 11 Закону електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.

Статтею 12 Закону визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору.

Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом.

При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (вебсайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення.

Відповідно до положень статей 12, 81 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

З матеріалів справи вбачається, що 13 березня 2019 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №467579665 у формі електронного документу із використанням електронного цифрового підпису з одноразовим ідентифікатором, відповідно до умов якого позичальнику надано кредит в сумі 14 999 грн. строком на 30 днів на умовах строковості, зворотності, платності із нарахуванням процентів за користування кредитом в розмірі 219 відсотків річних, що становить 0,60 відсотків в день від суми кредиту за час користування ними (а.с.10-12).

Відповідно до графіку розрахунків, який є невід`ємною частиною кредитного договору №467579665 від 13 березня 2019 року, погоджений позичальником та кредитодавцем, термін платежу - 12.04.2019, сума кредиту - 14 999 грн., нарахований процент - 2699,70 грн., до сплати (разом) 17698,70 грн.

Сукупна вартість кредиту складає 117,99 % від суми кредиту або 17 698,70 грн. та включає в себе: процент за користування кредитом 17,99 % від суми кредиту або 2699,70 грн.; суму кредиту 14 999 грн. (а.с.13).

На підтвердження укладення кредитного договору №467579665 від 13 березня 2019 року, позивачем надано довідку від 20 липня 2021 року щодо дій позичальника в Інформаційно-телекомунікаційній системі Товариства з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога», з якої вбачається, що 13 березня 2019 року ОСОБА_1 підписав кредитний договір одноразовим ідентифікатором 9Z2T3XG5, який було відправлено позичальнику на номер телефону НОМЕР_1 13 березня 2019 року, введено 13 березня 2019 року о 17:54:32.

На виконання умов кредитного договору ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» перерахувало грошові кошти ОСОБА_1 13 березня 2019 року на банківську картку НОМЕР_2 хх-хххх-3862, дійсну до 03/2025, вказану позичальником в заявці на отримання грошових коштів в кредит від 13 березня 2019 року, що підтверджується копією платіжного доручення №91663b48-70eb-4270-9a4b-fe27526a4e3f від 13.03.2019 року.

12 квітня 2019 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова компанія» та ОСОБА_1 укладено додаткову угоду до договору № 467579665 від 13 березня 2019 року, відповідно до умов якої сторони дійшли згоди, що у зв`язку з неможливістю виконання позичальником умов договору та на підставі звернення позичальника, продовжити строк, на який був наданий кредит за договором № 467579665 від 13 березня 2019 року, на наступну кількість днів: двадцять вісім. На дату укладання цієї додаткової угоди позичальник сплачує фактично нараховані проценти за користування кредитом (а.с. 14).

Відповідно до ст.1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. У цих випадках додаткове оформлення відступлення права грошової вимоги не вимагається.

З матеріалів справи вбачається, що 28 листопада 2018 року між ТОВ «Таліон Плюс» (фактор) та ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» (клієнт) укладено договір факторингу №28/1118-01, відповідно до умов договору клієнт зобов`язується відступити фактору права вимоги, зазначені у відповідних Реєстрах прав вимоги, а фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату на умовах, визначених цим договором (п.2.1).

Фактор набуває права на всі суми, які він одержить від боржника на виконання вимоги, а клієнт не відповідатиме перед фактором, якщо одержані ним суми будуть меншими від суми, сплаченої фактором клієнту, та меншими від загальної суми зобов`язання боржника. Разом з правом вимоги до фактора переходять інші права та обов`язки клієнт за кредитним договором. У випадку укладення сторонами більше ніж одного Реєстру прав вимоги, кожен наступний Реєстр прав вимог є самостійним додатком, та не змінює його (п.2.2).

Право вимоги переходить від клієнта до фактора в день підписання сторонами Реєстру прав вимоги, по формі встановленій у відповідному додатку. Підписанням Реєстру прав вимоги сторони засвідчують передачу права вимоги до боржників в повному обсязі, за відповідним Реєстром прав вимоги (п.4.1).

Відповідно до пункту 1.3 договору, правом вимоги є всі права клієнта за кредитним договором, в тому числі права грошових вимог до боржників по сплаті суми боргу за кредитними договорами, строк платежу за якими настав, а також права вимоги, які виникнуть в майбутньому.

Згідно з п. 8.1 цього договору, договір набуває чинності та всі права та обов`язки сторін за цим договором набувають повної юридичної сили з дати його підписання уповноваженими представниками сторін та скріплені печатками (за наявності її у сторони).

16 липня 2019 року на виконання п. 2.1 договору факторингу №28/1118-01 від 28 листопада 2018 року ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» уклали та підписали Реєстр прав вимоги № 35, з витягу якого вбачається, що фактор прийняв право вимоги до боржника ОСОБА_1 за кредитним договором №467579665 від 13 березня 2019 року на загальну суму заборгованості 44 756,44 грн. з яких: 14 998, 70 грн - тіло кредиту, 29 757,74 грн. - заборгованість по відсоткам.

Таким чином, відповідно до п. 4.1 договору факторингу №28/1118-01 від 28 листопада 2018 року право вимоги до боржника в повному обсязі перейшло від ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» до ТОВ «Таліон Плюс» 16 липня 2019 року, тобто в день підписання Реєстру прав вимоги №35.

05 серпня 2020 року між ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» (фактор) та ТОВ «Таліон Плюс» (клієнт) укладено договір факторингу №05/0820-01, відповідно до якого клієнт відступив право вимоги до боржника за кредитним договором №467579665 від 13 березня 2019 року фактору. Строк дії договору факторингу №05/0820-01 від 05 серпня 2020 року закінчується 04 серпня 2021 року (п.8.2).

15 липня 2021 року на виконання умов договору факторингу №05/0820-01 сторонами укладено та підписано Реєстр прав вимоги № 6, відповідно до якого фактор прийняв право вимоги до боржника ОСОБА_1 за кредитним договором №467579665 від 13 березня 2019 року на загальну суму заборгованості - 38 966,82 грн. з яких: 14 998,70 грн. - заборгованість по основному боргу (тіло кредиту), заборгованість по відсоткам - 23 968,12 грн; та суму фінансування 499,46 грн.

06 грудня 2021 між ТОВ «Фінансова компанія «Ейс» (фактор) та ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» (клієнт) укладено договір факторингу №06/12/2021-01, відповідно до п. 2.1 договору клієнт відступив право вимоги до боржника за кредитним договором №467579665 від 13 березня 2019 року фактору. Строк дії цього договору закінчується 06 грудня 2022 року.

На виконання умов договору факторингу №06/12/2021-01 від 06 грудня 2021 року, 06 грудня сторонами укладено та підписано Реєстр прав вимоги № 1, відповідно до якого позивач прийняв право вимоги до боржника ОСОБА_1 за кредитним договором №467579665 від 13 березня 2019 року на загальну суму заборгованості - 54 935, 74 грн. з яких: 14 998,70 грн. - заборгованість по основному боргу (тіло кредиту), заборгованість по відсоткам - 23 968,12 грн., заборгованість по пені, штрафам - 15 968,92 грн.

Умовами укладених договорів факторингу між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», між ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» та ТОВ «Таліон Плюс», між ТОВ «Фінансова компанія «Ейс» та ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс», а саме п.5.3.3 передбачено право розпоряджатися правом вимоги на свій власний розсуд, в тому числі відступати право вимоги на користь третіх осіб.

17 січня 2023 року позивачем було надіслано засобами поштового зв`язку вимогу про усунення порушення виконання зобов`язання від 23 грудня 2022 року, проте відповідач не виконав свої зобов`язання за кредитним договором №467579665 від 13 березня 2019 року.

Враховуючи викладене, ТОВ «Фінансова компанія «Ейс» правомірно набуло право вимоги до ОСОБА_1 , яке виникло з підстав невиконання відповідачем кредитного зобов`язання за кредитним договором №467579665 від 13 березня 2019 року. Оскільки договір факторингу №28/1118-01 від 28 листопада 2018 року, укладений між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» на строк до 28 листопада 2019 року, був чинним, а тому відповідно до витягу з Реєстру права вимоги № 35 від 16 липня 2019 року ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» передало ТОВ «Таліон Плюс» право вимоги до відповідача ОСОБА_1 , яке в подальшому перейшловід ТОВ «Таліон Плюс» до ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс», відповідно, та від ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» до позивача.

Таким чином, суд першої інстанції не врахував вимоги ст. 1078 ЦК України та положення п. 1.3 договору факторингу №28/1118-01 від 28 листопада 2018 року, укладеного між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс», відповідно до якого під правом вимоги є всі права клієнта за кредитними договорами, в тому числі права грошових вимог до боржників по сплаті суми боргу за кредитними договорами, строк платежу за якими настав, а також права вимоги, які виникнуть в майбутньому; положення п.1.5 договору, відповідно до якого право вимоги до боржників, що відступається за цим договором, підтверджується «реєстром прав вимог», форма якого наведена у додатку до договору; а також витяг з реєстру прав вимоги № 35 від 16 липня 2019 року, з якого вбачається, що права вимоги за кредитним договором, укладеним з ОСОБА_1 13 березня 2019 року, перейшло до ТОВ «Таліон Плюс» на підставі договору факторингу від 28 листопада 2018 року та даного реєстру.

З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відсутність у ТОВ «Фінансова компанія «Ейс» права вимоги за кредитним договором №467579665 від 13 березня 2019 року, укладеним між ОСОБА_1 та ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога».

Отже, позивачем доведено факт відступлення права грошової вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором №467579665 від 13 березня 2019 року, шляхом укладення договорів факторингу від первісного кредитора до ТОВ «Таліон Плюс», відповідно, від ТОВ «Таліон Плюс» до ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс», відповідно, та від ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» до ТОВ «Фінансова компанія «Ейс».

Разом з тим, за результатами розгляду апеляційної скарги ТОВ «Фінансова компанія «Ейс» колегія суддів не може погодитися з визначеним позивачем розміром заборгованості за кредитним договором.

Відповідно до висновків викладених в постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року в справі №444/9519/12, від 04 липня 2018 року в справі №310/11534/13 «право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.».

Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до виписки з особового рахунка ОСОБА_1 за кредитним договором № 467579665 позивач просив стягнути з відповідача заборгованість в сумі 38 966,82 грн., з яких: 14 998,70 - заборгованість по основному боргу (тіло кредиту), 23 968,12 грн. - заборгованість по відсоткам.

Відповідно до умов кредитного договору № 467579665 від 13 березня 2019 року кредит наданий строком на 30 днів від дати його укладання із нарахуванням процентів за кожен день користування кредитом у розмірі 0,60 процентів, починаючи з першого дня перерахування суми кредиту до його закінчення, тобто до 12 квітня 2019 року.

З наданого позивачем до позовної заяви графіку розрахунків позичальник повинен був сплатити до 12 квітня 2019 року заборгованість за кредитним договором у розмірі 17 698,70 грн, з яких: сума кредиту (тіло кредиту) - 14 999 грн., нараховані проценти - 2699,70 грн.

Додатковою угодою від 12 квітня 2019 року до даного договору продовжено строк, на який було надано кредит, на 28 днів, та починаючи з 12 квітня 2019 року, позичальник сплачує за користування кредитом 0,85 процентів в день від суми кредиту.

Первісний кредитор ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» мав право нараховувати відсотки за користування кредитом в період з 13 березня 2019 року по 11 квітня 2019 року в розмірі 0,60 відсотків за кожен день, що становить 2699,70 грн. та відповідає графіку розрахунку, та з 12 квітня 2019 року по 09 травня 2019 року в розмірі 0,85 відсотків за кожен день, що становить : 14 999 грн. х 0,85 % х 28 днів = 3569,76 грн.

А тому заборгованість по відсотках за користування кредитом за вказані періоди складає 6269,46 грн.

Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором № 467579665 від 13 березня 2019 року в розмірі 21 268, 16 грн., з яких: 14 998 грн. 70 коп. - заборгованість за кредитом (тіло кредиту), 6269, 46 грн. - заборгованість за відсотками.

Враховуючи вище викладене, рішення Печерського районного суду м. Києва від 19 травня 2023 року підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позову.

Позивач у позовній заяві та апеляційній скарзі просить стягнути з відповідача витрати по сплаті судового збору та витрати на правову допомогу у розмірі 6000 грн.

На підтвердження розміру понесених позивачем витрат на правову допомогу були надані копії: договору про надання правничої допомоги від 24 листопада 2022 року, додаткової угоди №29 до договору про надання правничої допомоги від 24 листопада 2022 року, протоколу погодження видів правової допомоги та договірної ціни від 22 лютого 2023 року, акту приймання-передачі наданих послуг від 03 березня 2023 року та від 23 червня 2023 року, платіжні інструкції №416 від 03 березня 2023 року та №543 від 23 червня 2023 року про оплату правової допомоги.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до ч.ч.5, 6 ст.137 ЦПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

Від відповідача будь-яких заперечень щодо розміру витрат на правову допомогу не надходило.

Разом з тим, відповідно до п. 1, 2 ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд повинен врахувати також обґрунтованість розміру таких витрат та пропорційність до предмета спору, з урахуванням ціни позову, та суми задоволених позовних вимог.

Згідно з частинами 1, 2, 13 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Виходячи з положень ст.141 ЦПК України колегія суддів вважає необхідним стягнути з відповідача на користь ТОВ «Фінансова компанія «ЕЙС» судові витрати по сплаті судового збору за розгляд справи в суді першої та апеляційної інстанції та витрати на правову допомогу пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем сплачено судовий збір за подання позовної заяви - 2684 грн. та за подання апеляційної скарги - 4026 грн., а всього - 6710 грн.

За надання правової допомоги в суді першої інстанції позивачем сплачено на користь Адвокатського об`єднання «Альма Теміс» ( надання консультації - 1000 грн. та складання позовної заяви - 2000 грн.) згідно з платіжним дорученням № 416 від 03 березня 2023 року - 3000 грн. ( а.с. 63-65).

За надання правової допомоги в суді апеляційної інстанції позивачем сплачено на користь Адвокатського об`єднання «Альма Теміс» ( надання консультації - 1000 грн. та складання апеляційної скарги - 2000 грн.) згідно з платіжною інструкцією № 543 від 23 червня 2023 року - 3000 грн. ( а.с. 99-101).

Таким чином, загальна сума судових витрат позивача становить : 6710 грн. + 6000 грн. = 12 710 грн., яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача пропорційно сумі задоволених позовних вимог : 12 710 грн. х 54,6% = 6939 грн. 66 коп.

Керуючись ст.ст.268, 367, 368, 374 - 376, 381 - 383 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС» - задовольнити частково.

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 19 травня 2023 року - скасувати та ухвалити нове судове рішення:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 ( зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС» (місцезнаходження: місто Київ, Харківське шосе, 19, офіс 2005, код ЄДРПОУ 4298695) заборгованість по кредиту в сумі 14 998 грн. 70 коп., заборгованість за відсотками в сумі 6269 грн. 46 коп., а всього стягнути - 21 268 ( двадцять одну тисячу двісті шістдесят вісім) грн. 16 коп.

В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС» судові витрати на суму 6939 ( шість тисяч дев`ятсот тридцять дев`ять) грн. 66 коп.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду з підстав, визначених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня прийняття постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Суддя - доповідач: Ящук Т.І.

Судді: Кирилюк Г.М.

Рейнарт І.М.