Провадження №: 2/755/44/24
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" квітня 2024 р. м. Київ

Дніпровський районний суд м. Києва у складі:

Головуючого судді - САВЛУК Т.В.,

при секретарі Бурячек О. В.,

учасники цивільного процесу:

позивач - ОСОБА_1 ,

представники позивача - адвокати Кужима А.М. та Феклістов О.В.,

відповідач ОСОБА_2 - не з`явилась,

відповідач ОСОБА_3 - не з`явилась,

відповідач - ОСОБА_4 ,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Фісенко Тетяна Петрівна - не з`явилась,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Дніпровського районного суду міста Києва, в залі суду, в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Фісенко Тетяна Петрівна, про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу та визнання спільною сумісною власністю транспортний засіб,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , з вимогами:

«Встановити юридичний факт проживання однією сім`єю ОСОБА_1 та ОСОБА_4 без реєстрації шлюбу в період з 21 січня 2020 року по 16 травня 2023 року.

Визнати спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , як подружжя та як чоловіка та жінки, які проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу в період з 21 січня 2020 року по ІНФОРМАЦІЯ_1 , автомобіль Іnfinity FX35, 2011 року випуску, ідентифікаційний номер транспортного засобу: НОМЕР_1 , держаний номерний знак НОМЕР_2 ».

29 листопада 2023 року Дніпровським районним судом міста Києва постановлено ухвалу про відкриття провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Фісенко Тетяна Петрівна, про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу та визнання спільною сумісною власністю транспортний засіб і призначено розгляд справи за правилами загального позовного провадження.

За змістом положень статті 174 ЦПК України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом.

06 лютого 2024 року (вх. № 6555, № 6556) до суду надійшли заяви, подані відповідачами ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , в яких останні позов визнають та не заперечують проти його задоволення.

06 лютого 2024 року Дніпровським районним судом міста Києва постановлено ухвалу про задоволення заяви представника позивача - адвоката Кужима А.М. про витребування доказів.

Зобов`язано приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Фісенко Тетяну Петрівну надати суду належним чином завірену копію спадкової справи №5/2023 (№70665502 у Спадковому реєстрі) щодо майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 .

20 березня 2024 року Дніпровським районним судом міста Києва постановлено ухвалу про закриття підготовчого провадження у цивільній справі та призначено справу до судового розгляду по суті.

Позивач ОСОБА_1 та її представники - адвокат Кужима А.М., адвокат Феклістов О.В. у судовому засіданні позовні вимоги підтримали у повному обсязі, просили позов задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві, додатково пояснили, що з 2005 року ОСОБА_4 , перебуваючи у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_5 , який розірвано 21 січня 2020 року, почав зустрічатися із позивачем ОСОБА_1 . Починаючи з 2006 року й до дня смерті ОСОБА_4 - ІНФОРМАЦІЯ_1 - позивач проживала з ОСОБА_4 однією сім`єю як чоловік та жінка без реєстрації шлюбу за адресою: АДРЕСА_1 . Спільних дітей у них не було. У зазначений період ОСОБА_4 та ОСОБА_1 вели спільне господарство, мали спільний бюджет, утримували квартиру, їздили разом відпочивати, з друзями і родичами зустрічали свята. Наведене підтверджується показаннями батьків ОСОБА_4 , свідків, спільними фотокартками. За час спільного проживання у грудні 2022 року вони придбали внаслідок спільної праці та за спільні кошти автомобіль марки «Іnfinity» FX35, 2011 року випуску, ідентифікаційний номер транспортного засобу: НОМЕР_1 , держаний номерний знак НОМЕР_2 , оформивши право власності на вказане майно на ім`я ОСОБА_4 . Після смерті ОСОБА_4 відкрилася спадщина, до складу якої входить, у тому числі й вищевказаний автомобіль. Спадкоємці першої черги за законом - батьки ОСОБА_4 - ОСОБА_4 , ОСОБА_3 і дочка від першого шлюбу - ОСОБА_2 у встановлений строк подали заяви про прийняття спадщини, на підставі яких приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Фісенко Т.П. заведено спадкову справу від 18 травня 2023 року № 5/2023. Разом з цим, приватний нотаріус відмовила позивачу у прийнятті заяви про прийняття спадщини за законом після померлого ОСОБА_4 , оскільки не встановлено факт проживання однією сім`єю з померлим. У зв`язку з цим позивач просить суд встановити факт проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу з 21 січня 2020 року по ІНФОРМАЦІЯ_1 та визнати зазначене вище рухоме майно спільною сумісною власністю ОСОБА_4 та ОСОБА_1 .

Відповідач ОСОБА_4 у судовому засіданні позовні вимоги визнав та не заперечував проти їх задоволення.

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з`явилася, про день, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, про причини неявки суду не повідомила, правом подання відзиву на позов та доказів на спростування заявлених вимог не скористалася.

Відповідач ОСОБА_3 у судове засідання не з`явилася, подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позов визнає та не заперечує проти його задоволення.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Фісенко Тетяна Петрівна у судове засідання не з`явилася, подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність.

Вислухавши пояснення учасників цивільного процесу, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, суд дійшов наступних висновків.

Виходячи з положень статті 3 Сімейного кодексу України, сім`я є первинним та основним осередком суспільства. Сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Подружжя вважається сім`єю і тоді, коли дружина та чоловік у зв`язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно. Дитина належить до сім`ї своїх батьків і тоді, коли спільно з ними не проживає. Права члена сім`ї має одинока особа. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

Частинами 1 та 2 статті 21 Сімейного кодексу України визначено, що шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя.

Судом встановлено, що 01 грудня 2022 року між ОСОБА_6 («продавцем») та ОСОБА_4 («покупцем») укладено договір купівлі-продажу транспортного засобу - марка: Іnfinity, модель: FX35, 2011 року випуску, колір: сірий; номер кузова: НОМЕР_1 , відповідно до умов якого право власності на транспортний засіб перейшло до покупця з моменту підписання цього договору.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3 , виданим Дніпровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) 17 травня 2023 року, актовий запис № 997.

Зі змісту спадкової справи померлого ОСОБА_4 вбачається, що ІНФОРМАЦІЯ_1 після смерті ОСОБА_4 заведено спадкову справу № 5/2023.

Із заявами про прийняття спадщини до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Фісенко Т.П. звернулися дочка спадкодавця - ОСОБА_2 , батьки спадкодавця - ОСОБА_4 , ОСОБА_3 та позивач ОСОБА_1 .

Листом від 25 вересня 2023 року № 96/02-14приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Фісенко Т.П. повідомлено ОСОБА_1 про те, що для набуття права власності на майно померлої особи у випадку перебування у фактичних шлюбних відносинах, доказуванню підлягає факт проживання жінки/чоловіка разом з померлим однією сім`єю, їх пов`язаність спільним побутом, взаємними правами та обов`язками, у зв`язку з чим позивачу запропоновано звернутись до суду для встановлення факту проживання зі спадкодавцем однією сім`єю без укладення шлюбу та у подальшому для оформлення спадкових прав.

03 листопада 2023 року ОСОБА_4 подав до нотаріальної контори заяву про відмову від прийняття спадщини після померлого сина ОСОБА_4 на користь відповідача - ОСОБА_3 .

17 листопада 2023 року ОСОБА_2 подала до нотаріальної контори заяву про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом.

30 листопада 2023 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Фісенко Т.П. видано свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_4 , спадкоємцями є: донька спадкодавця - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та матір спадкодавця - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Спадщина, на яку видано це свідоцтво, складається з: (однієї четвертої) частки на квартиру АДРЕСА_2 , яка належала спадкодавцю на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого 06 травня 1998 року органом приватизації Дніпровської районної державної адміністрації у місті Києві згідно з розпорядженням № 41-171 від 06 травня 1998 року, на підставі якого право власності спадкодавця було зареєстровано Бюро технічної інвентаризації міста Києва 22 червня 1998 року і записано у реєстрову книгу за № 693.

За приписами частини 2 статті 3 Сімейного кодексу України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Пунктом 6 Рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року № 5-рп/99 встановлено, що до членів сім`ї належать особи, що постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, але й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т.п.

Відповідно до статті 74 Сімейного кодексу України якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.

Згідно з роз`ясненнями, викладених в п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», при застосуванні ст. 74 Сімейного кодексу України, що регулює поділ майна осіб, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, судам необхідно враховувати, що правило зазначеної норми поширюється на випадки, коли чоловік та жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі і між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю

Отже, для вирішення майнового спору на підставі статті 74 Сімейного кодексу України суд повинен встановити факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу в період, протягом якого було придбано спірне майно.

Проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу є спеціальною, визначеною законом, законною підставою для виникнення у них деяких прав та обов`язків, зокрема, права спільної сумісної власності на майно.

Для встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу потрібно враховувати у сукупності всі ознаки, що притаманні наведеному визначенню.

Так, при встановленні факту наявності у осіб спільного побуту доцільно враховувати ознаки, визначені у понятті домогосподарства.

Домогосподарство є сукупність осіб, які спільно проживають в одному житловому приміщенні або його частині, забезпечують себе всім необхідним для життя, ведуть спільне господарство, повністю або частково об`єднують та витрачають кошти.

Взаємність прав та обов`язків передбачає наявність як у жінки, так і у чоловіка особистих немайнових і майнових прав та обов`язків, які можуть випливати, зокрема, із нормативно правових актів, договорів, укладених між ними, звичаїв. Для встановлення цього факту важливе значення має з`ясування місця і часу такого проживання. Підтвердженням цього може бути їх реєстрація за таким місцем проживання, пояснення свідків, представників житлово-експлуатаційної організації. Щодо часу проживання слід зазначити, що за своєю природою проживання однією сім`єю спрямоване на довготривалі відносини.

Зазначене підтверджується позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 30 жовтня 2019 року у справі №643/6799/17.

Виходячи з предмету позову, позивач просить встановити факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу задля визнання її дружиною ОСОБА_4 у період з 21 січня 2020 року по 16 травня 2023 року та поділу майна подружжя, яке ними було придбано за час спільного проживання.

Статтею 12 ЦПК України встановлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Змагальність сторін є одним із основних принципів цивільного судочинства, зміст якого полягає у тому, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, тоді як суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, зобов`язаний вирішити спір, керуючись принципом верховенства права.

Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (частина друга статті 78 ЦПК України).

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України).

Згідно із довідкою про реєстрацію місця проживання особи відділу з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Дніпровської РДА від 18 травня 2023 року № 93415036 ОСОБА_4 був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , з 05 травня 1992 року.

30 серпня 2023 року мешканцями будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_3 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 складено акт про те, що ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_4 , але фактично проживала з 2006 року по теперішній час за адресою: АДРЕСА_1 .

Частиною 3 статті 77 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Виходячи зі змісту п. 2 ст. 78 Цивільного процесуального кодексу України, згідно з яким обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Показання свідка - це повідомлення про відомі йому обставини, які мають значення для справи. Не є доказом показання свідка, який не може назвати джерела своєї обізнаності щодо певної обставини. (ст. 90 Цивільного процесуального кодексу України)

Для доведення обставин у справі щодо проживання позивача з ОСОБА_4 однією сім`єю без реєстрації шлюбу, представником позивача подано клопотання про виклик у судове засідання свідків - ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_7 , які надали пояснення у судовому засіданні та пояснили, що позивач проживала з ОСОБА_4 однією сім`єю без реєстрації шлюбу до дня його смерті - ІНФОРМАЦІЯ_1 . Вони постійно проживали у квартирі, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , за час спільного проживання однією сім`єю між ними склались усталені відносини, які притаманні подружжю, вони вели спільне господарство, святкували свої та своїх рідних дні народження, разом їздили на відпочинок, тобто були пов`язані спільним побутом. Саме під час проживання однією сім`єю ними був придбаний автомобіль марки «Іnfinity», якийвони разом використовували.

Згідно з частиною четвертою статті 368 Цивільного кодексу України майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі.

Відповідно до статті 372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Ураховуючи викладене, особам, які проживають однією сім`єю без реєстрації шлюбу, на праві спільної сумісної власності належить майно, набуте ними за час спільного проживання або набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти.

Такий висновок викладений Верховним Судом України у постанові від 08 червня 2016 року у справі № 6-2253цс15.

Отже, факт проживання позивача з ОСОБА_4 у період з 21 січня 2020 року по 16 травня 2023 року однією сім`єю без реєстрації шлюбу підтверджено належними та допустимими доказами, фактичним проживанням у квартирі, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , публічним висвітленням спільного проживання сторін та позиціонування їх як сімейної пари, яка проживає разом. З урахуванням викладеного, суд вважає доведеним, що у спірний період позивачка і ОСОБА_4 проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу у вищезазначеній квартирі, спільно вели господарство, мали взаємні права та обов`язки, притаманні подружжю, відтак спірний автомобіль є спільним сумісним майном подружжя, оскільки набутий сторонами за час проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, тому обґрунтованими є вимоги позивачки про визнання за нею права власності на його частку.

Разом з цим, позивачем і відповідачем можуть бути, зокрема, фізичні і юридичні особи, а також держава (частина друга статті 48 ЦПК України).

Відповідач - це особа, яка, на думку позивача, або відповідного правоуповноваженого суб`єкта, порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача. Відповідач притягається до справи у зв`язку з позовною вимогою, яка пред`являється до нього.

Найчастіше під неналежними відповідачами розуміють таких відповідачів, щодо яких судом під час розгляду справи встановлено, що вони не є зобов`язаними за вимогою особами.

Для правильного вирішення питання щодо визнання відповідача неналежним недостатньо встановити відсутність у нього обов`язку відповідати за даним позовом. Установлення цієї умови - підстава для ухвалення судового рішення про відмову в позові. Щоб визнати відповідача неналежним, крім названої умови, суд повинен мати дані про те, що обов`язок відповідати за позовом покладено на іншу особу. Про неналежного відповідача можна говорити тільки в тому випадку, коли суд може вказати особу, що повинна виконати вимогу позивача, - належного відповідача.

Отже, неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві.

Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи (див. висновки Великої Палати Верховного Суду у постанові від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц).

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц зроблено висновок, що пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження.

З підстав вищевказаного, суд доходить висновку, що вимоги позивача до відповідача ОСОБА_4 є безпідставними та не підлягають задоволенню, оскільки в цій частині позов пред`явлено до неналежного відповідача, який будучи спадкоємцем першої черги за законом щодо майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 , у встановлений шестимісячний строк для прийняття спадщини звернувся до нотаріальної контори із заявою про відмову від прийняття спадщини на користь іншого спадкоємця першої черги за законом відповідача - ОСОБА_3 , в той же час належними відповідачами у справах щодо спадкування є спадкоємці, які прийняли спадщину, за їх відсутності - територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.

Враховуючи наведене та керуючись статтями 3, 21, 74 Сімейного кодексу України, статтями 368, 372 Цивільного кодексу України, статтями 10, 48, 77, 78, 90, 206, 263-265, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

у х в а л и в:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Фісенко Тетяна Петрівна, про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу та визнання спільною сумісною власністю транспортний засіб, - задовольнити частково.

Встановити факт спільного проживання однією сім`єю, як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , у період з 21 січня 2020 року по ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Визнати спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_4 транспортний засіб - автомобіль Іnfinity FX35, 2011 року випуску, ідентифікаційний номер транспортного засобу: НОМЕР_1 , держаний номерний знак НОМЕР_2 .

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

С у д д я