печерський районний суд міста києва
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 вересня 2024 року

Печерський районний суд м. Києва у складі:

головуючого - судді Хайнацького Є.С.,

при секретарі судового засідання - Сміян А.Ю.,

за участю:

позивача: не з`явився,

відповідача: не з`явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2021 року ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Солом`янського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_2 (далі - відповідач, ОСОБА_2 ) про стягнення коштів.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що є власником 1/4 частини квартири АДРЕСА_1 на підставі договору дарування від 04 січня 2020 року № 48.

Співвласником інших 3/4 частини цієї квартири є ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право спадщину від 07 квітня 2016 року № 5-493.

Позивач зазначав, що з моменту набуття у власність частки квартири та до теперішнього часу фактично він користується житловим приміщенням, здійснює поточний ремонт та його утримання.

Разом із тим, на момент набуття ним у власність квартири і станом на 01 серпня 2021 року по квартирі наявна заборгованість за житлово-комунальні послуги у розмірі 87 412,76 грн, що підтверджується довідкою комунального сервісу від 05 серпня 2021 року. Вказана заборгованість утворилася за послуги з теплопостачання, утримання прибудинкової території, вивезення сміття, постачання гарячої води (за нормами, без лічильника).

Він неодноразово намагався розшукати відповідача з метою погашення заборгованості за комунальні послуги, звертався до правоохоронних органів, направив на усі відомі адреси відповідача лист/претензію з вимогою погасити частину боргу пропорційно частці у праві власності, проте станом на день подання позову жодної відповіді не отримав.

З метою недопущення зростання боргу та враховуючи загрозу припинення надання комунальних послуг, він 08 вересня 2021 року змушений був самостійно погасити усю заборгованість.

Позивач вважає, що оскільки він погасив не лише свою частину боргу, а й частину боргу відповідача, то має право на відшкодування затрачених коштів з огляду на те, що співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна.

Враховуючи, що відповідачу належить 3/4 частки квартири, на нього має бути покладено обов`язок компенсувати йому 3/4 частини фактично погашеної заборгованості в сумі 69 425,32 грн (92 567,10 /4 *3).

Посилаючись на наведене, позивач просив суд стягнути з ОСОБА_2 на свою користь 69 425,32 грн, а також відшкодувати сплачені судові витрати.

Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 20 вересня 2021 року відкрито спрощене позовне провадження у справі без виклику сторін

У травні 2023 року від ОСОБА_2 надійшов відзив на позовну заяву, в якому він просить суд відмовити в повному обсязі в задоволенні позовних вимог через їх необґрунтованість. Вказував, що позивач не зазначає, за який період виникла заборгованість за житлово-комунальні послуги, окрім того квартирою користується лише ОСОБА_1 , тому наведена вартість комунальних послуг не може бути стягнута з нього (відповідача).

22 травня 2023 року від ОСОБА_1 надійшла відповідь на відзив, у якій він підтримав доводи, викладені у позові, та наполягав на його задоволенні. Звертав увагу на те, що відповідно до статті 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Проживання чи не проживання у квартирі є правом особи, яке не впливає на її обов`язок утримувати нелажне їй майно.

07 червня 2023 року від ОСОБА_2 до суду надійшли заперечення на відповідь на відзив, в яких він посилався на безпідставність позовних вимог.

Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 10 листопада 2023 року цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів передано за підсудністю до Печерського районного суду м. Києва.

На підставі протоколу автоматизованого розподілу судової справи від 23 січня 2024 року матеріали справи передано головуючому судді Хайнацькому Є.С.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 29 січня 2024 року прийнято до провадження та відкрито провадження у вказаній справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін та призначено судове засідання для розгляду справи по суті на 22 квітня 2024 року.

19 квітня 2024 року від ОСОБА_2 до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якій він посилається на необґрунтованість на безпідставність позовних вимог.

Протокольною ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 22 квітня 2024 розгляд справи відкладено до 18 липня 2024 року.

Протокольною ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 18 липня 2024 розгляд справи відкладено до 26 вересня 2024 року.

Позивач у судове засідання не з`явився; про день, час, місце розгляду справи повідомлений належним чином; в матеріалах справи наявна заява з проханням розгляд справи здійснювати без його участі, задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Відповідач у судове засідання не з`явився; про день, час, місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Суд у порядку спрощеного позовного провадження, дослідивши та оцінивши письмові докази у справі у їх сукупності, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з такого.

Суд установив, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є співвласниками квартири АДРЕСА_1 . ОСОБА_1 є власником 1/4 частини квартири на підставі договору дарування від 04 січня 2020 року № 48, співвласником інших 3/4 частини цієї квартири є ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 07 квітня 2016 року № 5-493.

Відповідно до довідки про стан заборгованості, наданої Комунальним концерном «Центр комунального сервісу» від 05 серпня 2021 року за № 02/09/04-211, за адресою; АДРЕСА_2 станом на 01 серпня 2021 року наявна заборгованість за житлово-комунальні послуги, розмір якої загалом становить 87 412,76 грн, із яких: за утримання будинку, споруд та прибудинкової території - 22 282,20 грн; вивезення твердих побутових відходів - 1 064,20 грн; вивезення великогабаритних відходів - 132,53 грн: централізоване постачання гарячої води - 14 349,34 грн; централізоване опалення - 49 268,09 грн; внески за обслуговування вузлів комерційного обліку (загальнобудинкового лічильника ЦО) - 326,40 грн.

09 серпня 2021 року ОСОБА_1 направив на адресу ОСОБА_3 вимогу погасити частину боргу пропорційно частці у праві власності у розмірі 65 559,57 грн, на яку останній не відреагував.

08 вересня 2021 року ОСОБА_1 самостійно погасив вказану заборгованість за житлово-комунальні послуги, про що свідчать квитанції від 08 вересня 2021 року № № 24, 25, 21, 23, 20.

Крім того, судом встановлено, що в квартирі не встановлені засоби обліку холодної води, теплової енергії та природного газу.

Мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права

Згідно статті 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Відповідно до частини 4 статті 319 ЦК України, власність зобов`язує, а відповідно до статті 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

За частинами першою-другою статті 355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності.

Згідно з частиною першою-другою статті 358 ЦК України, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю.

Відповідно до статті 360 ЦК України, співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном.

Участь кожного співвласника у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна означає необхідність несення витрат, які є об`єктивно необхідними для підтримання спільного майна у належному стані, тобто для підтримання його технічних, санітарно-гігієнічних, екологічних, ергономічних та естетичних характеристик будинку, які визначають його експлуатаційні якості.

Кожен співвласник зобов`язаний брати участь в у витратах щодо утримання майна, що є у спільній частковій власності, незалежно від того, хто із співвласників укладає правочин або здійснює фактичні дії, спрямовані на утримання спільного майна.

Виходячи зі змісту цих норм, у разі ухилення співвласника від участі у витратах на утримання спільної власності, інші співвласники можуть здійснити їх самостійно й вимагати від цього співвласника відшкодування понесених витрат у судовому порядку або ж безпосередньо звернутися до суду з позовом про примусове стягнення зі співвласника, який відмовився нести тягар утримання спільного майна. У свою чергу, такий співвласник може висунути відповідні заперечення, вважаючи здійснені співвласниками витрати надмірними або зайвими.

Правовідносини з приводу користування та утримання будинком (квартирою), у тому числі тих, що належать громадянам на праві власності, регулюються, зокрема, Законом України «Про житлово-комунальні послуги» від 09.11.2017 року.

Так, предметом регулювання цього Закону є відносини, що виникають у процесі надання споживачам послуг з управління багатоквартирним будинком, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення та поводження з побутовими відходами, а також відносини, що виникають у процесі надання послуг з постачання та розподілу електричної енергії і природного газу споживачам у житлових, садибних, садових, дачних будинках (частина друга статті 2 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»).

Відповідно до пункту 5 частини першої статті 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг.

Отже, витрати на послуги з утримання будинку та прибудинкової території, постачання теплової енергії, централізованого водопостачання та водовідведення, з постачання та розподілу електричної енергії є об`єктивно необхідними для належного функціонування спільного майна та збереження його експлуатаційних якостей, які відповідно до ст. 360 ЦК України визначаються як витрати на управління, утримання і збереження спільного майна та покладаються на співвласника відповідно до його частки у праві спільної часткової власності.

Згідно із положеннями статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.

Статтею 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг.

Згідно з пунктом 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків (в чинній редакції, затвердженій Постановою Кабінету Міністрів України від 24.01.2006 року за № 45), власник та наймач (орендар) квартири зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Відповідно до частини першої статті 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Боржник, який виконав солідарний обов`язок, має право на зворотну вимогу (регрес) до кожного з решти солідарних боржників у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або законом, за вирахуванням частки, яка припадає на нього (частини четверта статті 544 ЦК України).

Тлумачення наведених норм права дає підстави зробити висновок, що кожен співвласник зобов`язаний брати участь у витратах щодо утримання майна, що є у спільній частковій власності, незалежно від того, хто здійснює фактичні дії, спрямовані на утримання спільного майна.

Співвласник, який виконав солідарний обов`язок щодо сплати необхідних витрат на утримання майна, має право вимагати від іншого співвласника їх відшкодування (право зворотної вимоги - регрес).

Якщо хтось із співвласників відмовляється брати участь у витратах, інші співвласники можуть здійснити їх самостійно і вимагати від цього співвласника відшкодування понесених витрат у судовому порядку або ж безпосередньо звернутись до суду з позовом про примусове стягнення з співвласника, який відмовився нести тягар утримання спільного майна, коштів для цієї мети.

Такий правовий висновок викладено Верховним Судом у постановах від 13 березня 2019 року у справі №521/3743/17-ц та від 19 серпня 2020 року у справі № 703/2200/15-ц.

На підставі частини 1, 5 і 6 статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до частини першої статті 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно зі статтею 79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Відповідно до положень статті 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

За нормами статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу ( групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу ( групи доказів).

На підтвердження оплати комунальних послуг ОСОБА_1 надав копії квитанцій про сплату комунальних послуг з відповідними відмітками про їх сплату, які свідчать про перерахування ним коштів на оплату комунальних послуг. ОСОБА_2 на вимогу позивача про сплату грошових коштів за комунальні послуги у досудовому порядку врегулювання спору будь-яких дій не здійснив, що свідчить про нехтування останнім обов`язку солідарного утримання належного йому майна.

Таким чином, на підставі вищевикладеного, враховуючи, що комунальні платежі є об`єктивно необхідними для належного функціонування спільного майна та збереження його експлуатаційних якостей, які покладаються на співвласника відповідно до його частки у праві спільної часткової власності, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог, оскільки відповідач, як співвласник квартири, зобов`язаний компенсувати позивачу частину боргу пропорційно частці у праві власності вартості сплачених ним витрат за житлово-комунальні послуги.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, про те, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню з викладених вище підстав.

Згідно ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Так, позивачем понесені в якості судових витрат витрати зі сплати судового збору в розмірі 908,00 грн., що підтверджується квитанцією від 08.09.2021 року № 50786.

Оскільки, суд задовольняє позовні вимоги в повному обсязі, то з відповідача на користь позивача підлягають стягненню 908,00 грн. у відшкодування судових витрат.

Враховуючи викладене, керуючись Законом України «Про житлово-комунальні послуги», статтями 317, 319, 355, 358, 360, 526, 544 Цивільного кодексу України, статтями 12, 13, 76-81, 200, 247, 263-265 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 кошти у розмірі 69 425 (шістдесят дев`ять тисяч чотириста двадцять п`ять) грн. 32 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 908 (дев`ятсот вісім) грн. 00 коп.

Позивач - ОСОБА_1 : АДРЕСА_3 ; РНОКПП: НОМЕР_1 .

Відповідач - ОСОБА_2 : АДРЕСА_4 ; РНОКПП: НОМЕР_2 .

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційні скарги на рішення подаються учасниками справи до Київського апеляційного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне судове рішення складено та підписано 07.10.2024 року.

Суддя Є.С. Хайнацький