Провадження № 2/201/4443/2024
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

26 грудня 2024 року м. Дніпро

Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська в складі:

головуючого - судді Куць О.О.,

за участю секретаря судового засідання - Сідельника Є.В.,

представника позивача - Голик О.І.,

представника позивача - ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку загального позовного провадження в залі суду цивільну справу за позовом Адміністрації Соборного району Дніпровської міської ради в інтересах ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до ОСОБА_3 про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів,-

ВСТАНОВИВ:

До Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська 07 жовтня 2024 року надійшла позовна заява Адміністрації Соборного району Дніпровської міської ради в інтересах ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до ОСОБА_3 про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів.

В обґрунтування своїх вимог, позивач посилався на те, що з 27 травня 2020 року ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , знаходиться на обліку в управлінні-службі у справах дітей, як дитина, яка перебуває у складних життєвих обставинах (батько ухиляється від виконання батьківських обов`язків), про що свідчить копія наказу УССД від 27 травня 2020 року № 019.

Батьком дитини є ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , мати дитини - ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_3 .

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з батьком, ОСОБА_3 , проживали за адресою: АДРЕСА_1 .

Під час виходів працівників управління-служби у справах дітей адміністрації Соборного району Дніпровської міської ради за вищевказаною адресою у квартирі було брудно, речі розкидані, відсутні продукти харчування. Батько разом із співмешканкою зловживають алкогольними напоями, дитина тривалий час знаходиться вдома без нагляду дорослих, інколи її годують сусіди.

У зв`язку з тим, що батько ухилявся від виконання батьківських обов`язків відносно своєї дочки, 16 жовтня 2024 року адміністрація Соборного району Дніпровської міської ради звернулася до Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська із позовною заявою про позбавлення ОСОБА_3 батьківських прав відносно доньки ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 18 квітня 2024 року у цивільній справі № 201/12680/23 у задоволенні позовних вимог Адміністрації було відмовлено, надано ОСОБА_3 можливість зберегти родину, виховувати свою дочку, проживати з нею та піклуватися про дівчинку.

Між тим батько не став на шлях виправлення, не оформив спадщину на дитину після смерті її матері, про що обіцяв під час розгляду вищевказаної цивільної справи, продовжує зловживати спиртними напоями, пропускає роботу без поважних причин, приводить до квартири незнайомих осіб чоловічої статі, з якими випиває, не забезпечує доньку продуктами харчування, засобами гігієни, одягом, взуттям, не підготував доньку до нового навчального року

ОСОБА_3 був запрошений на засідання комісії з питань захисту прав дитини на 26 вересня 2024 року, однак не з`явився. В цей день співробітниками управління-служби у справах дітей був здійснений виїзд за адресою: АДРЕСА_1 та з`ясовано, що ОСОБА_3 та його співмешканка знаходяться у нетверезому стані, продукти харчування відсутні, в квартирі брудно.

Дитина не бажає жити з батьком, що пояснила 26 вересня 2024 року на засіданні комісії з питань захисту прав дитини, наразі мешкає з тіткою ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

З наведених підстав Адміністрація Соборного району Дніпровської міської ради просила позбавити ОСОБА_3 батьківських прав відносно малолітньої доньки ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та стягнути з відповідача на користь особи, на утриманні якої буде знаходитися дитина, аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі 4000 грн. щомісячно.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу справ між суддями від 07 жовтня 2024 року вказана позовна заява передана для розгляду судді Куць О.О. (а.с.32-33).

Ухвалою судді від 11 жовтня 2024 року відкрито провадження у даній цивільній справи та призначено підготовче судове засідання (а.с.35-36).

29 листопада 2024 року ухвалою суду закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті (а.с.57).

В судовому засіданні представники позивача наполягали на задоволенні позовних вимог.

Відповідач в судові засідання не з`явився, про дату та час розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суду не повідомив.

Зважаючи на ці обставини, суд керується ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (РИМ, 4.XI.1950), яка згідно з частиною першою статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, та яка визначає, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Строки, встановлені Цивільним процесуальним кодексом України, є обов`язковими для судів та учасників судових процесів, оскільки визначають тривалість кожної стадії процесу або час, протягом якого має бути вчинено процесуальну дію (наприклад, строк оскарження судового рішення, строк подачі зауважень щодо журналу судового засідання). Зазначене є завданням цивільного судочинства та кримінального провадження (стаття 1 ЦПК, стаття 2 КПК). Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту.

Європейський суд з прав людини, вирішуючи питання про дотримання права на справедливий суд, передбаченого пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР, у контексті оцінки дій сторони в справі, спрямованих на захист свого права, або її бездіяльності, дійшов з урахуванням принципів, що випливають з прецедентної практики Суду, висновків про те, що: одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності; «право на суд» не є абсолютним, воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави; сторона в розумні інтервали часу має вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їй судового провадження; право на вчинення процесуальних дій стороною або щодо певної сторони не є необмеженим, позаяк обмежується, зокрема, необхідністю дотримання прав іншої сторони в процесі та власне необхідністю забезпечити дотримання права на справедливий суд у розумінні п. 1 ст. 6 Конвенції (рішення від 19 червня 2001 року у справі «Креуз проти Польщі» (п.п. 52, 53, 57 та ін.); рішення від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України» (п.п. 40, 41, 42 та ін.). У рішенні Європейського Суду з прав людини від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьова проти України» зазначено, що сторони мають вживати заходів, щоб дізнатися про стан відомого їм судового провадження.

Розумність тривалості судового розгляду має визначатися з огляду на обставини справи та наступні критерії: складність справи, поведінка заявника та компетентних органів, а також важливість предмета позову для заявника у справі (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Фрідлендер проти Франції»).

Таким чином, суд вважає за можливе на підставі ст. 280, 281, 282 ЦПК України ухвалити у справі заочне рішення суду в судовому засіданні за відсутності сторін та без фіксування процесу технічними засобами відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є донькою відповідача ОСОБА_3 та ОСОБА_5 , що підтверджується повторним свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 від 30 травня 2018 року, виданим Соборним районним у місті Дніпрі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області (а.с.7).

Мати дитини - ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , про що свідчить копія свідоцтва про смерть від 25 жовтня 2017 року серії НОМЕР_2 , виданого Соборним районним у місті Дніпрі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області (а.с.8).

ОСОБА_2 разом з батьком, ОСОБА_3 , проживали за адресою: АДРЕСА_1 .

З 27 травня 2020 року ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебуває на обліку в управлінні-службі у справах дітей Соборної районної у місті Дніпрі ради, як дитина, яка перебуває у складних життєвих обставинах, що підтверджується копією наказу № 019 від 27 травня 2020 року № 019 (а.с.6).

В ході розгляду справи по суті представник позивача пояснила, що під час виходів працівників управління-служби у справах дітей за адресою: АДРЕСА_1 в більшості випадків у квартирі було брудно, речі розкидані, відсутні продукти харчування.

31 серпня 2023 року працівниками управління-служби у справах дітей адміністрації Соборного району Дніпровської міської ради та СЮП ВП ДРУП ГУНП Маркелова Аліна, ІНФОРМАЦІЯ_1 , була доставлена з адреси: АДРЕСА_1 до КНП «Міська дитяча клінічна лікарня № 6» ДМР.

30 жовтня 2023 року дитина була влаштована до КЗСЗ «Центр соціальної підтримки дітей та сімей «Довіра» ДМР.

У зв`язку з тим, що батько ухилявся від виконання батьківських обов`язків відносно своєї доньки, 16 жовтня 2024 року адміністрація Соборного району Дніпровської міської ради звернулася до Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська з позовною заявою про позбавлення ОСОБА_3 батьківських прав.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 18 квітня 2024 року, яке набрало законної сили 21 травня 2024 року (цивільна справа № 201/12680/23, провадження 2/201/647/2024), у задоволенні позовних вимог адміністрація Соборного району Дніпровської міської ради до ОСОБА_3 про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів було відмовлено (а.с.23-24).

01 червня 2024 року співробітники комунального закладу соціального захисту "Центр соціальної підтримки дітей та сімей «Довіра» Дніпровської міської ради повернули ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , додому, передали її батькові - ОСОБА_3 , який був попереджений про відповідальність за невиконання батьківських обов`язків.

Таким чином, ОСОБА_3 була надана можливість зберегти родину, виховувати свою доньку, проживати з нею та піклуватися про неї.

Між тим відповідач не став на шлях виправлення.

Так протягом серпня-вересня 2024 року ОСОБА_3 зловживав алкогольними напоями, приводив до квартири незнайомих осіб чоловічої статі, з якими розпивав алкоголь, не забезпечував доньку продуктами харчування, засобами гігієни, одягом, взуттям, не підготував доньку до нового навчального року.

Згідно акту обстеження умов проживання від 17 вересня 2024 року батько дитини перебуває у стані алкогольного сп`яніння, на роботу тривалий час не виходить. Санітарний стан квартири незадовільний, у житлі брудно, розкидані порожні пляшки від алкогольних напоїв. Дитина не має дитячих речей та взуття (а.с.13).

Згідно акту від 25 вересня 2024 року ОСОБА_3 та його співмешканка перебувають у стані алкогольного сп`яніння, батько не змінив ставлення до дитини, санітарний стан приміщення квартири незадовільний, дитина має певні речі та взуття, якими її забезпечили сусіди (а.с.14).

Відповідно до довідки № 591/02-14 від 20 березня 2024 року, виданої державним нотаріусом Першої дніпровської державної нотаріальної контори Водолазською Н.В., 28 липня 2015 року була заведена спадкова справа № 537/2015 після померлої ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_8 на підставі заяви про прийняття спадщини за законом від імені дочки спадкодавця - ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_6 .

Спадкоємцем за заповітом ОСОБА_8 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_5 , є її дочка - ОСОБА_5 , тобто мати дитини - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Також Першою Дніпропетровською державною нотаріальною конторою 10 квітня 2018 року була заведена спадкова справа№ 177/2018 після померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_5 .

Спадкоємцем за законом є її дочка - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.11).

Під час розгляду Жовтневим районним судом міста Дніпропетровська цивільної справи № 201/12680/23 (провадження 2/201/647/2024) про позбавлення ОСОБА_3 батьківських праві відносно дитини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відповідач зазначав, що знаходиться на завершальній стадії оформлення спадщини дитини, а саме квартири за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.23-24).

Між тим, ОСОБА_3 не оформив спадкові права дитини належним чином, не отримав свідоцтва про право на спадщину, що, зокрема, зазначено у його поясненнях від 11 вересня 2024 року начальнику управління-служби у справах дітей Голик О.І. (а.с.16).

З листа Дніпровського міського центру соціальних служб від 23 вересня 2024 року № 2/01-14-2960 вбачається, що відповідно до рішення Центрального управління соціального захисту населення ДМР від 29 липня 2024 року № 2075/2 родині ОСОБА_3 , який виховує малолітню ОСОБА_2 , надається послуга соціального супроводу сімей (осіб), які перебувають у складних життєвих обставинах. Під час відвідування родини за місцем проживання 21 серпня 2024 року батька вдома не було, співмешканка перебувала в стані алкогольного сп`яніння. Сусідка пояснила, що вона іноді забирає дівчинку до себе аби погодувати, оскільки її батько та співмешканка зловживають алкоголем та невчасно задовольняють потреби дитини у харчуванні. Протягом вересня поточного року під час відвідування сім`ї 11 вересня 2024 року помічено, що позитивна динаміка до змін відсутня, дорослі члени родини не дотримуються здорового способу життя, потреби дитини задовольняються частково. Зі слів самої дитини, батько та його співмешканка не працюють, часто вживають алкогольні напої. Також ОСОБА_10 повідомила, що коли вона перебувала у державному закладі, її психоемоційний стан та рівень задоволення базових потреб був кращим, у неї там з`явилися друзі, тощо (а.с.12).

Відповідно до характеристики ПНВП "ТЕПЛОКОМУНСЕРВІС" від 19 вересня 2024 року ОСОБА_3 працює в ПНВП "ТЕПЛОКОМУНСЕРВІС» двірником з 21 лютого 2024 року. Кількість днів пропусків з неповажних причин збільшилось. Так у липні кількість пропусків склала 5 днів, у серпні - 6 днів, у вересні -12 днів (а.с.28).

Поясненнями ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від 24 вересня 2024 року встановлено, що дитина не хоче жити зі своїм батьком ОСОБА_3 , оскільки з часу її повернення додому нічого не змінилося, батько продовжує зловживати алкогольними напоями, догляду за нею не здійснює, отримує грошову допомогу, але усі кошти витрачає на алкоголь (а.с.15).

Згідно пояснень ОСОБА_3 від 24 вересня 2024 року до нього неодноразово приходили співробітники служби у справах дітей, проводили бесіди щодо зміни ставлення до виховання дочки, створення належних умов для проживання дитини, тощо, та попередили його про відповідальність за ухилення від виконання батьківських обов`язків (а.с.17).

ОСОБА_3 був запрошений на засідання комісії з питань захисту прав дитини на 26 вересня 2024 року на 14.00, що вбачається із копії запрошення на засідання комісії з питань захисту прав дитини, на якому відповідач 24 вересня 2024 року поставив свій підпис, однак не з`явився, чим проявив байдужість до долі дитини (а.с.27).

26 вересня 2024 року на засіданні комісії з питань захисту прав дитини була заслухана малолітня ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,, яка висловила бажання не проживати з батьком, а також у справі надали пояснення сусіди: ОСОБА_11 (а.с.20), ОСОБА_2 (а.с.15), ОСОБА_12 (а.с.22) та ОСОБА_13 (а.с.18), які підтвердили факт ухилення ОСОБА_3 від виконання батьківських обов`язків. За наслідками засідання комісія вирішила за доцільне звернутися до суду з позовною заявою про позбавлення ОСОБА_3 батьківських прав відносно доньки на підставі п. 2 ч.1 ст. 164 Сімейного кодексу України.

Слід зазначити, що цього ж дня, 26 вересня 2024 року до управління-служби прийшла ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка пояснила, що її батько та співмешканка в черговий раз перебувають у стані алкогольного сп`яніння, батько привів додому незнайомого чоловіка і їй стало страшно. В цей день також співробітниками управління - служби у справах дітей був здійснений виїзд за адресою проживання дитини з батьком: АДРЕСА_1 та з`ясовано, що ОСОБА_3 зі своєю співмешканкою перебувають у стані алкогольного сп`яніння, продукти харчування відсутні, в квартирі брудно (а.с.31).

Зазначене вбачається із висновку №5/6-155 від 02 жовтня 2024 року, складеного Адміністрацією Соборного району Дніпровської міської ради, яким визнано за доцільне позбавити батьківських прав ОСОБА_3 відносно доньки ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.29-31).

Наразі дитина проживає з тіткою - ОСОБА_6 за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.25).

У судових засіданнях під час розгляду справи по суті представники позивача наголошували, що відповідача вже позбавляли батьківських прав відносно його старшої дочки, вказували, що ОСОБА_3 не стає на шлях виправлення з часу ухвалення рішення суду від 18 квітня 2024 року (цивільна справа № 201/12680/23) про відмову у задоволенні позовних вимог про позбавлення батьківських прав.

Перевіряючи обґрунтованість та доведеність позовних вимог, суд приймає до уваги те, що відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року № 3477-IV суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського Суду як джерело права.

В силу статті 9 Конституції України Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод є частиною національного законодавства і закріплює мінімальні гарантії в галузі прав людини, які можуть бути розширені в національному законодавстві, яке в свою чергу в силу взятих на себе Україною зобов`язань не може суперечити положенням Конвенції (стаття 19 Закону України «Про міжнародні договори» від 29 червня 2004 року № 1906-ІV, стаття 27 Віденської конвенції про право міжнародних договорів).

Частинами першою, другою статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Стаття 9 Конвенції покладає на держави-учасниці обов`язок забезпечувати те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини.

Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Відповідно до статті 18 Конвенції, батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини.

Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що права батьків щодо дитини є похідними від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків.

У справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року Європейським судом з прав людини наголошено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (пункт 54).

Вирішення питання позбавлення батьківських прав має ґрунтуватися на оцінці особистості відповідача, його поведінки.

Ухвалюючи рішення у справі «М. С. проти України» від 11 липня 2017 року (заява №2091/13), Європейський суд з прав людини наголосив, що в таких справах основне значення має вирішення питання про те, що найкраще відповідає інтересам дитини.

На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосуються дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення.

При цьому ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагодійним (параграф 76).

ЄСПЛ зауважив, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися.

Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими.

Інтерес дитини складається з двох аспектів.

З одного боку цей інтерес вимагає, що зв`язки дитини з її сім`єю мають бути збережені, за винятком випадків, коли сім`я виявилася особливо непридатною.

Звідси випливає, що сімейні зв`язки можуть бути розірвані лише у виняткових випадках, та що необхідно зробити все, щоб зберегти особисті відносини та, якщо і коли це можливо, «відновити» сім`ю.

З іншого боку очевидно також, що в інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у здоровому середовищі, та батькам не може бути надано право за статтею 8 Конвенції на вжиття таких заходів, що можуть завдати шкоди здоров`ю та розвитку дитини (Мамчур проти України, №10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року).

Аналіз наведених норм права, зокрема й практики Європейського суду з прав людини, дає підстави для висновку, що у справах стосовно дітей у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, виходячи із об`єктивних обставин спору, а потім осіб, які висувають відповідні вимоги.

У статті 7 СК України визначено необхідність забезпечення дитині можливості здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України; регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Відповідно до ч. 1 ст. 8 ЗУ «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Відповідно до ч. 2 ст. 150 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Відповідно до ч. 2 ст. 155 Сімейного кодексу України батьківські права не можуть здійснюватись всупереч інтересам дитини

Відповідно до ч. 1 ст. 152 Сімейного кодексу України право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом.

Відповідно до ст. 12 ЗУ «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки, або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров`я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідно до закону.

Відповідно до ст. 23-1 ЗУ «Про охорону дитинства» усі дії щодо дитини, яка перебуває у складних життєвих обставинах, спрямовуються на захист прав та інтересів дитини, усунення причин таких обставин і забезпечення безпечних умов її утримання та виховання, надання їй та її батькам комплексу необхідних послуг та соціальної допомоги.

Відповідно до ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вона, він не забрали дитину з полового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини.

Згідно ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Відповідно до п.п. 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками.

Отже, у цьому випадку особа, яка подала позов про позбавлення батьківських прав із підстав, передбачених п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України, повинна довести, що батьки (один із батьків) ухиляються від виконання своїх обов`язків з виховання дитини. У свою чергу батьки (один із батьків) мають довести, що вони належним чином виконують свої батьківські обов`язки.

При цьому, судам акцентовано увагу на тому, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходу впливу.

Верховний Суд з огляду на положення статті 166 СК України неодноразово наголошував на тому, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який необхідно розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків. Зокрема, вказаний правовий висновок викладено в постановах Верховного Суду від 08 квітня 2020 року у справі № 645/731/18, від 29 січня 2020 року у справі № 127/31288/18, від 29 січня 2020 року у справі № 643/5393/17, від 17 січня 2020 року у справі № 712/14772/17, від 25 листопада 2019 року у справі № 640/15049/17, від 13 березня 2019 року у справі № 631/2406/15-ц, від 24 квітня 2019 року у справі № 331/5427/17.

У рішенні у справі «Мамчур проти України» від 16 липня 2015 року (заява № 10383/09) ЄСПЛ зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте основні інтереси дитини є надзвичайно важливими.

Розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, позбавлення батька спорідненості з дитиною, а це буде вважатись виправданим лише за виняткових обставин (рішення ЄСПЛ від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України»).

Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.

Суд вважає, що стороною позивача надані достатні докази, які свідчать про наявність виняткових обставин, з якими закон пов`язує можливість позбавлення відповідача батьківських прав відносно малолітної дочки ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

При цьому суд враховує думку самої дитини, яка не бажає проживати з батьком.

На переконання суду, позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 відносно дочки ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відповідатиме найкращим інтересам дитини, її безпеці.

При цьому, суд вважає за необхідне зазначити, що за умов зміни (виключення) обставин, які стали підставою позбавлення батьківських прав, при додержанні порядку, встановленому ст. 169 СК України відповідач має право звернутися з позовом про поновлення батьківських прав відносно дочки.

Вирішуючи позовні вимоги про стягнення аліментів, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Частиною 2 ст. 182 Сімейного кодексу України визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідно до ч. 1 ст. 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно з ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Частиною 1 статті 184 СК України передбачено, що cуд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Крім того, частина 2 ст. 184 СК України визначає, що розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період.

Відповідно до ст. 5 Протоколу №7 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (Конвенцію ратифіковано Законом №475/97-ВР(475/97-ВР) від 17 липня 1997 року) кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей.

Згідно із ст. 27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20 листопада 1989 року, батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

При визначенні розміру аліментів суд враховує, що відповідач працездатний й може сплачувати аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі 4 000 грн. щомісячно на користь особи, на утриманні якої буде знаходитись дитина. З огляду на викладене вказані позовні вимоги підлягають задоволенню.

Відповідно з ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.

Ураховуючи вимоги ст. 191 СК України суд вважає необхідним стягувати аліменти з відповідача на користь особи, на утриманні якої буде знаходитись дитина, з 07 жовтня 2024 року.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Враховуючи викладене, а також приймаючи до уваги встановлені в ході розгляду справи обставини, суд дійшов висновку про відсутність підстав, які б вказували на можливість відмови у задоволенні позовних вимог про позбавлення батьківських прав, та стягнення аліментів оскільки, наявні у справі докази свідчать про неналежне виконання батьком своїх обов`язків без поважних причин, фактичне ухилення від їх належного виконання, а відтак суд вважає обґрунтованими та доведеними позовні вимоги позивача.

Отже, позов підлягає задоволенню.

Судові витрати розподілити на підставі ст. 141 ЦПК України.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 13, 76-78, 81, 141, 263-265,355 ЦПК України, суд-

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги Адміністрації Соборного району Дніпровської міської ради в інтересах ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до ОСОБА_3 про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів - задовольнити.

Позбавити батьківських прав ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , відносно доньки - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Стягувати щомісячно з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , аліменти на утримання доньки - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в твердій грошовій сумі, у розмірі 4 000 грн., але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, стягуючи аліменти на користь особи, на утриманні якої буде дитина, починаючи стягнення з 07 жовтня 2024 року та до досягнення дитиною повноліття.

Допустити негайне виконання рішення в межах суми платежу аліментів за один місяць.

Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_3 на користь держави судовий збір в розмірі 2 422,40 грн.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, передбаченому ст. 289 ЦПК України, а саме заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача про перегляд заочного рішення, яка може бути подана відповідачем протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Заочне рішення суду може бути оскаржено позивачем протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду.

Суддя О.О. Куць