КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 грудня 2024 року Київський апеляційний суд у складі:

суддя-доповідач Нежура В.А.,

судді Невідома Т.О., Соколова В.В.,

секретар Цуран С.С.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Ірпінського міського суду Київської області від 04 грудня 2023 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання майна особистою власністю одного з подружжя та визнання права власності на майно,

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2020 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 , у якому просила:

визнати 9/20 частин житлового будинку із надвірними спорудами АДРЕСА_1 . Гостомель особистою приватною власністю дружини в шлюбі, а саме - ОСОБА_1 та визнати за нею право особистої приватної власності на вказане майно;

визнати за ОСОБА_1 право особистої приватної власності на земельну ділянку, площею 0,0609 га з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруді за адресою АДРЕСА_1 , кадастровий № :01:026:0020; вирішити питання розподілу судових витрат.

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що 17.05.1997 між нею та відповідачем було зареєстровано шлюб Приворотською сільською радою Брусилівського району Житомирської області, актовий запис № 1, від шлюбу мають сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає з позивачем. Рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 23.04.2015 шлюб з відповідачем було розірвано.

Під час шлюбу нею було придбано на ім`я чоловіка ОСОБА_2 за договором купівлі-продажу від 13.05.2003, посвідченого ПН Ірпінського МНО Прилипко В.В., зареєстрованого в реєстрі за № 798, 9/20 частин жилого будинку з відповідною частиною надвірних будівель за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 74,3 кв.м., що складається з приміщень: 2-1, площею 14, 7 кв.м., 2-2, площею 25,7 кв.м., 2-3, площею 12,2 кв.м., 2-4, площею 9,1 кв.м., 2-5, площею 6,6 кв.м., 2-6, площею 1, 0 кв.м., І, площею 5, 0 кв.м., сарай-гараж «Б», душ «З», вбиральня «Ж», частина огорожі № 1-3, 5, 6, частина свердловини № 4. Право власності зареєстроване за ОСОБА_2 Ірпінським БТІ 15.07.2003, номер запису 1571 в книзі 6-263. Вартість спірної частини будинку з надвірними спорудами складає 517 490,00 грн.

На думку позивача, вказане майно є її особистою приватною власністю, оскільки хоча і придбане у шлюбі, але за її особисті кошти, так як в свій час вона позичала кошти в сумі 15 000,00 доларів своїй тітці ОСОБА_4 і після отримання в рахунок погашення боргу від неї вказаної суми, позивачем було придбано 9/20 частин з надвірними спорудами житлового будинку в АДРЕСА_1 , проте оформлення було здійснено на чоловіка ОСОБА_2 . Тому, оскільки майно було набуте в шлюбі за її особисті кошти, то, відповідно до ст. 57 СК України, вказане майно є її особистою приватною власністю.

Окрім того, за період шлюбу була приватизована земельна ділянка за адресою: АДРЕСА_1 , на ім`я ОСОБА_2 , згідно державного акта на право власності на земельну ділянку, виданого 13.03.2006 Гостомельською селищною радою, площею 0,0609 га, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, кадастровий номер :01:026:0020. Вартість спірної земельної ділянки становить 337 650,00 грн.

Керуючись ст.ст. 316, 317, 328 ЦК України, ст. 120 ЗК України вважає, що в судовому порядку за нею повинно бути визнане право власності на вказану земельну ділянку, оскільки вона має право на 9/20 частин житлового будинку з надвірними спорудами за даною адресою, які належать їй на праві особистої приватної власності дружини в шлюбі і спірний будинок з надвірними спорудами знаходиться на спірній земельній ділянці (т. 1 а.с. 1-4).

Заочним рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 04.12.2023 відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання майна особистою власністю одного з подружжя та визнання права власності на майно (т. 1 а.с. 218-225).

В апеляційній скарзі, ОСОБА_1 , посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, просить скасувати рішення та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. Вказує, що суд першої інстанції, розглядаючи справу не взяв до уваги показання свідків, якими достовірно підтверджено факт дарування грошових коштів на суму 15 000,00 дол США, які дарувались, позичались до укладення шлюбу позивачкою, однак, були повернуті під час перебування її у шлюбі і саме за ці кошти нею був придбаний спірний будинок. В той час як, відповідач ніде не працював, захоплювався азартними іграми, зловживав алкоголем та наркотичними засобами, мав велику заборгованість по аліментам, і жодного разу не опікувався утриманням спірного будинку (т. 2 а.с. 65-68).

Відзиву від учасників справи не надходило.

Учасники справи в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Суд апеляційної інстанції визнав за можливе розглянути справу за відсутності осіб, які не з`явились, оскільки їх неявка не перешкоджає апеляційному розгляду справи (ч. 2 ст. 372 ЦПК України).

Заслухавши доповідь судді, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, заочним рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 23.04.2015 у справі № 367/1468/15-ц розірвано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зареєстрований 17.05.1997 Приворотською сільською радою Брусилівського району Житомирської області, актовий запис № 1 (т. 1 а.с. 39).

13.05.2003 між ОСОБА_5 та ОСОБА_2 укладено договір купівлі-продажу 9/20 частин жилого будинку, відповідно до п.1 якого ОСОБА_5 продав, а ОСОБА_2 купив належні продавцеві на праві власності 9/20 частин жилого будинку з відповідною частиною надвірних будівель, що знаходиться в АДРЕСА_1 . Відповідно до п.3 Договору, продаж за домовленістю сторін вчиняється за 21 207,00 грн. Згідно із п.4 Договору, право власності на придбану частку жилого будинку виникає у Покупця з моменту нотаріального посвідчення Договору. Договір посвідчений приватним нотаріусом Ірпінського міського нотаріального округу 13.05.2003 та зареєстрований в реєстрі за № 798 (т. 1 а.с. 40).

Згідно із витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно, виданим Ірпінським бюро технічної інвентаризації № 1008219 від 15.07.2003, власником 9/20 частини будинку за адресою АДРЕСА_1 , згідно договору купівлі-продажу 9798 від 13.05.2003, форма власності: приватна спільна часткова, реєстраційний номер 750686, номер запису:1571 в книзі 6-263, є ОСОБА_2 , рішення про реєстрацію права власності прийнято 15.07.2003 (т. 1 а.с. 41).

Відповідно до копії технічного паспорту на будинок АДРЕСА_1 , інвентарний номер 1537, реєстровий номер 1571, станом на 15.03.2003, вказаний будинок має загальну площу 141, 9 кв.м., житлову площу 80,5 кв.м., а саме: квартира АДРЕСА_2 загальною площею 74,3 кв.м., житловою площею 40,4 кв.м. (т. 1 а.с. 42-46).

Згідно із Державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯБ № 303781, зареєстрованим в реєстрі за № 2599 від 13.03.2006, ОСОБА_2 на підставі рішення 45 сесії 4 скликання Гостомельської селищної ради від 23.06.2005 № 859-45-ІV, є власником земельної ділянки площею 0,0609 га, розташованої в АДРЕСА_1 , цільове призначення - будівництво та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, кадастровий номер земельної ділянки : :01:026:0020 (т. 1 а.с. 47).

Відповідно до звіту № 1165 від 19.10.2020 про експертну грошову оцінку житлового будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , виконаного суб`єктом оціночної діяльності - ФОП ОСОБА_6 , ринкова вартість будинку А за вказаною адресою (загальна площа - 74,3 кв.м., житлова площа - 40,4 кв.м), станом на 19.10.2020 становить 517 490,00 грн (т. 1 а.с. 48-52).

Відповідно до звіту № 1166 про експертну грошову оцінку земельної ділянки, загальною площею 0,0609 га, кадастровий номер :01:026:0020, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , виконаного суб`єктом оціночної діяльності - ФОП ОСОБА_6 , ринкова вартість об`єкта оцінки, станом на 19.10.2020 становить 337 650,00 грн (т. 1 а.с. 53-56).

Згідно із інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, № 262468301 від 22.06.2021, ОСОБА_2 є власником 9/20 частин житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 141,9 кв.м., житловою площею 80,5 кв.м., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 750686, підстава виникнення права власності - договір купівлі-продажу, 798, 13.05.2003, приватний нотаріус Ірпінського міського нотаріального округу Прилипко В.В. Іншим співвласником даного будинку є ОСОБА_7 , частка власності - 11/20. Вказана обставина підтверджується і відповіддю з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 346486 від 04.12.2023.

Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таку ж норму містить ст. 368 ЦК України.

Згідно зі ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Відповідно до статей 69, 70 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Згідно зі ст. 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

Згідно з пунктами 3, 5 частини 1 статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто, а також земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених Земельним кодексом України.

Отже, норми статей 57, 60 СК України встановлюють загальні принципи нормативно-правового регулювання відносин подружжя щодо належного їм майна, згідно з якими майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Майно, набуте кожним з подружжя до шлюбу, є особистою приватною власністю кожного з них.

Перевіривши надані по справі докази, апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції про недоведеність отримання позивачем на вісімнадцятиріччя грошового подарунку від бабусі у розмірі 15 000,00 дол США, а в подальшому передачу зазначеної грошової суми в борг тітці і повернення позивачу.

При чому, слід зауважити на тому, що відчуження сім`єю тітки своїх квартири та гаражу задля погашення боргу у 2001 році (по ціні 18 000,00 грн - гараж, 10 000,00 грн - квартира, за курсом 5,41 грн за дол США), ніяк не становить 15 000,00 дол США, навіть у 2003 році (курс 5,33 грн за дол США) (т. 1 а.с. 193, 194).

До того ж, покази свідків, на які посилається позивач в апеляційній скарзі як на підтвердження наявності особистих грошових коштів для придбання спірного нерухомого майна, є неоднозначними та необ`єктивними, зокрема, сусідка ОСОБА_8 , ріелтор ОСОБА_9 дещо знали про придбання майна (одна зі слів сестри, інша підшукувала варіанти будинку для придбання), але не були стороною договору ані з боку позикодавця, ані з боку боржника, ані з боку продавця, про що і зазначали у своїх поясненнях. Також, не можуть бути беззаперечними твердження свідків ОСОБА_10 та ОСОБА_4 , які є родичами по прямій лінії споріднення.

Будь-яких інших доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції матеріали справи та апеляційна скарга не містить.

Твердження апелянта про невзяття до уваги заяви відповідача про визнання позову є хибними, оскільки судом першої інстанції, задля повного та всебічного розгляду справи, було викликано відповідача у судове засідання для надання пояснень по справі, як то передбачено ч. 1 ст. 128 ЦПК України. При цьому, зауваження позивача про те, що судом не було витребувано інформації про номер телефону, локацію дзвінка є безпідставними, оскільки суперечать ч. 7 ст. 81 ЦПК України, яка передбачає, що суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи.

Жодних клопотань/заяв/зауважень з боку позивача стосовно належності номера телефону, за яким відбувався дзвінок, безпосередньо, відповідачу заявлено не було.

Таким чином, доводи, наведені в апеляційній скарзі, фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди з висновками суду з їх оцінкою, а тому, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції всебічно і повно з`ясував обставини справи, дав об`єктивну оцінку зібраним і дослідженим доказам та обґрунтовано дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позову.

Відповідно до статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, заочне рішення слід залишити без змін.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 268, 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Заочне рішення Ірпінського міського суду Київської області від 04 грудня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках, передбачених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Суддя-доповідач

Судді