Справа №295/2593/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.03.2024 року м. Житомир

Богунській районний суд м. Житомир у складі:

головуючого судді Перекупка І.Г.,

при секретарі Конончук Ю.О.,

за участю представника позивача ОСОБА_1 ,

представника третьої особи Баб`як М.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні Богунського районного суду м. Житомир справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа Служба (управління) у справах дітей Житомирської міської ради про розірвання шлюбу та визначення місця проживання неповнолітньої дитини, -

В С Т А Н О В И В:

До Богунського районного суду м. Житомира звернувся ОСОБА_2 з позовом до ОСОБА_3 , третя особа Служба (управління) у справах дітей Житомирської міської ради про розірвання шлюбу та визначення місця проживання неповнолітньої дитини. В обгрунтування позовних вимог вказав, що 20 січня 2018 р. він, ОСОБА_2 та ОСОБА_4 зареєстрували шлюб, про що Житомирським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Житомирській області 20.01.2018 року складений відповідний актовий запис № 75. В шлюбі у сторін народилась спільна донька ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Подружнє життя сторін не склалося, більше року вони проживають окремо. Після фактичного припинення шлюбних відносин місце проживання відповідачки невідоме, періодично спілкується з дитиною телефоном.

26 січня 2024 р. представниками Служби (управління) у справах дітей Житомирської міської ради проведено обстеження умов проживання, про що складений відповідний акт. Зазначеним актом встановлено, що мати дитини ОСОБА_3 більше року проживає окремо від родини, участі у матеріальному утриманні дочки ОСОБА_6 не бере, періодично спілкується з дочкою.

Так, ОСОБА_5 залишилася проживати з батьком та перебуває на його повному утриманні. Відповідачка участі у вихованні та утриманні дитини не приймає, зв`язок з нею майже не підтримує.

Виходячи з того, що увесь час дитина проживає з ним, ОСОБА_2 , він займається її вихованням та піклуванням, прив`язаний до доньки, то вважаю, що слід врахувати ці обставини та визначити місце проживання неповнолітньої доньки з батьком.

Позивач проситьрозірвати шлюб, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , зареєстрований 20.01.2018 р. Житомирським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Житомирській області (актовий запис про шлюб № 75).

Визначити місце проживання неповнолітньої дитини ОСОБА_5 , народженої ІНФОРМАЦІЯ_1 , з її батьком ОСОБА_2 та залишити дитину на самостійне виховання батька без участі матері.

В судовому засіданні представник позивача наполягав на задоволені позовних вимог.

Представниктретьої особи Служби (управління) у справах дітей Житомирської міської ради щодо позовних вимог про визначення місця проживання неповнолітньої дитини вказав, що за результатами обстеження місця проживання дитини та обставин, які склалися з батьками дитини, доцільно визначити місце проживання неповнолітньої дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з її батьком ОСОБА_2 та залишити дитину на самостійне виховання батька без участі матері.

Дослідивши повно, всебічно та об`єктивно обставини справи, заслухавши учасників процесу, оцінивши безпосередньо в судовому засіданні всі зібрані у справі докази в їх сукупності, суд, керуючись своїм внутрішнім переконанням, дійшов висновку що позовні вимоги підлягають задоволенню виходячи з наступного.

Судом встановлено.

20 січня 2018 р. ОСОБА_2 та ОСОБА_3 зареєстрували шлюб, про що Житомирським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Житомирській області 20.01.2018 р. складений відповідний актовий запис № 75. (а. с. 17)

В шлюбі у сторін народилась спільна донька ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Свідоцтво про народження серії НОМЕР_1 , видане Житомирським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Житомирській області. (а. с. 18)

Подружнє життя сторін не склалося, більше року вони проживають окремо. Після фактичного припинення шлюбних відносин місце проживання відповідачки невідоме, періодично спілкується з дитиною телефоном.

26 січня 2024 р. представниками Служби (управління) у справах дітей Житомирської міської ради проведено обстеження умов проживання, про що складений відповідний акт. Зазначеним актом встановлено, що мати дитини ОСОБА_3 більше року проживає окремо від родини, участі у матеріальному утриманні дочки ОСОБА_6 не бере, періодично спілкується з дочкою. ОСОБА_5 залишилася проживати з батьком та перебуває на його повному утриманні. Відповідачка участі у вихованні та утриманні дитини не приймає, зв`язок з нею майже не підтримує.

Виходячи з того, що увесь час дитина проживає з батьком, останній займається її вихованням та піклуванням, прив`язаний до доньки, то службою зроблено висновок про доцільно визначити місце проживання неповнолітньої доньки з батьком без участі матері. (а. с. 20).

Дана справа розглядається в рамках цивільного судочинства. Положеннями процесуального закону, який регулює правила розгляду таких справ, визначено, що розглядаючи цивільні справи суд керується принципом диспозитивності та змагальності, які визначають, що кожна сторона повинна самостійно подавати докази та доводити ті обставини на які посилається, в тому числі, шляхом подання доказів, заявлення клопотань і несе ризик настання наслідків пов`язаних із вчиненням або не вчиненням нею процесуальних дій. Доказування заявлених вимог не може перебирати на себе суд або інша сторона. (ст. ст. 12, 13 та 81 ЦПК України).

Відповідно до ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона, повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд розглядає справу не інакше як за зверненням особи поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ст.13 ЦПК України).

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ст. 77 ЦПК України).

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст.78 ЦПК України).

Відповідно до ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. (ч. 6 ст. 81 ЦПК України).

Щодо позовної вимоги про розірвання шлюбу.

Згідно зі ст. 24 Сімейного Кодексу України (жалі СК України) шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 р., згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України).

Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим.

Відповідно до ст. ст. 110-112 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам дитини, що має істотне значення.

Відповідно до ст. 109 СК України шлюб розривається судом, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їх права, а також права їх дітей.

Відповідно до ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану.

Відповідно до ст. 16 Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 р. чоловіки і жінки користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання.

Згідно ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, коли буде встановлено, що подальше сімейне життя подружжя і зберігання шлюбу буде суперечити одному з них, інтересам їх дітей, що має суттєве значення.

Відповідно до ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Оскільки відповідачка при реєстрації шлюбу змінила прізвище,вонамаєправозалишити його після розірвання шлюбу.

Згідно ч. 2 ст. 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішення суду про розірвання шлюбу.

Щодо позовної вимоги про визначення місця проживання дитини з батьком.

Відповідно до ч. 2 ст. 160 СК України, місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини.

Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися, зокрема, судом.

Статтею 161 СК України встановлено, що Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Статтею 157 СК України передбачено, що питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею.

За змістом ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Відповідно до ст. ст. 18, 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 р., держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

За змістом положень ч. ч. 7, 8 ст. 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Відповідно до статті 3, статті 18 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20 листопада 1989 р. (набрала чинності для України 02 вересня 1991 р.) в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Отже, найкращі інтереси дітей повинні мати першочергове значення. При цьому найкращі інтереси дитини можуть залежно від їх характеру та серйозності перевищувати інтереси батьків (правовий висновок Верховного Суду України від 29 листопада 2017 року в справі № 6-1945цс17).

За ч. ч. 1, 2 ст. 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

При визначенні місця проживання дитини необхідно врахувати інтереси дітей встановлювати та надавати належну правову оцінку іншим обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору.

Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дітей необхідно виходити з інтересів самих дітей (враховуючи, при цьому, сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо) та балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини й обов`язком батьків діяти в її інтересах.

З урахуванням викладенного суд вважає за можливе та необхідне розірвати шлюб, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , зареєстрований 20.01.2018 р. Житомирським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Житомирській області (актовий запис про шлюб № 75).

Визначити місце проживання неповнолітньої дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з її батьком ОСОБА_2 та залишити дитину на самостійне виховання батька без участі матері.

Суд, керуючись вимогами ст. ст. 7, 16, 21, 24, 110-114, 157, 161 Сімейного Кодексу України,Законом України «Про охорону дитинства», Конвенцією про права дитини, ратифікованою постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 р., ст. ст. 2, 3-5, 10-13, 18, 23, 76, 81, 89, 133, 141, 240, 258, 259, 264, 265, 268, 354, 355 ЦПК України,

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа Служба (управління) у справах дітей Житомирської міської ради про розірвання шлюбу та визначення місця проживання неповнолітньої дитини, задовольнити.

Розірвати шлюб, укладений між ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ) та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (РНОКПП НОМЕР_3 ) зареєстрований 20.01.2018 р. Житомирським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Житомирській області (актовий запис про шлюб № 75).

Визначити місце проживання неповнолітньої дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з її батьком ОСОБА_2 та залишити дитину на самостійне виховання батька без участі матері, ОСОБА_3 .

Рішення може бути оскаржене до Житомирського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ),АДРЕСА_1 ;

Відповідач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (РНОКПП НОМЕР_3 ), АДРЕСА_2 ;

Третя особа: Служба (управління) у справах дітей Житомирської міської ради, місцезнаходження: м. Житомир, м-н ім. С.П. Корольова, 4/2, .

Суддя Богунського районного

суду м. Житомир І.Г. Перекупка