1Справа № 335/3233/24 2/335/1759/2024
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 вересня 2024 року м. Запоріжжя

Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя у складі: головуючого судді Воробйова А.В., за участю секретаря судового засідання Колесник Д.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Запоріжжя в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом концерну „ Міські теплові мережі до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за житлово комунальні послуги,-

ВСТАНОВИВ:

25.03.2024 року через підсистему ЄСІТС «Електронний суд» до Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя надійшла позовна заява концерну „ Міські теплові мережі до ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за житлово комунальні послуги у сумі 148140 грн. 89 коп. з підстав неналежного виконання зобов`язань зі сплати за надані послуги.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що у період з 14.09.2012 по 29.02.2024 він надав відповідачам послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання та теплової енергії, гарячої води за адресою: АДРЕСА_1 на загальну суму 148 140 грн. 89 коп., яку відповідачами сплачено не було.

02.10.2021 на офіційному веб-сайті Концерну «Міські теплові мережі» опубліковано типовий індивідуальний договір про надання послуги з постачання гарячої води.

З 01.11.2021 між позивачем та відповідачами укладено типовий індивідуальний договір № 600500632 про надання послуг з постачання теплової енергії.

Відповідно до діючого законодавства та умов вищевказаного договору, споживачі зазначених послуг мають вчасно оплачувати отримані послуги.

Відповідачі не оплатили дані послуги у встановлені законодавством строки, в зв`язку з чим виникла заборгованість у загальному розмірі 148 140 грн. 89 коп., яка не погашена станом на день пред`явлення позову.

Позивач просить стягнути зазначену заборгованість з відповідачів солідарно, а також витрати на сплату судового збору у розмірі 2422 грн. 40 коп.

Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 29.03.2024 року відкрито провадження у цій справі, встановлений її розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження, сторонам визначений строк для надання заяв по суті спору.

12.06.2024 року від представника відповідача ОСОБА_2 - адвоката Сімонець Є.О. надійшов відзив на позовну заяву, в якому остання зазначила, що у позовній заяві зазначено, що квартира АДРЕСА_2 належить на праві приватної власності ОСОБА_1 , інші відповідачі зареєстровані у квартирі. Натомість відповідно до Витягу із реєстру речових прав на нерухоме майно №306650562 від 05.08.2022 року, власником квартири за адресою АДРЕСА_1 є ОСОБА_5 . Квартира належить останній на підставі Договору купівлі-продажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу від 14.03.2008 року. Так у серпні 2012 року ОСОБА_5 дізналась, що належна їй квартира була реалізована з прилюдних торгів ОСОБА_1 .. 16 вересня 2014 року рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя було відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до приватного підприємства «Спеціалізоване підприємство «Юстиція», Орджонікідзевського відділу державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції, треті особи ОСОБА_1 про визнання недійсними прилюдних торгів. 17 грудня 2014 року рішенням Апеляційного суду Запорізької області було задоволено апеляційну скаргу ОСОБА_2 , скасовано рішення суду першої інстанції та задоволено позовні вимоги, визнано недійсними прилюдні торги з реалізації арештованого іпотечного нерухомого майна - квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 . Враховуючи викладене, ОСОБА_1 не є власником квартири за адресою: АДРЕСА_3 , а тому не є належним відповідачем по справі. Також, зазначає, що відповідач ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . Крім того, вважає, що позовні вимоги з вересня 2012 року по лютий 2024 року заявлено із порушенням строку позовної давності. З наданого позивачем розрахунку заборгованості, вбачається, що протягом спірного періоду часу відповідачі по справі платежі на погашення заборгованості не вносили, у зв`язку з чим позовна давність не переривалась. Оскільки з даним позовом позивач звернувся до суду 25.03.2024 року, то він має право вимагати стягнення заборгованості, яка виникла за період з 24 березня 2021 року по 29.02.2024 у розмірі 34 764 грн. 96 коп.

На підставі вищевикладеного, представник відповідача просить застосувати строк позовної давності до позовних вимог Концерну «Міські теплові мережі» та стягнути з відповідача ОСОБА_2 на користь Концерну «Міські теплові мережі» заборгованості з оплати житлово-комунальних послуг (з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води) у розмірі 34 764 грн. 96 коп.

17.06.2024 року від представника відповідача ОСОБА_2 - адвоката Сімонець Є.О. надійшла заява про застосування строків позовної давності.

26.06.2024 року від представника відповідача ОСОБА_3 - адвоката Сімонець Є.О. також надійшла заява про застосування строків позовної давності.

03.08.2024 року від представника позивача концерну «Міські теплові мережі» надійшли заперечення на заяву про застосування строків позовної давності, в яких зазначено, що відповідно до розрахунку суми позову вбачається, що в період 14.09.2012 р. по 29.02.2024 р. за який Концерн „МТМ просить стягнути з відповідачів суму заборгованості, останні здійснювали платіж в вересні 2012 року у розмірі 206, 76 грн. Здійснення відповідачами даного платежу є підставою, для переривання перебігу позовної давності. Крім того, Постановою Кабінету Міністрів України № 211 від 11.03.2020 „Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби СОVID-19, спричиненої коронавірусом SARC-СоV-2 (зі змінами), з метою запобігання поширенню на території України коронавірусу СОVID -19 з 12.03.2020 на всій території України було встановлено карантин. Згідно із Законом України № 540-ІХ від 30.03.2020 „Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у звязку з поширенням коронавірусної хвороби (СОVID -19) розділ „Прикінцеві та перехідні положення Цивільного кодексу України доповнено пунктами 12-14. Цими нормами, які набрали чинності 02.04.2020, передбачено, що під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (СОVID -19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Постановою Кабінету Міністрів України Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби СОVID -19, спричиненої коронавірусом SARC-СоV-2від 11.03.2020 № 211 карантин було встановлено з 12 березня 2020 до 22 травня 2020 на всій території України. Постановою Кабінету Міністрів України від 20 травня 2020 N° 392 Про встановлення карантину і метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби СОVID, спричиненої коронавірусом SARC-СоV-2 карантин було установлено з 22 травня 2020 - до 31 липня 2020 р. Постановою Кабінету Міністрів України від 22 липня 2020 № 641 Про встановлення карантину та запровадження посилених протиепідемічних заходів на території із значним поширенням гострої респіраторної хвороби СОVID -19, спричиненої коронавірусом SARC-СоV-2 карантин було установлено з 1 серпня 2020 р. до 19 грудня 2020 р. Постановою Кабінету Міністрів України «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з мстою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби СОУЮ-19, спричиненої коронавірусом SARC-СоV-2 » від 09.12.2020 N° 1236 було установлено з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби СОVID -19, спричиненої коронавірусом SARC-СоV-2 (далі - СОVID -19), з 19 грудня 2020 р. до 30 червня 2023 р. на території України карантин, продовживши дію карантину, встановленого постановами Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 р. № 211 „Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби СОVID -19, спричиненої коронавірусом 5АК5-СоУ-2 (Офіційний вісник України, 2020 р„ № 23, ст. 896, № 30, ст. 1061), від 20 травня 2020 р. № 392 „Про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби СОVID -19, спричиненої коронавірусом SARC-СоV-2 „ (Офіційний вісник України, 2020 р., № 43, ст. 1394, № 52, ст. 1626) та від 22 липня 2020 р. № 641 „Про встановлення карантину та запровадження посилених протиепідемічних заходів на території із значним поширенням гострої респіраторної хвороби СОVID -19, спричиненої коронавірусом SARC-СоV-2 (Офіційний вісник України, 2020 р № 63, ст. 2029). З огляду на вищевикладене карантин в Україні безперервно було встановлено з 12.03.2020 до 30.06.2023 року. Також відповідно до пункту 19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257- 259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, зупиняється на строк його дії. Згідно зі статтею 1 Закону України від 12 травня 2015 року № 389-УІІІ «Про правовий режим воєнного стану» воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності. З 24.02.2022 в України діє воєнний стан, підставами якого є Указ Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 „Про введення воєнного стану в Україні, затверджений Законом України від 24 лютого 2022 року Про затвердження Указу Президента України „Про введення воєнного стану в Україні (з наступними змінами). З огляду на зазначене вважають позовні вимоги законними та обґрунтованими, а тому підлягають задоволенню в повному обсязі.

Ухвалою суду від 23.09.2024 року провадження у справі в частині позовних вимог заявлених до ОСОБА_4 закрито у зв`язку зі смертю останньої, судовий розгляд в частині позовних вимог Концерну « Міські теплові мережі» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за житлово комунальні послуги продовжено.

В судове засідання представник позивача не з`явилася, в запереченнях просила розглядати справу за відсутності представника та позов задовольнити в повному обсязі.

В судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_1 - адвокат Бєліков О.С. в частині позовних вимог до ОСОБА_1 позов не визнав, просив відмовити в задоволенні позовних вимог.

В судове засідання відповідач ОСОБА_2 , не з`явилася, від її представника адвоката Сімонець Є.О. надійшла заява про розгляд справи за відсутності відповідача та її представника.

В судове засідання відповідач ОСОБА_3 не з`явився, причину неявки суду не повідомив, про час та день судового засідання сповіщався завчасно.

Суд, заслухавши пояснення представника відповідача ОСОБА_1 - адвоката Бєлікова О.С., дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами в межах заявлених позовних вимог, приходить до наступного висновку.

Концерн «Міські теплові мережі» є юридичною особою, метою діяльності якої відповідно до п. 2.1 Статуту є здійснення виробничо-технічної діяльності, спрямованої на постійне та безперебійне забезпечення споживачів тепловою енергією, одержання прибутку для здійснення діяльності Концерну та задоволення на його основі соціально-економічних інтересів трудового колективу Концерну.

Предметом діяльності Концерну «Міські теплові мережі» є виробництво теплової енергії, транспортування теплової енергії магістральними та місцевими (розподільчими) тепловими мережами, постачання теплової енергії для потреб населення для обігріву житла і побутових потреб, комунально-побутових потреб підприємств, бюджетних установ та організацій, інших категорій споживачів, її збут тощо. (п. 2.2 Статуту).

Згідно п. 1 Правил про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 № 630, з наступними змінами та доповненнями, ці Правила регулюють відносини між суб`єктом господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальних послуг (виконавець) і фізичною та юридичною особою(споживач), яка отримує або має намір отримувати послуги з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення.

Послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання відносяться до комунальних послуг.

Відповідно ч.7 ст.14 до Закону України «Про житлово-комунальні послуги» до дати обрання співвласниками багатоквартирного будинку однієї з моделей організації договірних відносин, визначених частиною першою цієї статті, та/або досягнення згоди з виконавцем про розмір плати за обслуговування внутрішньобудинкових систем багатоквартирного будинку, що забезпечують надання відповідної комунальної послуги, між виконавцем відповідної комунальної послуги та кожним співвласником укладається публічний договір приєднання відповідно до вимог частини п`ятої статті 13 цього Закону.

Частиною 5 ст. 13 цього Закону встановлено, що у разі якщо співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали з виконавцем комунальної послуги відповідний договір (крім послуг з постачання та розподілу природного газу і послуг з постачання та розподілу електричної енергії), з ними укладається індивідуальний договір про надання комунальної послуги, що є публічним договором приєднання.

Такі договори вважаються укладеними, якщо протягом 30 днів з дня опублікування тексту договору на офіційному веб-сайті органу місцевого самоврядування та/або на веб-сайті виконавця послуги співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали відповідний договір з виконавцем комунальної послуги. При цьому розміщується повідомлення про місце опублікування тексту договору у загальнодоступних місцях на інформаційних стендах та/або рахунках на оплату послуг.

Пунктом 3 Розділу VI цього Закону передбачено, що договори про надання комунальних послуг, укладені до введення в дію цього Закону, зберігають чинність на умовах, визначених такими договорами, до дати набрання чинності договорами про надання відповідних комунальних послуг, укладеними за правилами, визначеними цим Законом.

У разі якщо договорами про надання комунальних послуг, укладеними до введення в дію цього Закону, передбачено більш ранній строк їх припинення, такі договори вважаються продовженими на той самий строк і на тих самих умовах.

Договори про надання комунальних послуг, у тому числі із співвласниками багатоквартирних будинків, які не прийняли рішення про модель організації договірних відносин з виконавцями комунальних послуг, мають «Міські теплові мережі» опубліковано типовий індивідуальний договір про надання послуги з постачання теплової енергії та постачання гарячої води.

02.10.2021 на офіційному веб-сайті Концерну «Міські теплові мережі» опубліковано типовий індивідуальний договір про надання послуги з теплової енергії, послуги гарячої води.

Тому, з 01.11.2021 між позивачем та відповідачем укладено типовий індивідуальний договір про надання послуг з теплової енергії №600500632.

Судом встановлено, що Концерн «МТМ» надав послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання та теплової енергії, гарячої води за адресою АДРЕСА_1 за період з 14.09.2012 року по 29.02.2024 у розмірі 148 140 гривень 89 копійок.

Відповідно до довідки-розрахунку Концерну «МТМ» щодо заборгованості за надані послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання та теплової енергії, гарячої води заборгованість відповідачів за період з 14.09.2012 року по 29.02.2024 року складає 148140 гривень 89 копійок.

Квартира за адресою: АДРЕСА_1 , знаходиться в багатоквартирному житловому будинку та підключена до мережі централізованого опалення

Обов`язок споживачів сплачувати за комунальні послуги закріплений у Житловому кодексі України (ст. 67, 68). Відсутність між сторонами договору на надання послуг централізованого опалення не є підставою для несплати за надані Концерном «МТМ» послуг, оскільки обов`язок оплати випливає з Закону.

Концерн «Міські теплові мережі» по відношенню до відповідачів, як споживачів послуг є виконавцем послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання.

Відповідно до ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до п. 18 вище вказаних Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення розрахунковим періодом для оплати послуг, якщо інше не визначено договором, є календарний місяць. Оплата послуг здійснюється не пізніше 20 числа місяця, наступного за розрахунковим періодом (місяцем), якщо договором не встановлено інший строк. Система (щомісячна або авансова) та форма (готівкова або безготівкова) оплати послуг визначається у договорі між споживачем і виконавцем.

На підтвердження вартості надання послуг та отримання таких споживачами, Концерн «МТМ» надав розрахунки заборгованості за надані послуги по особовому рахунку № НОМЕР_1 за адресою: АДРЕСА_1 , та довідки, згідно яких відповідачам нараховано заборгованість з оплати за послуги централізованого опалення та гарячого водопостачання води за період з 14.09.2012 року по 29.02.2024 у розмірі 148 140 гривень 89 копійок.

Відповідно до статей 66, 67, 162 ЖК України за користування житловим приміщенням, що належить громадянинові на праві приватної власності, сплачується плата за утримання будинку, прибудинкової території та плата за спожиті комунальні послуги.

Стаття 526 ЦК України визначає, що зобов`язанням, підстави виникнення яких були передбачені в ст. 11 ЦК України, повинні виконуватися належним чином згідно умов договору, вимог ЦКУ, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов і вимог згідно звичаям ділового обороту або інших вимог, які звичайно висуваються.

Законом України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено порядок оплати житлово-комунальних послуг.

Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив виконання зобов`язань, якщо він не приступив до виконання зобов`язанням або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

У порядку досудового врегулювання спір між сторонами не вирішений.

Відповідно до ст.322 ЦПК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно відповіді Департаменту реєстраційних послуг Управління державної реєстрації фізичних осіб Запорізької міської ради від 28.03.2024 року відповідач ОСОБА_1 зареєстрований за адресою АДРЕСА_4 .

Згідно відповіді Департаменту реєстраційних послуг Управління державної реєстрації фізичних осіб Запорізької міської ради від 28.03.2024 року відповідач ОСОБА_3 зареєстрований за адресою АДРЕСА_5 з 20.05.2009 року по теперішній час.

Згідно відповіді Департаменту реєстраційних послуг Управління державної реєстрації фізичних осіб Запорізької міської ради від 28.03.2024 року відповідач ОСОБА_2 зареєстрована за адресою АДРЕСА_5 з 20.05.2009 року по теперішній час.

Згідно рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 16.09.2014 року по цивільній справі № 0818/10346/2012 позов ОСОБА_2 до Приватного підприємства «Спеціалізоване підприємство «Юстиція», Орджонікідзевського відділу державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції, 3-ті особи: Публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк», ОСОБА_1 про визнання недійсними публічних торгів залишено без задоволення.

Згідно рішення апеляційного суду Запорізької області від 17.12.2014 року рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 16 вересня 2014 року в цій справі скасовано та ухвалено нове рішення. Позов ОСОБА_2 до Приватного підприємства «Спеціалізоване підприємство «Юстиція», Орджонікідзевського відділу державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції задоволено частково. Визнано недійсними прилюдні торги з реалізації арештованого іпотечного нерухомого майна квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 65,18 кв., проведені «Спеціалізованим підприємством «Юстиція» 31.08.2012 року та визнати недійсним акт № 512/5 державного виконавця Орджонікідзевського ВДВС Запорізького МУЮ про проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна від 11.09.2012 року, а також визнати недійсним свідоцтво від 11.09.2012 року, видане приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Масловець Л.С., зареєстроване в реєстрі за № 3787 на ім`я ОСОБА_1 .

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 10.06.2015 року касаційні скарги Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України», Орджонікідзевського відділу державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції відхилено. Рішення апеляційного Запорізької області від 17.12.2014 року залишено без змін.

Відповідно до Витягу із реєстру речових прав на нерухоме майно №306650562 від 05.08.2022 року, власником квартири за адресою АДРЕСА_1 є ОСОБА_5 . Квартира належить останній на підставі Договору купівлі-продажу квартири від 14.03.2008 року, №4079, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Бургазли І.І.

Статтями 12, 81 ЦПК України обов`язок доведення обставин, які є підставою вимог або заперечень, покладений на сторону, яка на них посилається.

Стаття 13 ЦПК України вказує, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Позивач в обґрунтування заявлених до відповідачів вимог посилався на те, що відповідачі є споживачами послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання, які надаються за адресою: АДРЕСА_1 .

За правилами статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Положення вищезазначених процесуальних норм передбачають, що під час розгляду справ у порядку цивільного судочинства обов`язок доказування покладається як на позивача, так і на відповідача.

Метою доказування є з`ясування дійсних обставин справи, обов`язок доказування покладається на сторін, суд за власною ініціативою не може збирати докази (ч. 7 ст. 81 ЦПК України). Це положення є одним із найважливіших наслідків принципу змагальності у цивільному процесі.

Стандарт доказування є важливим елементом змагального процесу. Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, то суд робить висновок про її недоведення.

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (див. постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 2 жовтня 2018 року у справі № 910/18036/17, від 23 жовтня 2019 року у справі № 917/1307/18(пункт 41)). Тобто, певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (див. пункт 43 постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі № 917/1307/18).

Отже, ризик настання наслідків, пов`язаних із ненаданням доказів, якими обґрунтовуються позовні вимоги, несе позивач.

Статтею 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» № 2189 від 09.11.2017 року визначено, що індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги.

Проте, позивачем не надано актуальних на час розгляду справи доказів на підтвердження того, що відповідач ОСОБА_1 є власником чи користувачем квартири або користувачем послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання, що надаються за вказаною адресою.

Отже оцінивши зібрані у справі докази, суд приходить висновку, що позовні вимоги до ОСОБА_1 є необґрунтованими та недоведеними, що відповідач ОСОБА_1 є споживачем послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води за адресою АДРЕСА_5 , а тому позовні вимоги до ОСОБА_1 не підлягають задоволенню.

Доказів на спростування факту наявності заборгованості чи її розміру станом на час розгляду справи відповідачами ОСОБА_2 , ОСОБА_3 не надано. Заперечень з боку споживачів на неналежну якість надання послуг з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води на адресу Концерну в установленому порядку не надходило, які і відсутні дані, що позивач повідомлявся відповідачами письмово про не проживання у вказаній квартирі.

Отже, перевіривши наданий позивачем розрахунок заборгованості, суд визнає його правильним, а також враховує, що наданий позивачем розрахунок заборгованості відповідачами не спростовано належними та допустимими доказами, а також не надано альтернативного розрахунку.

З огляду на те, що на час розгляду справи судом сума заборгованості за послуги відповідачами ОСОБА_2 , ОСОБА_3 не сплачена та матеріали справи не містять доказів того, що відповідачами було здійснено заходи по повному погашенню заборгованості, суд дійшов висновку про обґрунтованість заявлених вимог.

Крім того, відповідачами ОСОБА_2 , ОСОБА_3 заявлено про застосування строку позовної давності.

Судом встановлено, що вимоги позивач пред`явив за період з 14.09.2012 року по 29.02.2024 року, з позовом Концерн «МТМ» звернувся до суду 25.03.2024 року.

Згідно зі ст. 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Вона обчислюється за загальними правилами обчислення цивільно-правових строків.

Позовна давність установлюється в законі з метою упорядкування цивільного обороту за допомогою стимулювання субєктів, права чи законні інтереси яких порушені, до реалізації права на їх позовний захист протягом установленого строку.

Згідно з ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Метою встановлення в законі позовної давності є забезпечення захисту порушеного суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу в межах певного періоду часу, тобто тимчасове обмеження отримати захист за допомогою звернення до суду, можна зробити висновок, що об`єктом дії позовної давності є право на позовний захист (право на позов у матеріальному сенсі), що є самостійним правом (не ототожнюється із суб`єктивним матеріальним правом і реалізується в межах охоронних правовідносин), яким наділяється особа, право якої порушене.

Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Зазначений трирічний строк діє після порушення суб`єктивного матеріального цивільного права (регулятивного), тобто після виникнення права на захист (охоронного).

За ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові.

Як встановлено судом, відповідачі зобов`язані щомісяця здійснювати оплату за житлово-комунальні послуги, а відтак вказані зобов`язання відповідачів з оплати житлово-комунальних послуг виникали щомісяця. Розрахунковим періодом для оплати послуг, згідно п. 18 Правил надання населенню послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 630 від 21.07.2005, які діяли у період, за який позивачем нараховано заборгованість, є календарний місяць. Плата за послуги повинна була вноситися не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим.

Тобто, з 21 числа кожного місяця, що слідує за розрахунковим, починається період прострочення оплати наданих у попередньому місяці житлово-комунальних послуг, а отже, і перебіг позовної давності щодо відповідного щомісячного платежу, за яким споживач допустив прострочення.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2020 у справі №712/8916/17.

Пунктом 12 Розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України встановлено, що під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Тобто, строк позовної давності за вимогою про стягнення з відповідачів заборгованості в силу пункту 12 Розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України продовжено на строк дії карантину. Вказаний закон набрав чинності з 02 квітня 2020 року.

Отже, з урахуванням пункту 12 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України в межах позовної давності позивач Концерн «МТМ» має право на стягнення заборгованості по оплаті послуг з централізованого опалення, обов`язок сплати якої настав з 12.03.2017 року.

Крім того, відповідно до п.19 Розділу «Прикінцеві та перехідні положення Цивільного кодексу України у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану (Розділ доповнено пунктом 19 згідно із Законом № 2120-IX від 15.03.2022; в редакції Закону № 3450-IX від 08.11.2023).

Таким чином, починаючи з дня набрання чинності Закону України від 30.03.2020 № 540-IX, тобто з 02.04.2020 року діє положення про продовження строків позовної давності на період дії карантину та воєнного стану в Україні.

Пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України №211 від 11.03.2020 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» установлено на всій території України карантин з 12.03.2020, який неодноразово продовжувався та тривав до 30.06.2023.

Строк позовної давності продовжено з дня набрання чинності змін у Розділі «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України щодо продовження строку позовної давності, з 02.04.2020.

Таким чином, починаючи з дня набрання чинності Закону України від 30.03.2020 № 540-IX, тобто з 02.04.2020 року діє положення про продовження строків позовної давності на період дії карантину та воєнного стану в Україні.

Враховуючи викладені обставини, суд доходить до висновку, що позивач пропустив строк позовної давності за вимогами, які виникли з вересня 2012 року по березень 2017 року.

За ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові.

У вказаній справі відповідачем заявлено про застосування строку позовної давності, про що зазначено у відзиві на позов.

Позивачем не зазначено поважних причин пропуску строку позовної давності за період з березня 2015 року по березень 2017 року, а також не заявлено клопотання про поновлення цього строку.

З огляду на викладені обставини, суд дійшов висновку, що у задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 заборгованості за централізоване опалення, гарячого водопостачання, та постачання теплової енергії та постачання гарячої води за період з 14.09.2012 по 01.03.2017, слід відмовити, у зв`язку із пропуском позивачем строку позовної давності, при цьому за період нарахування заборгованості здійснені у цей період одна оплата, що є незначною, з урахуванням загальної суми заборгованості, та не свідчать про вчинення дій щодо перериванню строку позовної давності, жодних інших оплат послуг не відбулося, що вказує на відсутність підстав для стягнення заборгованості за період з 14.09.2012 року до березня 2017 року, у зв`язку із пропуском строку позовної давності.

Проте, з урахуванням наданого позивачем розрахунку заборгованості за послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води, задоволенню підлягають позовні вимоги у межах строку позовної давності, з урахуванням вимог п. 12 Розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України, і стягненню з відповідачів на користь позивача підлягає заборгованість за надані послуги у період з 01.03.2017 року по 29.02.2024 року, яка у загальному розмірі становить 112 289 гривень 01 копійок.

За таких обставин, позовні вимоги Концерну «Міські теплові мережі» підлягають частковому задоволенню, та з відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь позивача підлягає стягненню сума заборгованості за житлово- комунальні послуги у розмірі 112 289 гривень 01 копійок.

Крім того, у відповідності з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судовий збір пропорційно до розміру задоволених позовних вимог в сумі 1836,15 грн. (2422,40 грн. х 112289,01 грн./148140,89 грн.).

Керуючись ст. ст. 4,5,12, 81, 83, 89, 141, 259, 263-265, 268,274 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги концерну «Міські теплові мережі» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за житлово комунальні послуги задовольнити частково.

Стягнути солідарно з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , що зареєстрована за адресою АДРЕСА_1 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_3 , що зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 на користь Концерну «Міські теплові мережі», заборгованість за житлово комунальні послуги задовольнити за період з 01 березня 2017 року по 29 лютого 2024 року у розмірі 112 289 гривень 01 копійок.

Стягнути солідарно з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , що зареєстрована за адресою АДРЕСА_1 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_3 , що зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 , судовий збір у розмірі 918 гривень 07 копійок з кожного.

В задоволенні позовних вимог концерну «Міські теплові мережі» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за житлово комунальні послуги відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Запорізького апеляційного суду шляхом подачі у 30-денний строк з дня його проголошення, апеляційної скарги. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя А.В.Воробйов