КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________
Справа № 372/5277/23
Апеляційне провадження
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 вересня 2024 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Рейнарт І.М.

суддів Кирилюк Г.М., Ящук Т.І.

при секретарі Кононової Н.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Центренерго» на рішення Обухівського районного суду Київської області від 14 березня 2024 року та додаткове рішення Обухівського районного суду Київської області від 8 квітня 2024 року (суддя Потабенко Л.В.) у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Центренерго» Трипільська ТЕС про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди,

встановив:

у жовтні 2023 року позивач звернувся до суду з позовом, у якому просив визнати незаконним та скасувати наказ № 916 від 25 вересня 2023 року про винесення йому догани; визнати незаконним та скасувати наказ № 619 к/тр від 25 вересня 2023 року, яким його звільнено з посади заступника директора теплової електростанції з матеріально-технічного забезпечення; поновити його на посаді заступника директора теплової електростанції з матеріально-технічного забезпечення Трипільської ТЕС ПАТ «Центренерго» з 25 вересня 2023 року; стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 31 396,55грн, моральну шкоду у розмірі 72 708грн, судовий збір та витрати на професійну правничу допомогу.

Мотивуючи позовні вимоги, позивач зазначав, що 21 лютого 2023 року його було прийнято на роботу в ПАТ «Центренерго» на посаду радника з технічних питань. 18 травня 2023 року його було звільнено з вказаної посади у зв`язку з переведенням до відокремленого підрозділу ПАТ «Центренерго» - Трипільської ТЕС на посаду заступника директора теплової електростанції з матеріально-технічного забезпечення. 25 вересня 2023 року в.о. директора Трипільської ТЕС було видано наказ № 916 про винесення йому догани за неналежне виконання посадових обов`язків, згідно якого також вирішено не нараховувати йому премію відповідно до умов колективного договору. Цього ж дня в.о. директора Трипільської ТЕС - ОСОБА_2 було видано наказ № 619 к/тр про припинення з ним трудового договору, відповідно до якого його було звільнено із займаної посади заступника директора теплової електростанції з матеріально-технічного забезпечення у зв`язку із систематичним невиконанням без поважних причин покладених на нього трудових обов`язків на підставі п. 3 ст. 40 КЗпП України. Підставою звільнення став наказ № 916 від 25 вересня 2023 року про винесення йому догани за порушення вимог посадової інструкції, доповідна записка ВВК та ЕБ ОСОБА_10. від 14 вересня 2023

року, акт про відмову надати письмові пояснення від 25 вересня 2023 року.

Позивач посилався на те, що наказ про винесення йому догани був прийнятий на підставі доповідної записки начальника департаменту безпеки та контролю ОСОБА_3 від 7 вересня 2023 року, листа члена дирекції (директора) ОСОБА_5 від 12 вересня 2023 року № 13/3654 та акту про відмову надання ним письмових пояснень. Із вказаної доповідної записки вбачається, що мова у ній йде про плани закупівель для закладу дошкільної освіти «Альонушка» та про їх фактичне невиконання станом на 7 вересня 2023 року, однак не зазначено, яким саме чином до нього відноситься виконання чи невиконання цього плану, в той же час зроблено висновок про порушення ним посадової інструкції.

Позивач зазначав, що ні Трипільською ТЕС, ні ПАТ «Центренерго» його не було ознайомлено з його посадовою інструкцією, чим порушено вимоги статті 29 КЗпП України. Відтак він не був належним чином проінформованим про його посадові обов`язки, тому притягнення його до дисциплінарної відповідальності за порушення вимог посадової інструкції, з якою він не був ознайомлений, не відповідає вимогам закону та практиці Верховного Суду.

Також позивач зазначав, що у доповідній записці начальника департаменту безпеки та контролю ОСОБА_3 від 7 вересня 2023 року вказано, що ним було порушено п. 2.22 розділу 2 цієї посадової інструкції, згідно якого він мав вживати заходів щодо своєчасного укладення договорів з постачальниками на закупівлю якісних товарів у відповідності до заявок структурних підрозділів ТЕС. У свою чергу будь-яких заявок до нього, як до заступника директора теплової станції, не надходило, відтак у нього не виникло обов`язку на укладення відповідного договору.

Також позивач вважав безпідставним складання акту про відмову у наданні ним письмових пояснень, оскільки він склав службову записку на ім`я начальника відділу кадрів Трипільської ТЕС від 25 вересня 2023 року, у якій зазначив, що після ознайомлення з доповідною запискою начальника департаменту та контролю ОСОБА_3 від 7 вересня 2023 року та доповідною запискою начальника ВВК та ЕБ ОСОБА_10 (без дати), надасть інформацію найближчим часом, до 27 вересня 2023 року. У той же час він був позбавлений можливості реалізувати своє право на надання пояснень, оскільки 25 вересня 2023 року він був звільнений з роботи.

Позивач стверджував, що всупереч положенням статті 149 КЗпП України, Трипільською ТЕС ПАТ «Центренерго» при винесенні оскаржуваного наказу про оголошення догани не досліджувались складові частини ймовірного дисциплінарного проступку та наявність самого факту його скоєння, що свідчить про невідповідність цього наказу положенням трудового законодавства.

Також позивач зазначав, що він був прийнятий на роботу до Трипільської ТЕС ПАТ «Центренерго» на посаду «заступника директора теплової станції з матеріально-технічного забезпечення», разом з цим, згідно змісту оскаржуваного наказу про оголошення догани, догану було оголошено «заступнику директора з матеріально-технічного забезпечення» ОСОБА_1 , однак він на таку посаду не призначався, відтак оголошення йому догани є незаконним.

Позивач посилався на те, що не був проінформований про заходи по відновленню роботи закладу дошкільної освіти «Альонушка» та заплановані закупівлі відповідних товарів, які не вносились до планів закупівель ПАТ «Центренерго» на 2023 рік у порядку п. 4.9 розділу 4 положення про Трипільську ТЕС. Натомість посилання у вказаних документах на те, що заходи по відновленню закладу дошкільної освіти «Альонушка» були розроблені, зокрема, у відповідності до рішення Ради національної безпеки та оборони України від 23 червня 2023 року, введеного в дію указом Президента України від 26 червня 2023 року № 353/2023, не відповідають дійсності, оскільки вказане рішення стосується забезпечення проведення системних заходів щодо перевірки належного стану

об`єктів фонду захисних споруд цивільного захисту.

Позивач вважав, що у відповідача були відсутні законні та правові підстави для притягнення його до дисциплінарної відповідальності у зв`язку з нібито невиконанням заходів по відновленню роботи закладу дошкільної освіти «Альонушка», який взагалі не зареєстрований як заклад дошкільної освіти та не перебуває у складі ПАТ «Центренерго».

Позивач посилався на те, що згідно наказу № 619 к/тр його було звільнено за систематичне невиконання без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором, відповідно до п. 3 ст. 40 КЗпП України. У свою чергу, в якості підстав звільнення у цьому наказі зазначено: доповідну записку начальника ВВК та ЕБ ОСОБА_10. від 14 вересня 2023 року, акт про відмову надати письмові пояснення від 25 вересня 2023 року, наказ № 916 від 25 вересня 2023 року про винесення догани за порушення вимог посадової інструкції. У доповідній записці зазначається про порушення ним інструкції по внутрішньооб`єктовому та пропускному режиму на Трипільській ТЕС, введеної в дію наказом ПАТ «Центренерго» № 416 від 16 червня 2022 року та його відсутність 25, 26, 30, 31 травня 2023 року, 9, 12, 13-16, 19-23, 26-29 червня 2023 року, однак за вказані нібито порушення його не було притягнуто до дисциплінарної відповідальності, про що свідчить і сам оскаржуваний наказ. Оскільки останнім днем нібито вчиненого порушення є 29 червня 2023 року, то строк притягнення його до дисциплінарної відповідальності закінчився 29 липня 2023 року. Разом з цим начальником ВВК та ЕБ ОСОБА_10 було запропоновано розглянути питання про притягнення його до дисциплінарної відповідальності тільки у вересні 2023 року.

Позивач вважав, що 25 вересня 2023 року до нього було застосовано відразу два заходи дисциплінарного стягнення: догану та звільнення, що є грубим порушенням норм трудового законодавства. Разом з цим, у його діях відсутня системність невиконання обов`язків, покладених на нього відповідачем, а отже в останнього були відсутні правові підстави для застосування до нього такого дисциплінарного стягнення, як звільнення в порядку статті 40 КЗпП України та видачі відповідного наказу про припинення трудового договору.

Обґрунтовуючи вимоги про відшкодування моральної шкоди, позивач зазначав, що був позбавлений засобів до існування, єдиного доходу, який він отримував від своєї роботи. У зв`язку із неправомірними діями відповідача, для відновлення своїх порушених прав, він вимушений витрачати свій час на пошуки адвоката та приймати міри для відновлення своїх прав.

Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 14 березня 2024 року позов задоволено частково. Визнано незаконним та скасовано наказ № 916 від 25 вересня 2023 року Публічного акціонерного товариства «Центренерго» Трипільської ТЕС про винесення догани ОСОБА_1 . Визнано незаконним та скасовано наказ № 619 к/тр від 25 вересня 2023 року Публічного акціонерного товариства «Центренерго» Трипільської ТЕС про припинення трудового договору з ОСОБА_1 . Поновлено ОСОБА_1 на посаді заступника директора теплової електростанції з матеріально-технічного забезпечення Публічного акціонерного товариства «Центренерго» Трипільської ТЕС з 25 вересня 2023 року. Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Центренерго» Трипільської ТЕС на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 116 424грн 55коп. Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Центренерго» Трипільської ТЕС на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 10 000грн. Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Центренерго» Трипільської ТЕС на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір в розмірі 4 294грн 40коп. В решті позовних вимог відмовлено.

Додатковим рішенням Обухівського районного суду Київської області від 8 квітня 2024 року стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Центренерго» Трипільської

ТЕС на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 30 000грн та середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 139 293грн.

У поданій апеляційній скарзі представник ПАТ «Центренерго» - Твердохліб С.М. просить рішення суду та додаткове рішення суду скасувати, та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову та заяви про ухвалення додаткового рішення відмовити в повному обсязі, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Представник відповідача зазначає, що підставою для застосування заходів дисциплінарного стягнення у вигляді догани, згідно наказу № 916 від 25 вересня 2023 року, є не виконання позивачем заходів по відновленню роботи закладу дошкільної освіти «Альонушка» Трипільської ТЕС, затверджених в.о. директора теплової електростанції з матеріально-технічного забезпечення, а саме: заміна вхідних та міжгрупових дверей (усунення порушень норм пожежної безпеки, згідно акту № 878 ГУ ДСНС в Київській області від 16 липня 2023 року), строк - до 15 вересня 2023 року; придбання септиків для біотуалету, ліхтарів кишенькових, контейнерів для харчових продуктів, одноразового посуду, подовжувачів, аптечки, строк - до 15 вересня 2023 року; придбання компресорів до холодильників, строк - до 15 вересня 2023 року. Всі перераховані заходи не були виконані позивачем у встановлений термін, у зв`язку з чим 7 вересня 2023 року начальником департаменту безпеки і контролю ПАТ «Центренерго» ОСОБА_3 на ім`я члена дирекції (директора) ПАТ «Центренерго» була направлена доповідна записка з пропозицією щодо притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності.

Представник відповідача вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про безпідставність застосування до ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у вигляді догани, оскільки відділ матеріально-технічного забезпечення Трипільської ТЕС підпорядкований безпосередньо заступнику директора з матеріально - технічного забезпечення, тобто ОСОБА_1 , який несе пряму відповідальність за порушення зазначених вище строків, оскільки після 17 липня 2023 року в останнього було достатньо часу для проведення роботи по закупівлі потрібних матеріалів, проте договір на придбання дверей вхідної групи було укладено лише 30 серпня 2023 року, а умови поставки такі, що в строк до 15 вересня 2023 року придбання таких дверей було неможливим, про що і зазначено у доповідній записці.

Представник відповідача вважає, що суд першої інстанції безпідставно прийняв до уваги службову записку ОСОБА_1 , у якій той на власний розсуд встановив строк для надання ним пояснень з приводу дисциплінарного проступку, хоча чинним трудовим законодавством це не передбачено, а ОСОБА_1 мав надати відповідні пояснення на вимогу роботодавця невідкладно, тобто 25 вересня 2023 року.

Також, представник відповідача вважає, що суд першої інстанції зробив помилковий висновок про відсутність підстав для застосування до позивача дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення за п. 3 ст. 40 КЗпП України.

Щодо не притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності за порушення, зафіксовані у травні-червні 2023 року, представник відповідача стверджує, що датою виявлення цих порушень слід вважати 14 вересня 2023 року, тобто дату складання начальником ВВК та ЕБ доповідної записки про порушення трудової дисципліни з боку позивача. При цьому позивач порушив не тільки пропускний режим, але і вимоги наказу по Трипільській ТЕС № 851 від 5 вересня 2016 року «Про стан трудової дисципліни та заходи щодо її покращення, так як тривалий час не знаходився на робочому місці.

Представник відповідача вважає безпідставним висновок суду першої інстанції, що на позивача накладено два дисциплінарні стягнення за одне порушення, оскільки спершу до позивача було застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді догани за зрив заходів по відновленню роботи закладу дошкільної освіти «Альонушка» Трипільської ТЕС, а вже потім - дисциплінарний захід у вигляді звільнення за порушення пропускного режиму, що

у свою чергу свідчить про систематичність порушення трудової дисципліни позивачем.

Також представник відповідача вважає, що матеріали справи не містять належних доказів на підтвердження завдання позивачу моральної шкоди.

Обґрунтовуючи оскарження додаткового рішення, представник відповідача посилається на те, що позивачем не надано доказів у підтвердження складу та розміру витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, відсутні також і документи, що свідчать про дійсну оплату позивачем гонорару за надання йому правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку.

Крім того, представник відповідача зазначає, що суд не мав правових підстав для додаткового стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, так як позивачем не заявлялося клопотання про збільшення позовних вимог.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_1 - адвокат Прасол А.С. просить у її задоволенні відмовити та залишити рішення суду та додаткове рішення суду без змін, посилаючись на те, що матеріали справи не містять будь-яких доказів того, що обов`язок виконання перелічених представником відповідача заходів було покладено саме на ОСОБА_1 . Більше того, із доповідної записки начальника департаменту безпеки та контролю ОСОБА_3 від 7 вересня 2023 року вбачається, що заміна дверей до 15 вересня 2023 року є неможливою, тоді як у зазначених заходах мова йде виключно про придбання таких дверей. У цій же доповідній записці зазначено, що відповідальною особою за виконання пунктів 2, 3 заходів є ОСОБА_4 , строк з 1 вересня 2023 року по 15 вересня 2023 року. Відтак твердження, що ОСОБА_1 ніс пряму відповідальність за порушення строків, обумовлених у цих заходах, є безпідставними.

Також представник позивача вважає необґрунтованим посилання представника відповідача на те, що письмові пояснення з приводу дисциплінарного стягнення мають бути надані працівником невідкладно на вимогу роботодавця, оскільки законодавчо це не врегульовано.

Представник позивача зазначає, що позивача не було притягнуто до дисциплінарної відповідальності за відсутність на робочому місці у травні-червні 2023 року, оскільки у доповідній записці начальника ВВК та ЕБ ОСОБА_10 від 14 вересня 2023 року лише пропонувалось притягнути позивача до дисциплінарної відповідальності, однак цього зроблено не було. Більше того, згідно табелю обліку робочого часу вказані періоди часу були відпрацьовані ОСОБА_1 , в той час як належних доказів на підтвердження того, що позивач дійсно був відсутній на робочому місці відсутні.

Також, представник позивача вважає, що матеріали справи містять усі необхідні докази на підтвердження витрат на професійну правову допомогу, а відсутність доказів сплати позивачем понесених ним витрат не може бути підставою для відмови у задоволенні заяви про стягнення таких витрат.

Крім цього, представник позивача посилається на те, що середній заробіток стягується на весь час вимушеного прогулу, тобто з дати незаконного звільнення до ухвалення рішення про поновлення працівника на роботі, що відповідає правовим висновкам Верховного Суду та ґрунтується на положеннях ст. 235 КЗпП України.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, вислухавши пояснення представника ПАТ «Центренерго» Трипільська ТЕС - Грибця В.А., який апеляційну скаргу підтримав, представника ОСОБА_1 - адвоката Вдовиченко В.О., яка проти апеляційної скарги заперечувала, вивчивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено і матеріалами справи підтверджено, що 21 лютого 2023 року ОСОБА_1 було прийнято на посаду радника з технічних питань в ПАТ «Центренерго», а 18 травня 2023 року звільнено з вказаної посади у зв`язку з переведенням до відокремленого підрозділу ПАТ «Центренерго» - Трипільської теплової електричної

станції на посаду заступника директора теплової електростанції з матеріально-технічного забезпечення (с.с.25, 76 т.1).

Наказом в.о. директора Трипільської ТЕС ПАТ «Центренерго» від 25 вересня 2023 року № 916 (далі - Наказ № 916) ОСОБА_1 було оголошено догану за неналежне виконання посадових обов`язків та вимог п.п. 2.3, 2.22, 2.29 розділу 2 посадової інструкції (с.с.19 т.1).

Підставою для прийняття наказу зазначені: доповідна записка начальника Департаменту безпеки та контролю ОСОБА_3, лист № 13/3654 від 12 вересня 2023 року члена дирекції (директора) ОСОБА_5 , акт про відмову надання пояснень.

Наказом в.о. директора Трипільської ТЕС ПАТ «Центренерго» № 619к/тр від 25 вересня 2023 року (далі - Наказ № 619к/тр) ОСОБА_1 звільнено з посади заступника директора теплової електростанції з матеріально-технічного забезпечення з 25 вересня 2023 року у зв`язку із систематичним невиконанням без поважних причин обов`язків, покладених на працівника трудовим договором, згідно п. 3 ст. 40 КЗпП України (с.с.18, звор.).

Підставою для звільнення ОСОБА_1 зазначені: наказ № 916 від 25 вересня 2023 року про винесення догани за порушення вимог посадової інструкції, доповідна записка начальника ВВК та ЕБ ОСОБА_10. від 14 вересня 2023 року, акт про відмову надати письмові пояснення від 25 вересня 2023 року.

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем не було доведено системність невиконання ОСОБА_1 покладених на нього посадових обов`язків, а звільнення позивача відбулося з порушенням норм трудового законодавства.

Колегія суддів вважає, що такий висновок суду відповідає обставинам справи, наданим сторонами доказам та ґрунтується на нормах матеріального права.

Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Однією із гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у статті 5-1 КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Частиною другою статті 2 КЗпП України передбачено, що працівники реалізують право на працю шляхом укладення трудового договору про роботу на підприємстві, в установі, організації або з фізичною особою.

Статтею 21 КЗпП України передбачено, що трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Відповідно до статті 139 КЗпП України працівники зобов`язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержуватися трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір.

Статтею 147 КЗпП України передбачено, що за порушення трудової дисципліни до

працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: догана, звільнення. Законодавством, статутами і положеннями про дисципліну можуть бути передбачені для окремих категорій працівників й інші дисциплінарні стягнення.

Згідно зі статтею 149 КЗпП України до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку.

Порушенням трудової дисципліни є невиконання або неналежне виконання з вини працівника покладених на нього трудових обов`язків, що проявилися в порушенні: правил внутрішнього трудового розпорядку; посадових інструкцій; положень, наказів та розпоряджень власника, якщо вони мають законний характер.

Відповідно до положень статей 147-149 КЗпП України роботодавець має право застосовувати до працівника дисциплінарне стягнення за винне невиконання або неналежне виконання працівником покладених на нього трудових обов`язків.

У наказі про накладення дисциплінарного стягнення обов`язково має бути зазначено, в чому полягає порушення трудової дисципліни, тобто має бути вказівка на фактичні обставини, які послужили підставою для застосування заходу дисциплінарного стягнення. Наказ про накладення дисциплінарного стягнення повинен обов`язково містити нормативне посилання, тобто роботодавець повинен зазначити назву, статтю, її частину, абзац, пункт, підпункт нормативно правового акта чи акта локального нормотворення, на підставі якого працівник притягується до дисциплінарної відповідальності. Виконання всіх цих вимог є безумовною запорукою правильного та законного оформлення прийнятого роботодавцем рішення, що одночасно виступає гарантією дотримання трудових прав працівників.

Такий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 22 липня 2020 року у справі № 554/9493/17.

У постанові Верховного Суду від 22 липня 2020 року у справі № 554/9493/17 зазначено, що ознакою порушення трудової дисципліни є наявність проступку в діях або бездіяльності працівника. Дисциплінарний проступок визначається як винне невиконання чи неналежне виконання працівником своїх трудових обов`язків. Складовими дисциплінарного проступку є дії (бездіяльність) працівника; порушення або неналежне виконання покладених на працівника трудових обов`язків; вина працівника; наявність причинного зв`язку між діями (бездіяльністю) і порушенням або неналежним виконанням покладених на працівника трудових обов`язків. Недоведеність хоча б одного з цих елементів виключає наявність дисциплінарного проступку.

18 травня 2023 року в.о. генерального директора ПАТ «Центренерго» затверджено посадову інструкцію заступника директора теплової електростанції з матеріально-технічного забезпечення Трипільської теплової електричної станції ПАТ «Центренерго» (далі - Посадова інструкція), розділом 2 якої визначено завдання та обов`язки заступника директора з МТЗ (с.с.77-87 т.1).

ОСОБА_1 був ознайомлений з Посадовою інструкцією 22 травня 2023 року, що підтверджується його підписом (с.с.88 т.1).

Відповідно до п. 2.22 Посадової інструкції, заступник директора з МТЗ вживає заходів щодо своєчасного укладання договорів з постачальниками на закупівлі якісних товарів (матеріалів, запасних частин, обладнання та устаткування) у відповідності до заявок структурних підрозділів ТЕС, внутрішніх нормативних документів Товариства та чинного законодавства України.

Згідно п. 2.29 Посадової інструкції, заступник директора з МТЗ керує роботою підпорядкованих йому підрозділів та відповідає за результати діяльності Трипільської ТЕС в частині виконання завдань та функцій, покладених на підпорядковані йому підрозділи.

Пунктом 2.3 Посадової інструкції передбачено, що заступник директора з МТЗ здійснює організацію та контроль за придбанням та цільовим використанням матеріальних ресурсів щодо кількості, номенклатури, асортименту, якості.

З наданих суду документів встановлено, що 17 липня 2023 року в.о. директора Трипільської ТЕС П. Кравцем були затверджені Заходи по відновленню роботи ЗДО «Альонушка» (далі - Заходи) (с.с.89 т.1).

Відповідно до п. 1 Заходів, необхідно замінити вхідні та міжгрупові двері (усунення порушень норм пожежної безпеки згідно Акту № 878, виданого ГУ ДСНС України в Київській області), відповідальні: ВМТЗ (придбання), дата виконання - 15 вересня 2023 року; РБЦ (встановлення), дата виконання - 29 вересня 2023 року.

Згідно п. 2 Заходів, поміж іншого, необхідно придбати септики для біотуалету, ліхтарі кишенькові, контейнери для харчових продуктів, одноразовий посуд, подовжувачі, аптечку, відповідальний ВМТЗ, ОСОБА_4 , дата виконання - 1 вересня 2023 року.

Відповідно до п. 3 Заходів, необхідно придбати компресори для холодильників, відповідальний ВМТЗ, ОСОБА_4 , дата виконання - 15 вересня 2023 року.

У доповідній записці від 7 вересня 2023 року начальник Департаменту безпеки та контролю ОСОБА_3 доводить до відома члена дирекції (директора) ПАТ «Центренерго» ОСОБА_5, що 17 липня 2023 року в.о. директора Трипільської ТЕС ОСОБА_2 затверджено заходи по відновленню роботи ЗДО «Альонушка», згідно яких, поміж іншого, необхідно було замінити вхідні та міжгрупові двері задля усунення порушень норм пожежної безпеки, відповідальним в частині придбання визначено ВМТЗ, дата виконання 15 вересня 2023 року. На виконання вказаного пункту Трипільською ТЕС був укладений договір № 12/78 від 30 серпня 2023 року з фізичною особою-підприємцем ОСОБА_6 на придбання дверей вхідної групи в кількості 12 шт., строк поставки товару за яким становить 30 календарних днів. Таким чином, встановлення дверей у строк до 15 вересня 2023 року не є можливим.

Також, у доповідній записці зазначено, що в електронній системі публічних закупівель Prozorro, 30 серпня 2023 року обліковано повідомлення про намір укласти договір з фізичною особою підприємцем ОСОБА_7 на закупівлю ліхтарів, однак станом на 7 вересня 2023 року договір не був укладений. Крім цього, оголошення про проведення відкритих торгів з особливостями на закупівлю холодильного та морозильного обладнання і теплових насосів опубліковано в електронній системі публічних закупівель Prozorro30 серпня 2023 року, з кінцевим строком подання тендерних пропозиції - 29 вересня 2023 року.

Начальник департаменту безпеки та контролю ОСОБА_3 зазначав про порушення ОСОБА_1 п.п. 2.3, 2.22, 2.23 його посадової інструкції та вважав за доцільне притягнути ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності (с.с.20 т.1).

На підставі вказаної доповідної записки, член дирекції (директора) ПАТ «Центренерго» ОСОБА_5 направив в.о. директора Трипільської ТЕС ОСОБА_2 лист № 13/3654 від 12 вересня 2023 року, у якому повідомив, що встановлені факти підтверджують невиконання Заходів по відновленню роботи ЗДО «Альонушка» ОСОБА_1 , що є порушенням його посадової інструкції (с.с.21 т.1).

Матеріали справи не містять відмітки про ознайомлення ОСОБА_1 з доповідною запискою та листом, однак 25 вересня 2023 року ОСОБА_1 склав службову записку на ім`я начальника відділу кадрів Трипільської ТЕС, у якій зазначив, що ознайомився із доповідними записками, не відмовляється надати інформацію стосовно вказаних документів найближчим часом до 27 вересня 2023 року (с.с.22 т.1, звор).

Згідно Акту, складеного начальником відділу кадрів, юрисконсультом та начальником відділу внутрішнього контролю та економічної безпеки Трипільської ТЕС 25 вересня 2023 року, ОСОБА_1 відмовився надати пояснення відділу кадрів щодо виявлених порушень згідно доповідної записки начальника Департаменту безпеки та контролю ОСОБА_3 та листа № 13/3654 від 12 вересня 2023 року ОСОБА_5 (с.с.21 т.1, звор.).

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає, що відповідачем не були дотримані вимоги ст. 149 КЗпП України, оскільки ОСОБА_1 не відмовлявся від надання пояснень, а зазначив, що йому потрібен час для надання пояснень.

Як зазначено у статті 149 КЗпП України, при обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника.

Прийнявши рішення про оголошення ОСОБА_1 догани за невиконання його обов`язків, відповідач не з`ясував причини невиконання Заходів, про які зазначено у доповідній записці начальника департаменту безпеки та контролю ОСОБА_3 , та не надавав можливості позивачу надати обґрунтовані пояснення з приводу викладених обставин.

Доводи представника відповідача, що ОСОБА_1 повинен був надати пояснення на вимогу роботодавця невідкладно, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки положення ст. 149 КЗпП України таких вимог не містять.

Крім того, враховуючи обставини, зазначені у доповідній записці, надання позивачу часу для перевірки цих обставин та викладення обґрунтованих пояснень, було б правомірним та не призвело б до порушення строків накладення дисциплінарного стягнення у разі наявності для цього підстав.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що наказ про оголошення ОСОБА_1 догани був прийнятий без дотримання норм трудового законодавства та з порушенням прав позивача, тому наявні правові підстави для його скасування.

Згідно з пунктом 3 частини першої статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий договір до закінчення строку його чинності, можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадку систематичного невиконання працівником без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного та громадського стягнення.

З передбачених пунктом 3 частини першої статті 40 КЗпП України підстав працівник може бути звільнений лише за проступок на роботі, вчинений після застосування до нього дисциплінарного або громадського стягнення за невиконання без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку. У таких випадках враховуються ті заходи дисциплінарного стягнення, які встановлені чинним законодавством і не втратили юридичної сили за давністю або не зняті достроково (стаття 151 КЗпП України).

У справах, в яких оспорюється незаконне притягнення до дисциплінарної відповідальності та звільнення, саме роботодавець повинен довести, що застосування таких заходів стягнення відбулося без порушення законодавства про працю.

Відповідно до роз`яснень, викладених у пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» (зі змінами та доповненнями), за передбаченими пунктом 3 статті 40 КЗпП України підставами працівник може бути звільнений лише за проступок на роботі, вчинений після застосування до нього дисциплінарного або громадського стягнення за

невиконання без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку. У таких випадках враховуються ті заходи дисциплінарного стягнення, які встановлені чинним законодавством і не втратили юридичної сили за давністю або не зняті достроково (стаття 151 КЗпП України).

У пункті 22 вищевказаної постанови роз`яснено, що у справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни, судам необхідно з`ясовувати, в чому конкретно проявилось порушення, що стало приводом до звільнення, чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору за пунктами 3, 4, 7, 8 статті 40, пункту 1 статті 41 КЗпП України, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147-1, 148, 149 КЗпП України правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи застосовувалось вже за цей проступок дисциплінарне стягнення, чи враховувались при звільненні ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяна ним шкода, обставини, за яких вчинено проступок, і попередня робота працівника.

Для правомірного розірвання роботодавцем трудового договору на підставі пункту 3 статті 40 КЗпП України необхідна наявність сукупності таких умов: порушення має стосуватися лише тих обов`язків, які є складовими трудової функції працівника чи випливають з правил внутрішнього трудового розпорядку; невиконання чи неналежне виконання працівником трудових обов`язків має бути винним, скоєним без поважних причин умисно або з необережності; невиконання або неналежне виконання трудових обов`язків повинно бути систематичним; враховуються тільки дисциплінарні й громадські стягнення, які накладаються трудовими колективами і громадськими організаціями відповідно до їх статутів; з моменту виявлення порушення до звільнення може минути не більше місяця.

Систематичним невиконанням обов`язків вважається таке, що вчинене працівником, який раніше допускав порушення покладених на нього обов`язків і притягувався за це до дисциплінарної відповідальності, проте застосовані заходи дисциплінарного чи громадського стягнення не дали позитивних наслідків і працівник знову вчинив дисциплінарний проступок.

За обставинами даної справи підставою для звільнення ОСОБА_1 стала доповідна записка начальника ВВК та ЕБ ОСОБА_10. від 14 вересня 2023 року, згідно якої

ОСОБА_1 : 25 травня 2023 року о 12:55 год. зайшов на територію станції через турнікет № 2 КПП1, інформація про вихід відсутня; 26 травня 2023 року о 12:43 год. зайшов на територію станції через турнікет № 2 КПП1, інформація про вихід відсутня; 30 травня 2023 року о 12:32 год. зайшов на територію станції через турнікет № 2 КПП1, інформація про вихід відсутня; 31 травня 2023 року о 12:46 год. зайшов на територію станції через турнікет № 1 КПП1, інформація про вихід відсутня; 9 червня 2023 року о 11:28 год. вийшов з території станції через турнікет № 1 КПП1 і більше в цей день перебування на робочому місці не зафіксовано; 12 червня 2023 року вийшов з території станції через турнікет № 2 КПП1 о 11:39 год. (раніше вхід на територію в цей день не зафіксовано), о 12:24 год. через турнікет № 2 КПП1 зафіксовано вхід на станцію, більше за день даних немає; 13 червня 2023 року вийшов з території станції через турнікет № 2 КПП1 о 11:46 год., повернувся на станцію через турнікет № 2 КПП1 о 14:51 год., даних про вихід з станції в кінці робочого дня немає. Така ж ситуацію спостерігається протягом 14, 15, 16, 19, 20, 21, 22, 23, 26, 27, 28 та 29 червня. В журналі тимчасово відсутніх працівників управління Трипільської ТЕС в червні-липні 2023 року записів про тимчасову відсутність ОСОБА_1 немає. Вказаними діями ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.1.1 Порядку допуску на територію станції працівників ТпТЕС Інструкції по пропускному на внутрішньооб`єктовому режиму на Трипільській ТЕС, затвердженої наказом від 16 червня 2022 року № 416. З огляду на викладене, запропоновано розглянути питання щодо притягнення до дисциплінарної відповідальності заступника директора з матеріально-

технічного забезпечення Трипільської ТЕС ОСОБА_1 за порушення вимог Інструкції про пропускному та внутрішньооб`єктовому режиму на Трипільській ТЕС (с.с.22 т.1).

Згідно п.п. 2.1.1.1 - 2.1.1.6 п. 2.1.1 Інструкції по пропускному та внутрішньооб`єктовому режиму на Трипільській ТЕС, затвердженої наказом Трипільської ТЕС від 16 червня 2022 року № 416, допуск на територію станції працівників ТпТЕС здійснюється по постійним пластиковим перепусткам (далі-перепустка) встановленого зразку, виданих бюро перепусток на підставі письмових заявок від начальника цеху, відділу за підписом керівників ТпТЕС згідно додатку № 14 через КПП № 1, 2, 3, 4, 5, згідно шифрів доступу (п.1.8). Працівникам з шифрами доступу «Б» та «В» у вихідні та святкові дні допуск на територію станції дається на основі наказу директора та письмової заявки від цеху (відділу), завіреної керівниками ТпТЕС за напрямком, а працівникам за терміновими викликами на роботу - за письмовою заявою начальника зміни станції ТпТЕС. У разі відсутності перепустки (наприклад: загублена, залишена вдома), виданої в користування працівнику, при перетині КПП, працівник негайно звертається до відповідальної особи бюро перепусток для вирішення питання входу (виходу) з обов`язковою реєстрацією охоронником в «Журналі реєстрації відвідувачів для пропуску на ТпТЕС». Право виходу з території станції, пов`язане з виробничою необхідністю, станом здоров`я чи сімейними обставинами підтверджується дозвільною запискою. Залишатись на території станції після закінчення денної, вечірньої або нічної зміни дозволяється на підставі заявки (списку), поданої начальником цеху (відділу) за підписом керівників ТпТЕС, а разі необхідності - НЗС. Заявки подаються начальнику ВВВО через ячейку в Канцелярії до 16:00 год. дня, в який необхідно залишитись на території станції, а НЗС - цілодобово охороннику поста № 12 ППО. У неробочі дні (неробочий час бюро перепусток) допуск осіб на територію станції здійснюється через охоронника (пост № 12 ППО) лише за письмовим дозволом директора ТпТЕС або відповідальної особи призначеної директором ТпТЕС, а працівників у разі термінових викликів на роботу - за письмовою згодою начальника зміни ТпТЕС (с.с.94-113 т.1).

У службовій записці на ім`я начальника відділу кадрів від 25 вересня 2023 року ОСОБА_1 зазначив, що ознайомився із службовою запискою ОСОБА_10 та надасть інформацію з приводу викладених в ній обставин до 27 вересня 2023 року.

Враховуючи, що події, про які зазначено у доповідній записці, відбувалися у травні-червні 2023 року, тобто за два з половиною місяців до складання доповідної записки, неможливість надання пояснень з приводу цих обставин невідкладно після ознайомлення з доповідною запискою є обґрунтованою, а доводи представника відповідача про відмову ОСОБА_1 надати пояснення з приводу обставин, зазначених у доповідній записці, є безпідставними.

Крім того, відповідно до п. 4.3 Інструкції у всіх випадках порушень пропускного і внутрішньооб`єктовому режиму, несанкціонованого проникнення на об`єкт, виявлення ознак спроб викрадення ТМЦ, проводиться службове розслідування призначеним заступником директора спільно з керівництвом ВВВО, за участю начальників цехів (відділів).

Разом з цим, матеріали справи не містять будь-яких доказів проведення відповідачем службового розслідування за фактом відсутності ОСОБА_1 на робочому місці у зазначені у доповідній записці дні та про відсутність відміток про його вихід з території станції.

Крім того, відповідно до Акту Центрального міжрегіонального управління Державної служби з питань праці від 16 лютого 2024 року № Ц/КВ/2468/7, складеного за результатами проведення позапланово заходу державного контролю щодо додержання вимог законодавства у сферах праці на Трипільській ТЕС ПАТ «Центренерго», ОСОБА_1 у травні-червні 2023 року відпрацював повну норму робочого часу, що підтверджується наданим витягом з табеля обліку робочого часу.

Також колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що події, які стали підставою для звільнення ОСОБА_1 , відбувалися до подій, які стали підставою для накладення на позивача дисциплінарного стягнення у виді догани, а відтак за їх вчинення ОСОБА_1 не міг бути звільнений на підставі частини 3 статті 40 КЗпП України.

Крім цього, необхідно враховувати, що наказ № 916 від 25 вересня 2023 року визнаний судом незаконним, а відтак відсутні правові підстави для висновку про систематичне невиконання позивачем без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором та правилами внутрішнього трудового розпорядку.

Виходячи з вищевикладеного, суд першої інстанції прийшов до правомірного висновку, що звільнення ОСОБА_1 відбулося з порушенням норм трудового законодавства.

Частиною першою статті 235 КЗпП України встановлено, що у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України "Про запобігання корупції" іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Встановивши, що звільнення ОСОБА_1 було незаконним, суд першої інстанції обґрунтовано задовольнив позовні вимоги в частині поновлення його на посаді заступника директора теплової електростанції з матеріально-технічного забезпечення Трипільської ТЕС з 25 вересня 2023 року.

За правилами частини другої статті 235 КЗпП України при ухваленні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, ухвалює рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Оскільки ОСОБА_1 підлягає поновленню на роботі, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про стягнення з відповідача на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Апеляційна скарга не містить доводів незаконності або неправильності розрахунку середнього заробітку за час вимушеного прогулу ОСОБА_1 , не згода відповідача з рішенням суду в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу обґрунтовується законністю звільнення позивача, тому колегія суддів не вбачає підстав для перегляду рішення суду в частині визначення розміру середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Доводи апеляційної скарги, що суд першої інстанції додатковими рішенням необґрунтовано стягнув з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу ОСОБА_1 за період з 13 грудня 2023 року по 14 березня 2024 року, є безпідставними.

Відповідно до статті 235 КЗпП України виплата середнього заробітку проводиться за весь час вимушеного прогулу. Законом не передбачено будь-яких підстав для зменшення його розміру за певних обставин.

Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 14 березня 2024 року з відповідача на користь ОСОБА_1 було стягнуто середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 26 вересня 2023 року по 12 грудня 2023 року.

Разом з цим, рішення про поновлення ОСОБА_1 на роботі прийнято судом 14 березня 2024 року, отже період вимушеного прогулу тривав з 26 вересня 2023 року по 14 березня 2024 року, тому суд обґрунтовано достягнув середній заробіток за час вимушеного прогулу додатковим рішенням, що не суперечить положенням частини 2 статті 235 КЗпП України та позовним вимогам позивача.

Стягуючи з відповідача на користь позивача моральну шкоду у розмірі 10 000грн,

суд першої інстанції виходив з того, що позивача було позбавлено будь-яких засобів для існування та єдиного доходу, який в нього був, у зв`язку з чим він зазнав моральних страждань та витратив досить тривалий час на відновлення своїх порушених прав.

Відповідно до статті 237-1 КЗпП України відшкодування роботодавцем моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав, у тому числі внаслідок дискримінації, мобінгу (цькування), факт якого підтверджено судовим рішенням, що набрало законної сили, призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Моральна шкода вважається заподіяною, якщо особа і заподіювач такої шкоди перебувають у трудових правовідносинах або на них поширюється дія трудового законодавства; вона виникла внаслідок порушення трудових прав з боку роботодавця; працівник зазнає моральних втрат у вигляді моральних страждань, тобто негативних змін, що відбуваються в його свідомості внаслідок усвідомлення факту порушення його трудових прав, і ці негативні зміни призвели до втрати нормальних життєвих зв`язків,а також вимагають від працівника додаткових зусиль для організації свого життя.

Отже підставою для відшкодування моральної шкоди, згідно зі статтею 237-1 КЗпП України, є порушення прав працівника у сфері трудових відносин, яке призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Захист порушеного права у сфері трудових відносин забезпечується як відновленням становища, яке існувало до порушення цього права, так і механізмом компенсації моральної шкоди, як негативних наслідків (втрат) немайнового характеру, що виникли в результаті душевних страждань, яких особа зазнала у зв`язку з посяганням на її трудові права та інтереси. Конкретний спосіб, на підставі якого здійснюється відшкодування моральної шкоди обирається потерпілою особою, з урахуванням характеру правопорушення, його наслідків та інших обставин.

Враховуючи встановлення факту незаконного звільнення позивача, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про наявність правових підстав для відшкодування позивачу завданої йому моральної шкоди.

При визначенні її розміру, суд першої інстанції правильно виходив з принципу розумності, виваженості та справедливості.

Доводи апеляційної скарги про недоведеність факту заподіяння відповідачем моральної шкоди позивачу, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки завдання моральної шкоди позивач обґрунтовував саме незаконним звільненням 25 вересня 2023 року, що було доведено під час судового огляду.

Стосовно доводів апеляційної скарги про оскарження додаткового рішення в частині стягнення витрат на правову допомогу.

20 березня 2024 року до Обухівського районного суду Київської області надійшла заява представника ОСОБА_1 - адвоката Прасол А.С. про ухвалення додаткового рішення, у якій представник позивача просила стягнути з відповідача на користь позивача витрати на професійну правову допомогу у розмірі 60 000грн, посилаючись на те, що у судовому засіданні 14 березня 2024 року до закінчення судових дебатів нею було зроблено заяву, що позивачем будуть надані докази щодо розміру судових витрат.

До заяви представник позивача додала:

- копію договору про надання правничої допомоги № 2709-23 від 27 вересня 2023 року (далі - Договір), укладеного між ОСОБА_1 (клієнт) та адвокатом Прасол А.С. (виконавець), згідно якого клієнт замовляє, приймає та оплачує, а виконавець надає послуги правничої допомоги, адвокатського захисту, представництва клієнта (з урахуванням виключень, що наведені в п. 1.5 цього договору), тощо (с.с.27-28 т.2);

- замовлення на надання послуг № 1 до Договору, яке датоване 27 вересня 2023 року, відповідно до якого клієнт та виконавець узгодили послуги, які будуть надаватись виконавцем щодо представництва його інтересів в суді (визнання незаконним наказів про оголошення догани та припинення трудового договору, поновлення на посаді, стягнення середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди з ПАТ «Центренеого», а саме: консультування клієнта щодо визнання незаконними наказів про оголошення догани, припинення трудового договору, поновлення на посаді, стягнення середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоду з ПАТ «Центренерго»; вивчення документів з метою судового супроводження клієнта; підготовка позовної заяви до суду; представництво інтересів клієнта в суді; підготовка процесуальних документів під час розгляду справи в суді (заяви, клопотання, пояснення, заперечення, скарги та ін..). Орієнтовний розрахунок вартості послуг на правничу допомогу - 40 000грн. Сторони погодили, що замовник сплачує оплату послуг /гонорару на користь виконавця у розмірі 40 000грн, протягом 10 днів з моменту ухвалення рішення суду першої інстанції. В разі ухвалення судом першої інстанції рішення по справі на користь клієнта, що зазначена в п. 1 цього замовлення, не пізніше 10 днів з моменту ухвалення рішення суду першої інстанції - клієнт сплачує на користь виконавця додаткову винагороду (гонорар) у розмірі 20 000грн. Клієнт засвідчує той факт, що він у повному обсязі погоджує орієнтовну вартість послуг на правничу допомогу, що буде йому надана (с.с.29 т.2).

У відзиві на заяву про ухвалення додаткового рішення представник ПАТ «Центренерго» - Твердохліб С.М. просила зменшити розмір витрат на правову допомогу, посилаючись на їх неспівмірність до складності даної справи, обсягу виконаних адвокатом робіт та витраченого часу, а також на відсутність в матеріалах справи детального опису виконаних робіт із зазначенням конкретних сум.

Стягуючи з відповідача витрати на правову допомогу у розмірі 30 000грн, суд першої інстанції виходив із складності справи, обсягу робіт та часу, необхідного адвокату для їх виконання, та прийшовши до висновку, що саме такий розмір витрат на правову допомогу є співмірним зі складністю цієї справи, відповідає критеріям реальності витрат, розумності їх розміру та є пропорційним до предмета спору.

Переглядаючи додаткове рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів зазначає про наступне.

Згідно з ч. 1, п.1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч.1, 2, 3 ст. 134 ЦПК України, разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.

У позовній заяві представник позивача - адвокат Прасол А.С. зазначила, що витрати на професійну правничу допомогу становлять 40 000грн, однак докази до позовної заяви додані не були та не зазначені причини їх не надання.

Частинами 2-4 статті 137 ЦПК України визначено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її

розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до частин 5, 6 статті 137 ЦПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до п. 1, 2 ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.

Частиною 8 статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі (частини перша та друга статті 2 ЦПК України).

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Додаткове судове рішення може бути процесуальним засобом реалізації прав учасника справи, якщо воно ухвалюється за заявою такого учасника, поданою з дотриманням відповідної процедури.

Так, якщо сторона з поважних причин не може подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог (частина перша статті 246 ЦПК України).

Аналіз вказаних норм свідчить, що у випадку якщо сторона з поважних причин до закінчення судових дебатів не могла подати докази, що підтверджують розмір понесених

нею судових витрат і про це заявила до судових дебатів, та подає ці докази разом з відповідною заявою після прийняття рішення по суті позовних вимог, то така сторона повинна обґрунтувати поважність причин не подання таких доказів суду до закінчення судових дебатів у справі.

У разі відсутності обґрунтування поважних причин чи їх неповажності суд відмовляє в задоволенні заяви про стягнення витрат.

Подібна позиція була висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15.

Заява адвоката Прасол А.С. про ухвалення додаткового рішення не містить будь-якого обґрунтування поважності не подання доказів у підтвердження витрат позивача на правову допомогу до судових дебатів.

При цьому, надані адвокатом Прасол А.С. докази датовані 27 вересня 2023 року, тобто до ухвалення рішення судом у даній справі, а детальний опис наданих послуг наданий після подання відповідачем відзиву на заяву про ухвалення додаткового рішення.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що заява представника ОСОБА_1 - адвоката Прасол А.С. про стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу задоволенню не підлягає.

Відповідно до статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Суд першої інстанції повно встановив обставини справи, оцінив надані докази, правильно застосував норми матеріального права при вирішенні спору по суті заявлених позовних вимог, однак неправильно застосував норми процесуального права при вирішенні питання про стягнення витрат на правову допомогу, тому колегія суддів вважає, що підстав для скасування рішення суду та задоволення апеляційної скарги в цій частині не встановлено, а додаткове рішення підлягає скасуванню в частині вирішення питання про стягнення витрат на правову допомогу і у задоволенні цих вимог відмовляє.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 376, 381- 383 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Центренерго» задовольнити частково.

Рішення Обухівського районного суду Київської області від 14 березня 2024 року залишити без змін.

Додаткове рішення Обухівського районного суду Київської області від 8 квітня 2024 року в частині стягнення з Публічного акціонерного товариства «Центренерго» Трипільської ТЕС на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 30 000грн скасувати, ухваливши в цій частині нове судове рішення, яким у задоволенні зазначених вимог відмовити.

В іншій частині додаткове рішення Обухівського районного суду Київської області від 8 квітня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 21 лютого 2025 року.

Суддя-доповідач І.М. Рейнарт

Судді Г.М. Кирилюк

Т.І. Ящук