Справа №278/1819/22
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 грудня 2024 року м. Житомир

Житомирський районний суд Житомирської області у складі головуючого судді Дубовік О. М., за участю секретаря судового засідання Кравчук Д. В., розглянувши заяву Станишівської сільської ради Житомирського району Житомирської області про відстрочення виконання рішення суду у справі № 278/1819/22, -

ВСТАНОВИВ:

Представник Станишівської сільської ради Житомирського району Житомирської області звернулась до суду із вище вказаною заявою, в якій просить відстрочити виконання судового рішення № 278/1819/22 до припинення чи скасування воєнного стану на території України, або внесене змін у чинне законодавство.

В обґрунтування заяви посилається на те, що оскільки в Україні продовжує діяти воєнний стан та заборона на передачу у власність земельних ділянок встановлена підпунктом 5 пункту 27 розділу Х «Перехідні положення» Земельного кодексу України, Станишівська сільська рада не може виконати рішення суду в частині затвердження проекту землеустрою щодо виділення земельної ділянки у власність за кадастровим номером 0:01:001:0548 площею 1,8860 га за межами населених Станишівської сільської ради для ведення особистого селянського господарства.

Однак, невиконання судового рішення у добровільному порядку призводить до негативних наслідків, що пов`язано із відкриттям виконавчого провадження та заходів із примусового виконанням.

Таким чином, Станишівська сільська рада вимушена звернутись до суду із заявою про відстрочення виконання рішення.

Представником заявника подано заяву про розгляд справи за її відсутності; заяву підтримує повністю та просить її задовольнити.

Розгляд здійснюється без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що відповідає вимогам ч. 2 ст. 247 ЦПК України.

Перевіривши та дослідивши матеріали даної справи, суд приходить наступного висновку.

Судом встановлено, що рішенням Житомирського районного суду Житомирської області від 17.01.2023 року у справі № 278/1819/22 позовну заяву ОСОБА_1 до Станишівської сільської ради Житомирського району Житомирської області, треті особи, які не заявляють вимог щодо предмета спору: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання протиправними дій щодо відмови у затвердженні проекту землеустрою з відведення земельної ділянки у власність та зобов`язання вчинити дії - задоволено частково; визнано протиправним та скасовано частину 4 рішення від 18 серпня 2021 року № 360 десятої сесії восьмого скликання Станишівської сільської ради Житомирського району Житомирської області в частині відмови ОСОБА_1 у затвердженні поданого ним проекту землеустрою; зобов`язано Станишівську сільську раду Житомирського району Житомирської області розглянути заяву ОСОБА_1 від 16.06.2021 року щодо затвердження поданого проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок згідно договору № 373 від 22.02.2021 року; в іншій частині позовних вимог відмовлено. Стягнуто зі Станишівської сільської ради Житомирського району Житомирської області 992,40 грн судового збору на користь держави (а.с. 137-142, провадження № 2/278/308/23).

Постановою Житомирського апеляційного суду від 10.05.2023 року (а.с. 177-180, провадження № 2/278/308/23) рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 17.01.2023 року у частині відмови у задоволенні вимоги про зобов`язання затвердити проект землеустрою залишено без змін.

Відповідно до ст. 129-1 Конституції України, суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Виконання судового рішення відповідно до змісту рішення Конституційного Суду України № 5-рп/2013 від 26.06.2013 року у справі № 1-7/2013, є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави; невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд справи судом.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) гарантує право на справедливий судовий розгляд та закріплює принцип верховенства права, на якому будується демократичне суспільство, і найважливішу роль судової системи в здійсненні правосуддя. Проте, право на справедливий суд було б позбавлено сенсу, якщо б допускало невиконання остаточних судових рішень, які набрали законної сили.

У розумінні практики Європейського суду частина 1 статті 6 Конвенції передбачає не лише доступ до правосуддя і встановлення порядку судового розгляду, а й гарантує виконання судових рішень з метою запобігання заподіяння шкоди одній із сторін.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 18 ЦПК України, судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Відповідно до ст. 435 ЦПК України, за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання. Розстрочка та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови.

Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує:

1) ступінь вини відповідача у виникненні спору;

2) щодо фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан;

3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Відповідно до ст. 33 Закону України «Про виконавче провадження», за наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим (хвороба сторони виконавчого провадження, відрядження сторони виконавчого провадження, стихійне лихо тощо), сторони мають право звернутися до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції, із заявою про відстрочку або розстрочку виконання рішення. Рішення про розстрочку виконується в частині та у строки, встановлені цим рішенням.

Отже, відстрочення виконання рішення суду - це відтермінування у часі належного строку виконання рішення суду в цілому.

Відповідно до роз`яснень, які містяться у п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження» від 26.12.2003 року з наступними змінами і доповненнями, задоволення заяви про відстрочку або розстрочку виконання рішення суду можливе лише у виняткових випадках, які суд визначає виходячи з особливого характеру обставин, що ускладнюють або виключають виконання рішення (хвороба боржника або членів його сім`ї, відсутність у нього майна, яке за рішенням суду має бути передане стягувачу, стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо).

Такі обставини є виключними, тобто такими, що унеможливлюють виконання рішення суду у силу непередбачуваних обставин, що настали під час здійснення виконання судового рішення.

Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Наведене дає підстави для висновку про те, що при розгляді заяв щодо відстрочення виконання рішення необхідно виходити з міркувань доцільності та об`єктивної необхідності надання саме таких строків відтермінування виконання рішення в цілому, які як і наявність виключних обставин для відтермінування має довести боржник.

При цьому, надання відстрочення виконання рішення суду не може створювати занадто або безпідставно привілейовані умови для боржника.

Суд вважає, що обставини, на які посилається представник заявника, не можна розцінюватись як такі, що є особливими або винятковими, та у відповідності до приписів статті 435 ЦПК України, унеможливлюють або ускладнюють виконання судового рішення.

Сам факт посилання заявника на обставини зазначені у заяві щодо неможливості виконання рішення суду від 17.01.2023 року у цивільній справі № 278/1819/22 не свідчить про обставини, які ускладнюють, або роблять неможливим виконання рішення суду, а тому, не може бути підставою для відстрочення виконання рішення суду.

Враховуючи вищевикладене, суд прийшов до висновку про недоведеність заявником належними та допустимими доказами підстав для відстрочення виконання рішення суду, а тому, заява Станишівської сільської ради Житомирського району Житомирської області про відстрочення виконання рішення не підлягає до задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 267, 354, 435 ЦПК України,

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні заяви Станишівської сільської ради Житомирського району Житомирської області про відстрочення виконання рішення суду у справі № 278/1819/22 - відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі вирішення питання без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин. Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, якщо інше не передбачено ЦПК України. Ухвали, що постановлені судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, набирають законної сили з моменту їх підписання суддею.

Повну ухвалу складено та підписано 26.02.2025 року.

Суддя О. М. Дубовік