Справа № 645/8291/21
Провадження № 2/645/911/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 липня 2024 року м.Харків

Фрунзенський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого - судді Алтухової О.Ю.,

секретар судового засідання Малій О.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові в спрощеному провадженні цивільну справу за позовом Комунального підприємства «Харківводоканал» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, -

в с т а н о в и в:

КП «Харківводоканал», від імені та в інтересах якого, на підставі довіреності, діє представник - ОСОБА_3 , звернулось до Фрунзенського районного суду м.Харкова з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за послуги з централізованого водопостачання та водовідведення у загальному розмірі 26532 грн 69 коп, судові витрати просили покласти на відповідачів.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 , та є споживачами послуг з централізованого водопостачання і водовідведення. Облік нарахувань та оплата за які здійснюються за абонентським особовим рахунком № НОМЕР_1 . Відповідачі свого обов`язку щодо сплати за надані послуги своєчасно та в повному обсязі не здійснюють, у зв`язку з чим мають перед позивачем заборгованість за надані послуги з централізованого водопостачання та водовідведення в розмірі 23731 грн 79 коп., а саме: за надані послуги з централізованого водопостачання за період з 01 червня 2017 по 31 жовтня 2021 у розмірі 13175 грн 56 коп.; за надані послуги з централізованого водовідведення за період з 01 лютого 2017 по 31 жовтня 2021 у розмірі 10556 грн 23 коп. На момент подання позовної заяви відповідачі не здійснили жодних заходів для повного погашення заборгованості. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України нараховано індекс інфляції за час прострочення у загальній сумі - 2028 грн 48 коп., а також 3% річних у загальній сумі 772 грн 42 коп. Посилаючись на вказані обставини, позивач просив стягнути солідарно з відповідачів на його користь заборгованість за надані послуги з централізованого водопостачання і водовідведення в загальному розмірі 26532 грн 69 коп., судовий збір у розмірі 2270,00 грн.

Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 16 грудня 2021 року (суддя Ульяніч І.В.) у справі відкрите провадження, розгляд справи призначено здійснювати у порядку спрощеного позовного провадження.

15 березня 2023 року справа прийнята до провадження суддею Октябрського районного суду м. Полтави.

Ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави від 11 вересня 2023 року справу передано на розгляд Фрунзенському районному суду м. Харкова.

Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 13 лютого 2024 року справу прийнято до провадження та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін.

18.01.2022 року відповідач ОСОБА_1 подав відзив на позовну заяву, в якому заперечував проти позову та просив відмовити в задоволенні позовних вимог оскільки вони є необґрунтованими та такими, що не відповідають дійсним обставинам справи, зазначив, що не є співвласником квартири за адресою: АДРЕСА_1 оскільки йому належить тільки її частина у розмірі , окрім того зазначив, що у вказаній квартирі не проживає з 2016 року та послугами з водопостачання та водовідведення не користується. Одночасно з цим зазначив, що позов подано з порушенням строків позовних вимог у зв`язку з чим просить суд застосувати до позовних вимог КП «Харківводоканал» строки загальної позовної давності.

27.01.2022 року представником позивача подано відповідь на відзив, де зокрема зазначено, що сплив позовної давності окремою підставою для припинення зобов`язання не визнається, а виконання боржником зобов`язання після спливу позовної давності допускається та визнається таким, що має достатню правову підставу. Окрім того, зазначено, що пропущення позовної давності також не породжує права боржника вимагати припинення зобов`язання в односторонньому порядку, якщо таке його право не встановлено договором або законом окремо. Оскільки послуги водопостачання та водовідведення надаються до квартири відповідачів через системи водопостачання та водовідведення, то встановити чіткий об`єм послуг наданих кожному відповідачу неможливо, через що зобов`язання щодо надання і сплати наданих послуг є солідарним та за своєю юридичною природою не може бути поділене між особами, на яких покладене. Окрім того, зазначено, що чинне законодавство не звільняє споживача від оплати комунальної послуги з централізованого водопостачання та водовідведення у разі не проживання у квартирі. Доказів про неотримання відповідачами послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення та доказів, що відповідачі не є споживачами послуг та у них відсутні зобов`язання по сплаті послуги суду не надано, з заявами про відмову від користування послугами до КП «Харківводоканал» відповідачі звертались. У зв`язку з викладеним просять позовні вимоги про стягнення заборгованості за послуги з централізованого водопостачання та водовідведення задовольнити в повному обсязі.

11.03.2024 року відповідачка ОСОБА_2 подала суду відзив на позовну заяву у якій зазначила, що дійсно отримує послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, проте не визнає вимоги про стягнення заборгованості за надані послуги з водопостачання з червня 2017 року по 09 грудня 2018 рік у сумі 3325,80 грн. та послуги з водовідведення за період часу з лютого 2017 року по 09 грудня 2018 рік у сумі 2849,26 грн оскільки вважає їх необґрунтованими та такими, що заявлені після спливу строків загальної позовної давності. Разом з відзивом подала суду заяву у якій просить застосувати до позовних вимог КП «Харківводоканал» строки загальної позовної давності та відмовити у задоволенні позову у частині, яка стосується заборгованості, яка виникла за період з червня 2017 року по 09 грудня 2018 року.

09.05.2024 року, через підсистему «Електронний суд» до суду надійшла відповідь на відзив представника позивача, який діє на підставі довіреності ОСОБА_4 , у якій останній просив суд, поновити позивачу строк на подання відповіді на відзив у справі, врахувати її при ухваленні рішення, задовольнити позовні вимоги КП «Харківводоканал» у повному обсязі, судові витрати покласти на відповідачів.

17.04.2024 року на електронну адресу суду надійшла заява відповідачки ОСОБА_2 , про проведення судового розгляду без її участі та клопотання, у якому остання просила залишити відповідь на відзив позивача КП «Харківводоканал» без розгляду, у зв`язку з порушенням позивачем строку звернення до суду з відповіддю на відзив.

Згідно з ч.4 ст.179 ЦПК України відповідь на відзив подається в строк, встановлений судом.

Відповідно до ч.4 ст.12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно з п. 6 ч. 2 ст.43 ЦПК України учасники справи зобов`язані виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки.

Відповідно ст.126 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Частинами 1, 2, 3, 4 ст. 174 ЦПК України визначено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення, пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Підстави, час та черговість подання заяв по суті справи визначаються цим Кодексом або судом у передбачених цим Кодексом випадках. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи.

Відповідно до ч. 7 ст. 178 ЦПК України відзив подається в строк, встановлений судом, який не може бути меншим п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі. Суд має встановити такий строк подання відзиву, який дозволить відповідачу підготувати його та відповідні докази, а іншим учасникам справи - отримати відзив не пізніше першого підготовчого засідання у справі.

Відповідно до ст. 120 ЦПК України строки, в межах яких вчиняються процесуальні дії, встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені, - встановлюються судом.

Згідно з ч.ч. 1, 2, 4, 6 ст. 127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення. Встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи за ініціативою суду. Одночасно із поданням заяви про поновлення процесуального строку має бути вчинена процесуальна дія (подана заява, скарга, документи тощо), щодо якої пропущено строк; про поновлення або продовження процесуального строку суд постановляє ухвалу.

Верховний суд у постанові від 20.10.2020 року по справі № 756/671/19 зазначив, що єдиний винятковий випадок, коли можливим є прийняття судом (у тому числі апеляційної інстанції) доказів з порушенням встановленого строку, це наявність об`єктивних обставин, які унеможливлюють своєчасне вчинення такої процесуальної дії, тягар доведення яких також покладений на учасника справи (у цьому випадку -позивача), проте доказів поважності причин пропуску строку суду не надано.

У зв`язку з викладеним, суд вважає, що у поновленні строку для подання відповіді на відзив представнику позивача ОСОБА_5 слід відмовити, а відповідь на відзив підлягає поверненню без розгляду.

У судове засідання призначене на 23.07.2024 року представник позивача не з`явився. 24.06.2024 року представник позивача Гриценко В.В., яка діє на підставі довіреності, до канцелярії суду подав заяву, в якій просив проводити розгляд справи без його участі за наявними матеріалами справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Відповідачка ОСОБА_2 у судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялась судом належним чином. 22.07.2024 року на електронну адресу суду надійшла заява відповідачки ОСОБА_2 , у якій остання просила відкласти судове засідання у зв`язку з перебуванням на санаторно-курортному лікуванні.

Відповідач ОСОБА_1 у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся судом належним чином. 22.07.2024 року через підсистему «Електронний суд» подав заяву, у якій просив відкласти судове засідання у зв`язку з заявою відповідачки ОСОБА_2 .

Одночасно з цим, у матеріалах справи є заяви відповідачки ОСОБА_2 від 17.04.2024 року та 24.06.2024 року, в яких остання просила проводити судовий розгляд без її участі, у задоволенні позовних вимог просила відмовити та заява відповідача ОСОБА_1 від 09.04.2024 року, у якій останній просив проводити судовий розгляд без його участі.

Відповідно до ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Враховуючи те, що матеріали справи містять письмові заяви по суті справи, в яких викладені позиції сторін, суд приходить до висновку, що сторони скористались своїми процесуальними правами на подання пояснень та доказів, тому вважає можливим проводити розгляд справи на підставі наявних у ній доказів.

У зв`язку з тим, що розгляд справи відбувався за відсутності сторін, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Суд, дослідивши наявні в матеріалах справи докази приходить до наступного висновку.

У КП «Харківводоканал» на ім`я ОСОБА_1 відкрито особовий рахунок № НОМЕР_1 .

З рішення Фрунзенського районного суду м.Харкова від 04.08.2016 року (справа № 645/2650/16) вбачається, що після розірвання шлюбу з ОСОБА_1 . ОСОБА_6 відновлене дошлюбне прізвище ОСОБА_7 .

Відповідно до договору про поділ майна подружжя від 13.05.2016 року, посвідченого ПНХМНО ОСОБА_8 , ОСОБА_1 та ОСОБА_6 дійшли згоди про поділ квартири АДРЕСА_2 , виходячи із засад рівності при визначенні розміру часток подружжя у спільному майні.

Таким чином, відповідачі являються співвласниками квартири АДРЕСА_2 .

Відповідно до інформаційної довідки з Реєстру територіальної громади міста Харкова відповідачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно зі ст.ст. 67, 68, 162 ЖК плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, електрична, теплова енергія та інші послуги) береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Власник зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги.

Відповідно до статті 179 ЖК користування будинками (квартирами) державного і громадського житлового фонду, фонду житлово-будівельних кооперативів, а також приватного житлового фонду та їх утримання здійснюється з обов`язковим додержанням вимог Правил користування приміщеннями жилих будинків і прибудинковими територіями, які затверджуються Кабінетом Міністрів України.

Закон України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» № 417-VIII від 14.05.2015 визначає особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку, регулює правові, організаційні та економічні відносини, пов`язані з реалізацією прав та виконанням обов`язків співвласників багатоквартирного будинку щодо його утримання та управління (далі Закон № 417-VIII від 14.05.2015).

Відповідно до п. 1, 5, 6 ч. 1 ст. 1 Закону № 417-VIII від 14.05.2015 багатоквартирний будинок - житловий будинок, в якому розташовано три чи більше квартири. У багатоквартирному будинку можуть також бути розташовані нежитлові приміщення, які є самостійними об`єктами нерухомого майна; співвласник багатоквартирного будинку (далі - співвласник) - власник квартири або нежитлового приміщення у багатоквартирному будинку; спільне майно багатоквартирного будинку - приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташовані багатоквартирний будинок і належні до нього будівлі та споруди і його прибудинкова територія.

Згідно з ч. 2 ст. 4 Закону № 417-VIII від 14.05.2015 власники квартир та нежитлових приміщень є співвласниками спільного майна багатоквартирного будинку.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону № 417-VIII від 14.05.2015 спільне майно багатоквартирного будинку є спільною сумісною власністю співвласників.

Згідно з п. 2, 10 ч. 1 ст. 7 Закону № 417-VIII від 14.05.2015 співвласники, зокрема, зобов`язані забезпечувати технічне обслуговування та у разі необхідності проведення поточного і капітального ремонту спільного майна багатоквартирного будинку; своєчасно сплачувати за спожиті житлово-комунальні послуги.

Відповідно до ч. 2 ст. 7 Закону № 417-VIII від 14.05.2015 кожний співвласник несе зобов`язання щодо належного утримання, експлуатації, реконструкції, реставрації, поточного і капітального ремонтів, технічного переоснащення спільного майна багатоквартирного будинку пропорційно до його частки співвласника.

Відповідно до ч. 2 ст. 382 ЦК України усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку. Спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташований багатоквартирний будинок та його прибудинкова територія, у разі державної реєстрації таких прав.

Закон України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» № 2119-VIII від 22.06.2017 визначає засади забезпечення комерційного, у тому числі розподільного, обліку послуг з постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання та забезпечення відповідною обліковою інформацією споживачів таких послуг (далі - Закон № 2119-VIII від 22.06.2017).

Відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 4 Закону № 2189 від 09.11.2017 до повноважень центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері житлово-комунального господарства, зокрема, належать встановлення методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг (крім послуг з постачання та розподілу природного газу і з постачання та розподілу електричної енергії, а також послуги з поводження з побутовими відходами) у багатоквартирних будинках та інших будівлях, де налічуються два або більше споживачів.

Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово - комунального господарства України № 315 від 22.11.2018, затверджено методику розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг (далі - Методика № 315 від 22.11.2018).

Методика № 315 від 22.11.2018 встановлює порядок розподілу між споживачами спожитих у будівлі/будинку послуг з постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання (далі - комунальні послуги), обсяг споживання яких визначений за допомогою вузла (вузлів) комерційного обліку або розрахунково у разі його (їх) відсутності, тимчасового виходу з ладу або втрати, та послуги з централізованого водовідведення, обсяг споживання якої визначається відповідно до обсягу споживання інших комунальних послуг.

Відповідно до абз. 2 п. 3 Методики № 315 від 22.11.2018 розподіл обсягів спожитих у будівлі/будинку комунальних послуг здійснюється між споживачами для житлових та нежитлових приміщень (в тому числі приміщень з індивідуальним опаленням, вбудованих, вбудовано-прибудованих або прибудованих приміщень, а також приміщень, які обладнані окремим входом), які є самостійними об`єктами нерухомого майна, не є самостійними об`єктами нерухомого майна, але перебувають у користуванні різних споживачів відповідних комунальних послуг, та власниками майнових прав на об`єкти нерухомого майна у завершеній будівництвом будівлі, право власності на які не зареєстровано. Таким чином, оскільки квартира відповідача знаходиться у багатоквартирному будинку, а внутрішньобудинкові мережі централізованого опалення належать до інженерного (технічного) обладнання житлового будинку та є його невід`ємною частиною, вона зобов`язана нести витрати з утримання та обслуговування будинку спільно з іншими власниками квартир цього будинку.

Такий правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 26.09.2018 у справі № 703/58/16-ц, від 22.12.2020 у справі № 311/3489/18.

Статтею 22 Закону України «Про питну воду та питне водопостачання» закріплено, що споживачі питної води зобов`язані своєчасно вносити плату за використану питну воду відповідно до встановлених тарифів на послуги централізованого водопостачання і водовідведення.

Згідно з п. 18 «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630 із змінами та доповненнями (чинний до 01.05.2022 року), розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць; плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим.

З 01.01.2017 КП «Харківводоканал» застосовуються норми водоспоживання і водовідведення, затверджені рішенням виконавчого комітету Харківської міської ради «Про затвердження нормативів (норм) водоспоживання та водовідведення для населення в разі відсутності засобів обліку води» від 28.12.2016 № 901.

Згідно зі ст. 541 ЦК України солідарний обов`язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов`язання».

Відповідно до ч. 1 абз. 2 ч.2 ст. 543 ЦК України у разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо; Солідарні боржники залишаються зобов`язаними доти, доки їхній обов`язок не буде виконаний у повному обсязі.

Непроживання споживача у квартирі, яка належить йому на праві власності, та факт відсутності його реєстрації у цій квартирі не звільняє останнього, як власника квартири, від обов`язку нести витрати по оплаті житлово-комунальних послуг.

Такий висновок зробив Верховний Суд в постанові від 02 квітня 2020 року у справі № 757/29813/17.

З поданого позивачем розрахунку заборгованості по особовому рахунку № НОМЕР_1 , вбачається, що відповідачі, в порушення зазначених вище вимог закону, оплату за надані послуги здійснюють несвоєчасно та не в повному обсязі, у зв`язку з чим мають перед позивачем заборгованість за надані послуги з централізованого водопостачання за період з 01 червня 2017 по 31 жовтня 2021 у розмірі 13175 грн 56 коп.; за надані послуги з централізованого водовідведення за період з 01 лютого 2017 по 31 жовтня 2021 у розмірі 10556 грн 23 коп.

Обґрунтовуючи розмір заборгованості за вищевказані послуги позивачем надано відповідний розрахунок.

Згідно з положеннями ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Таким чином, позовні вимоги КП «Харківводоканал» в частині стягнення з відповідачів заборгованості за послуги з водопостачання та водовідведення є обґрунтованими.

Щодо періоду виникнення заборгованості суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ч. 1 ст. 257 ЦК України).

За змістом ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Тобто позовна давність застосовується лише за наявності порушеного права особи.

Відповідно до ч. 1 ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку, в силу частини третьої цієї статті після переривання перебіг позовної давності починається заново.

Правила переривання перебігу позовної давності застосовуються судом незалежно від наявності чи відсутності відповідного клопотання сторін у справі, якщо в останніх є докази, що підтверджують факт такого переривання.

До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов`язку, з урахуванням конкретних обставин справи може належати, зокрема, часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу.

При цьому якщо виконання зобов`язання передбачалося частинами або у вигляді періодичних платежів і боржник вчинив дії, що свідчать про визнання лише певної частини (чи періодичного платежу), то такі дії не можуть бути підставою для переривання перебігу позовної давності стосовно інших (невизнаних) частин платежу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Згідно з ч. 3 ст. 267 ЦК України суд застосовує позовну давність за заявою відповідача.

Відповідачі звернулась до суду з заявами, у яких просили суд застосувати до позовних вимог КП «Харківводоканал» загальні строки позовної давності.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі № 367/6105/16-ц зроблено висновок, що сплив позовної давності, про застосування якої було заявлено стороною у справі, є самостійною підставою для відмови в позові. Для правильного застосування частини першої статті 261 ЦК України при визначенні початку перебігу позовної давності має значення не тільки безпосередня обізнаність особи про порушення її прав, а й об`єктивна можливість цієї особи знати про обставини порушення її прав.

Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2022 року у справі № 385/321/20 наголошував на тому, що перебіг позовної давності починається з моменту, коли у особи виникло право на подання позову у матеріально-правовому аспекті. Мається на увазі таке подання позову, з яким пов`язується судовий захист права або здійснення примусу до дотримання норм права. Перебіг позовної давності пов`язується з моментом, коли право позивача порушено і таке порушення не усувається.

Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (із змінами і доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів України) введено з 12 березня 2020 року на всій території України карантин.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)»540-IX від 30 березня 2020року розділ «Прикінцеві та перехідні положення Цивільного кодексу України доповнено», зокрема п.12 такого змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину». Вказаний Закон набрав законної сили з 02 квітня 2020 року.

У пункті 12 розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України у редакції Закону України від 30 березня 2020 року № 540-IX перелічені всі статті цього Кодексу, які визначають строки позовної давності. І всі ці строки продовжено для всіх суб`єктів цивільних правовідносин на строк дії карантину у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19).

Подібний висновок висловлено у постанові Верховного Суду від 07 вересня 2022 року у справі № 679/1136/21 (провадження № 61-5238св22).

Споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом (пункт 5 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24 червня 2004 року).Плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно (частина перша статті 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24 червня 2004 року). Споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору (частина перша статті 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 9 листопада 2017 року).

Розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено інший строк (пункт 18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630, у первинній редакції). Розрахунковим періодом для оплати послуг, якщо інше не визначено договором, є календарний місяць. Оплата послуг здійснюється не пізніше 20 числа місяця, наступного за розрахунковим періодом (місяцем), якщо договором не встановлено інший строк (пункт 18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630, у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 18 серпня 2017 року № 633, чинної з 30 серпня 2017 року та діяла до 01.05.2022 року).

Якщо договором не встановлений інший термін, то з 21 числа кожного місяця починається період прострочення оплати наданих у попередньому місяці послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, а отже, і перебіг позовної давності щодо відповідного щомісячного платежу, за яким споживач допустив прострочення.

Вказана позиція узгоджується з висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 07 липня 2020 року у справі №712/8916/17.

З матеріалів справи вбачається, що 10.12.2021 року КП «Харківводоканал» звернулося до суду із позовом до відповідачів про стягнення заборгованості за надані послуги з централізованого водопостачання за період з 01 червня 2017 по 31 жовтня 2021 та за надані послуги з централізованого водовідведення за період з 01 лютого 2017 по 31 жовтня 2021 року.

З урахуванням правової позиції, викладеної в постанова Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2020 року по справі № 712/8916/17, суд приходить до висновку, що послуги, надані у квітні 2017 року, відповідачі мали оплатити до 20 травня 2017 року включно. Таким чином, позовні вимоги про стягнення заборгованості за послуги з централізованого водовідведення за період з лютого 2017 року до квітня 2017 року заявлені поза межами строку позовної давності, що є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог в цій частині.

Дослідивши наявні у матеріалах справи розрахунки заборгованості суд вважає, що з відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь позивача підлягає стягненню в солідарному порядку заборгованість за надані послуги з централізованого водопостачання за період з червня 2017 до жовтня 2021 у розмірі 13175 грн 56 коп; за надані послуги з централізованого водовідведення за період з травня 2017 до жовтня 2021 у розмірі 10071 грн 57 коп., що у сукупності складає 23247 грн 13 коп.

Щодо позовних вимог в частині стягнення з відповідача на користь позивача 3% річних та інфляційних витрат суд зазначає наступне.

Згідно з п. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотки річних від простроченої суми, якщо інший розмір відсотків не встановлений договором або законом.

Згідно з положеннями ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до розрахунків 3 % заборгованості і індексації по заборгованості за послуги відповідачам за особовим рахунком № НОМЕР_1 за адресою: АДРЕСА_1 , нараховані інфляційні витрати у сумі 2028 грн 48 коп. та 3% річних у сумі - 772 грн 42 коп.

Правовідносини, які склалися між сторонами, є грошовим зобов`язанням, у якому, зокрема, на боржника покладено виключно певний цивільно-правовий обов`язок по оплаті отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора (ч. 1 ст. 509 ЦК України) - вимагати сплату грошей за надані послуги.

Таким чином, виходячи з юридичної природи правовідносин сторін як грошових зобов`язань, на них поширюється дія ч. 2 ст. 625 ЦК України, як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання, якою передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми та виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Нарахування інфляційних втрат здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання.

Нарахування інфляційних втрат за наступний період здійснено позивачем з урахуванням збільшення суми боргу на індекс інфляції попереднього місяця, оскільки інфляційні втрати не є штрафними санкціями, а входять до складу грошового зобов`язання.

Аналогічна позиція викладена в рішенні Касаційного господарського суду справа № 905/600/18.

Відповідно до висновку Великої Палати Верховного Суду у постанові 07.04.2020 у справі №910/4590/19 зобов`язання зі сплати інфляційних та річних процентів є акцесорним, додатковим до основного, залежить від основного зобов`язання і поділяє його долю. Відповідно, й вимога про сплату інфляційних та річних процентів є додатковою до основної вимоги (пункт 43 мотивувальної частини постанови).

Законом України «Про індексацію грошових доходів населення» визначено індексацію грошових доходів населення як встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодувати подорожчання споживчих товарів і послуг (стаття 1 Закону). Статтею 2 цього Закону передбачено як об`єкти індексації грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України, що не мають разового характеру, перелік яких визначено у частині першій цієї статті; водночас, частиною другою статті 2 цього Закону законодавець передбачив право Кабінету Міністрів України встановлювати інші об`єкти індексації, поряд з тими, що зазначені у частині першій цієї статті.

За змістом постанови Кабінету Міністрів України № 206 від 05.03.2022 року «Деякі питання оплати житлово-комунальних послуг в період воєнного стану» зазначено, що в умовах воєнного стану, введеного Указом Президента України від 24 лютого 2022 р. № 64 «Про введення воєнного стану в Україні», Кабінет Міністрів України установив, що до припинення чи скасування воєнного стану в Україні забороняється: нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість, утворену за несвоєчасне та/або неповне внесення населенням плати за житлово-комунальні послуги; припинення/зупинення надання житлово-комунальних послуг населенню у разі їх неоплати або оплати не в повному обсязі. Вказана постанова набрала чинності з дня її опублікування і застосовується з 24 лютого 2022 року.

Таким чином, з 24 лютого 2022 року існує заборона на нарахування пені, інфляційних втрат та трьох відсотків річних на заборгованість, утворену за несвоєчасне та/або неповне внесення населенням плати за житлово-комунальні послуги.

Згідно з долученими до матеріалів справи розрахунків заборгованості, сума інфляційних втрат та 3% річних нарахована відповідачам за період з 01.11.2018 року по 31.10.2021 року, без порушення вимог постанови Кабінету Міністрів України № 206 від 05.03.2022 року.

Суд вважає, що позовні вимоги про стягнення з відповідачів на користь позивача інфляційних витрат у сумі 2028 грн 48 коп. та 3% річних у сумі 772 грн 42 коп., заявлені в межах строку позовної давності, є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до платіжного доручення № 28922 від 07.12.2021 року, під час звернення до суду з вказаним позовом позивачем сплачено судовий збір в розмірі 2270,00 грн.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, з відповідачів на користь позивача підлягають стягненню витрати на сплату судового збору пропорційно розміру задоволених вимог, у розмірі 1 114 грн 27 коп. з кожного.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 141, 259, 263-266, 280-283 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в:

Позовні вимоги Комунального підприємства «Харківводоканал» - задовольнити частково.

Стягнути солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь Комунального підприємства «Харківводоканал» заборгованість за надані послуги з централізованого водопостачання та водовідведення в розмірі 23 247 грн 13 коп., з яких: заборгованість за надані послуги з централізованого водопостачання за період з червня 2017 до жовтня 2021 у розмірі 13 175 грн 56 коп; заборгованість за надані послуги з централізованого водовідведення за період з травня 2017 до жовтня 2021 у розмірі 10 071 грн 57 коп.

Стягнути солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь Комунального підприємства «Харківводоканал» інфляційні витрати у розмірі 2028 грн 48 коп.; 3% річних у розмірі - 772 грн 42 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь Комунального підприємства «Харківводоканал» витрати по сплаті судового збору у розмірі 1 114 грн 27 коп - з кожного.

У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Харківського апеляційного суду протягом тридцяти днів, з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

З інформацією щодо тексту судового рішення учасники справи можуть ознайомитися за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua.

Позивач - КП «ХАРКІВВОДОКАНАЛ» , р/р № НОМЕР_2 в ПАТ «БАНК ВОСТОК», адреса: 61052, м. Харків, вул. Конторська, 90.

Відповідач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 .

Відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_4 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 .

Повний текст рішення складено 23.07.2024 року.

Суддя О.Ю. Алтухова