КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________
Справа № 363/2471/23
Апеляційне провадження
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 жовтня 2024 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Рейнарт І.М.

суддів Кирилюк Г.М., Ящук Т.І.

при секретарі Кононовій Н.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Мартиненко Анни Василівни на рішення Вишгородського районного суду Київської області від 5 березня 2024 року (суддя Баличева М.Б.) у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , треті особи: ОСОБА_3 , приватний нотаріус Вишгородського районного нотаріального округу Київської області Фоя Лідія Андріївна про визнання свідоцтва про право на спадщину за законом недійсним,

встановив:

у травні 2023 року позивач звернувся до суду з позовом про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом серії НСВ 941243 за реєстровим номером 35 на 1/9 частку квартири АДРЕСА_1 , видане ОСОБА_1 .

Мотивуючи позовні вимоги, позивач зазначав, що він є рідним сином ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Після смерті батька відкрилась спадщина, яка складається з 1/3 частини квартири АДРЕСА_1 . 2 грудня 2022 року приватним нотаріусом Фоєю Л.А. була заведена спадкова справа № 92/2022 після смерті ОСОБА_4 на підставі заяви відповідачки. Крім відповідачки спадкоємцями є він та донька померлого - ОСОБА_3 .

Позивач посилався на те, що він не може отримати свідоцтво про право на спадщину, оскільки на все майно ОСОБА_4 , у тому числі і на частину зазначеної квартири, накладений арешт на підставі постанови державного виконавця Вишгородським ВДВС у Вишгородському районі Київської області б/н від 25 липня 2005 року. Разом з цим, 5 травня 2023 року з відповіді приватного нотаріуса Фої Л.А. йому стало відомо, що 1 лютого 2023 року нею, в рамках спадкової справи № 92/2022, було видано свідоцтво про право на спащину за законом на 1/9 частину квартири АДРЕСА_1 , відповідачці.

Позивач вважав, що вказане свідоцтво про право на спадщину є недійсним, оскільки воно було видане у момент, коли воно не могло бути виданим, так як на спадкове майно було накладено арешт ще у 2005 році, який до цього часу не скасований.

Рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 5 березня 2024

року позов задоволено. Свідоцтво про право на спадщину за законом серії НСВ 941243 за реєстровим номером 35 на 1/9 частку квартири номер АДРЕСА_1 , видане ОСОБА_1 визнано недійсним.

Додатковим рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 19 квітня 2024 року заяву представника ОСОБА_2 - адвоката Кручок Н.В. про ухвалення додатково рішення залишено без задоволення.

У поданій апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - адвокат Мартиненко А.В. просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та неповне з`ясування фактичних обставин справи.

Представник відповідачки зазначає, що суд першої інстанції не врахував, що спадкування майна за законом не є його відчуженням, адже при спадкуванні майна за законом власник не використовує правомочності розпорядження майном, як, наприклад, при складанні заповіту, тобто право власності переходить до іншої особи в силу закону, а не волевиявлення конкретної особи. Таким чином, під час видачі оскаржуваного свідоцтва не було порушено вимог закону, які б могли спричини його недійсність.

Також представник відповідачки вважає необґрунтованим посилання суду першої інстанції на п. 4.18 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22 лютого 2012 року, оскільки цим пунктом передбачено, що у разі перебування спадкового майна під арештом, видача свідоцтва про право на спадщину лише затримується, тому це не є підставою для визнання такого свідоцтва недійсним.

Крім цього, представник відповідачки посилається на те, що матеріали справи не містять доказів того, що позивач чи ОСОБА_3 звертались до нотаріуса із відповідними заявами про видачу свідоцтв про право на спадщину за законом та отримали відмови. При цьому, матеріали справи не містять і доказів того, що дії відповідачки чи приватного нотаріуса Фої Л.А. якимось чином були спрямовані на створення позивачу та ОСОБА_3 перешкод у реалізації їх прав, як спадкоємців за законом.

Представник відповідачки вважає, що судом першої інстанції не встановлено, які саме приватні права чи законні інтереси позивача були порушені, невизнані чи оспорені відповідачкою, разом з цим, відсутність порушеного, невизнаного чи оспореного відповідачкою приватного права чи законного інтересу позивача є самостійною підставою для відмови у позові.

Відзив на апеляційну скаргу не подано.

Третя особа ОСОБА_3 , будучи належним чином повідомленою про день, час та місце розгляду апеляційної скарги шляхом направлення судової повістки-повідомлення на її поштову адресою, у судове засідання не з`явилася, причини неявки не повідомила, клопотання про перенесення судового засідання не подала (с.с.110 т.2).

Приватний нотаріус Вишгородського районного нотаріального округу Київської області Фоя Л.А. про день, час та місце розгляду апеляційної скарги повідомлялась за наявною в матеріалах справи поштовою адресою, однак судова повістка-повідомлення повернулась до апеляційного суду без вручення з відміткою листоноші «адресат відсутній за вказаною адресою» (с.с.108-109 т.2).

Згідно ч. 6 ст. 128 ЦПК України судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи.

Відповідно до п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день

проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Іншої адреси місцезнаходження приватного нотаріуса Вишгородського районного нотаріального округу Київської області Фої Л.А. та номеру її електронного кабінету матеріали справи не містять.

Виходячи із вищезазначених норм процесуального права, приватний нотаріус Вишгородського районного нотаріального округу Київської області Фоя Л.А. вважається належним чином повідомленою про день, час та місце апеляційного розгляду, у судове засідання не з`явилась, клопотання про його перенесення не подала.

Відповідно до положень ст. 372 ЦПК України колегія суддів провела судовий розгляд у відсутність третіх осіб.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, вислухавши пояснення представника відповідачки ОСОБА_1 - адвоката Цесельської І.В., яка апеляційну скаргу підтримала, представника позивача ОСОБА_2 - адвоката Кручок Н.В., яка проти задоволення апеляційної скарги заперечувала, вивчивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено і матеріалами справи підтверджено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим 20 квітня 2022 року Вишгородським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Вишгородському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (с.с.7 т.1).

ОСОБА_2 (позивач), ОСОБА_1 (відповідачка) та ОСОБА_3 ( третя особа) є дітьми ОСОБА_4 , що підтверджується копіями свідоцтв про народження та копією свідоцтва про шлюб відповідачки, згідно якого вона змінила прізвище на ОСОБА_5 (с.с.6, 51-52, 83, зворот т.1).

Згідно свідоцтва про право власності на житло від 9 січня 2007 року ОСОБА_4 на праві власності належить 1/3 частина трикімнатної квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 67,8 кв.м (с.с.91 т.1).

Право власності ОСОБА_4 на зазначену частину квартири зареєстровано Вишгородським бюро технічної інвентаризації 30 березня 2007 року (с.с.92 т.1).

Постановою державного виконавця відділу державної виконавчої служби Вишгородського районного управління юстиції Царюк Т.І. від 20 липня 2005 року накладено арешт на все належне ОСОБА_4 майно у зв`язку із виконанням виконавчого листа № 2-324, виданого 10 лютого 1999 року Вишгородським районним судом Київської області, про стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_6 аліментів на неповнолітню дитину (с.с.56 т.1).

Згідно відомостей з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, інформація про накладення арешту на майно ОСОБА_4 була внесена до реєстру 25 липня 2005 року (с.с.55, 57-58 т.1).

Із заявами про прийняття спадщини ОСОБА_4 до приватного нотаріуса Вишгородського районного нотаріального округу Київської області Фої Л.А. звернулися: 2 грудня 2022 року ОСОБА_1 (с.с.74 т.1); 12 січня 2023 року ОСОБА_3 та ОСОБА_2 (с.с.75, 76 т.1) у зв`язку із чим приватним нотаріусом була заведена спадкова справа № 92/2022.

1 лютого 2022 року ОСОБА_1 звернулася до приватного нотаріуса Фої Л.А. із заявою про видачу їй свідоцтва про право на спадщину за законом на частину квартири

АДРЕСА_1

1 лютого 2023 року приватним нотаріусом Вишгородського районного нотаріального округу Київської області Фоєю Л.А. видано ОСОБА_1 свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/9 частку квартири АДРЕСА_1 , зареєстроване в реєстрі за номером 35 (с.с.101 т.1).

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що свідоцтво про право на спадщину за законом видане ОСОБА_1 в момент, коли воно не могло бути виданим,так як на спадкове майно накладено арешт ще у 2005 році і до цього часу арешт не скасований.

Також суд зазначив, що видача свідоцтва про право на спадщину одному спадкоємцю і невидача таких свідоцтв іншим спадкоємцям за наявності однакових обставин, порушує принцип конституційної рівності громадян перед законом.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції з таких підстав.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15 ЦК України, частина перша статті 16 ЦК України).

Таким чином, зазначена норма визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорене право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково.

При оспоренні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи. Таким чином, порушення, невизнання або оспорення суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.

Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно зі статтею 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України).

Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою (ч.1 ст. 1220 ЦК України).

Статтею 1223 ЦК України передбачено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Відповідно до статті 1261 ЦК Україниу першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Частиною першою статті 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Згідно ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняття спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Положеннями статті 1257 ЦК України передбачено, що частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними. Спадкоємці за усною угодою між собою, якщо це

стосується рухомого майна, можуть змінити розмір частки у спадщині когось із них. Спадкоємці за письмовою угодою між собою, посвідченою нотаріусом, якщо це стосується нерухомого майна або транспортних засобів, можуть змінити розмір частки у спадщині когось із них.

Відповідно до частини першої статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Разом з тим, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п`ята статті 1268 ЦК України).

Отже, у спадкоємця, який в установленому законом порядку прийняв спадщину, права володіння та користування спадковим майном виникають з часу відкриття спадщини.

Частиною першою статті 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Проте відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (частина третя статті 1296 ЦК України).

Системний аналіз зазначених норм права свідчить про те, що спадкоємець, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, є її власником з часу її відкриття, а документом для підтвердження права власності на спадкове майно є свідоцтво на спадщину, отримане в установленому законодавством порядку.

Свідоцтво про право на спадщину - це документ, який посвідчує перехід права власності на спадкове майно від спадкодавця до спадкоємців. Видачею свідоцтва про право на спадщину завершується оформлення спадкових прав.

У приватному праві недійсність (нікчемність чи оспорюваність) може стосуватися або «вражати» договір, правочин, акт органу юридичної особи, державну реєстрацію чи документ.

Відповідно до статі 1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом.

У ЦК України закріплено можливість пред`явити позовну вимогу про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину. Заявляти вимогу про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину може будь-яка особа, цивільні права чи інтереси якої порушені видачею свідоцтва про право на спадщину. Тобто, оспорювання свідоцтва про право на спадщину відбувається тільки за ініціативою заінтересованої особи шляхом пред`явлення вимоги про визнання його недійсним (позов про оспорювання свідоцтва).

У постановах від 14 листопада 2018 року у справі № 2-1316/2227/11, від 14 травня 2018 року у справі № 296/10637/15-ц та від 23 вересня 2020 року у справі № 742/740/17 Верховний Суд виклав правові висновки, відповідно до яких свідоцтво про право на спадщину може бути визнано недійсним не лише тоді, коли особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, але й за інших підстав, установлених законом. Іншими підставами можуть бути: визнання заповіту недійсним, визнання відмови від спадщини недійсною, визнання шлюбу недійсним, порушення у зв`язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб тощо.

З матеріалів даної справи встановлено, що ОСОБА_4 заповіту не складав, тому його спадщина спадкується за законом.

Згідно копій матеріалів спадкової справи № 92/2022 щодо майна померлого ОСОБА_4 , сторони у справі та третя особа ОСОБА_3 є спадкоємцями ОСОБА_4 за законом першої черги.

Матеріали спадкової справи не містять заяв інших спадкоємців за законом про прийняття спадщини.

Отже, спадщина ОСОБА_4 підлягає поділу між позивачем, відповідачкою

та третьою особою ОСОБА_3 у рівних частинах.

За обставинами даної справи спадковим майном є 1/3 частина трикімнатної квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 67,8 кв.м, а відтак кожному спадкоємцю за законом належить по 1/9 частині зазначеної квартири.

Під час судового розгляду позивач не заперечував право відповідачки на спадкування 1/9 частини квартири.

Зі змісту оспорюваного свідоцтва про право на спадщину за законом вбачається, що воно видано відповідачці ОСОБА_1 на 1/9 частку квартири АДРЕСА_1 .

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів зазначає, що відповідачка ОСОБА_1 є спадкоємцем ОСОБА_4 за законом першої черги, яка прийняла спадщину у визначений законом строк та спосіб, тобто мала право на спадкування і свідоцтво про право на спадщину за законом видане на її частку у спадщині, що не зменшує частку інших спадкоємців у спадщині, а спадкове майно належало спадкодавцю на час відкриття спадщини.

За таких обставин, під час розгляду даної справи суд повинен був встановити, що видачею оспорюваного свідоцтва були порушені права позивача.

Разом з цим, позивачем суду не було надано доказів, а судом не встановлено та не зазначено у рішенні, які саме права та інтереси позивача були порушені видачею спірного свідоцтва відповідачці, і як саме задоволення позовних вимог відновить права позивача.

Посилання суду першої інстанції на порушення конституційного принципу рівності усіх громадян перед законом видачею оспорюванного свідоцтва, колегія суддів вважає недоведеними, так як матеріали справи не містять постанови нотаріуса про відмову позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом.

Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє приватне (цивільне) право повністю або частково. Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які ж приватні (цивільні) права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких приватних (цивільних) прав (інтересів) позивач звернувся до суду.

Відсутність порушеного, невизнаного або оспореного відповідачем приватного (цивільного) права (інтересу) позивача є самостійною підставою для відмови в позові (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 15 березня 2023 року в справі № 753/8671/21, постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 вересня 2023 року у справі № 582/18/21).

Завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту (постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року в справі № 638/2304/17).

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає, що позивачем не було доведено під час судового розгляду, що його права, свободи чи інтереси були порушені видачею відповідачці свідоцтва про право на спадщину за законом.

Також колегія суддів вважає правомірними доводи апеляційної скарги про безпідставність посилання суду першої інстанції на пункт 4.18 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22 лютого 2012 року (далі - Порядок), як на підставу визнання свідоцтва про право на спадщину за законом недійсним.

За змістом підпункту 4.16 пункту 4 глави 10 розділу II Порядку видача такого свідоцтва проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право

власності спадкодавця на таке майно, крім випадків, передбачених пунктом 3 глави 7 розділу І цього Порядку, та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна, а підпунктом 4.18 встановлюється, що якщо на спадкове майно накладено арешт судовим чи слідчими органами, видача свідоцтва про право на спадщину затримується до зняття арешту.

Аналіз вказаних положень Порядку свідчить, що у зв`язку з накладенням арешту на майно боржника видача свідоцтва про право на спадщину затримується до зняття такого арешту, разом з тим, дані положення не можуть слугувати підставою для визнання недійсним уже виданого нотаріусом свідоцтва про право на спадщину.

Крім того, під час розгляду справи судом першої інстанції приватний нотаріус Фоя Л.А. надала пояснення, що перед видачею 1 лютого 2023 року свідоцтва про право на спадщину за законом ОСОБА_1 було отримано Інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, Єдиного реєстру боржників, згідно якої на час 12.21 та 12.51 у зазначених реєстрах була відсутня будь-яка заборона, арешт, обтяження майна спадкодавця, а отже, була відсутня підстава для відмови 1 лютого 2023 року спадкоємцю у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша статті 81 ЦПК України).

У підтвердження пояснень приватного нотаріуса Фоя Л.А. копії матеріалів спадкової справи містять зазначену нотаріусом Інформацію (с.с.95-100 т.1).

За змістом статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Під час судового розгляду позивачем не були спростовані надані приватним нотаріусом документи.

Проте, суд першої інстанції на вказані пояснення приватного нотаріуса та матеріали спадкової справи при вирішенні даного спору уваги не звернув.

Також суд не врахував, що матеріали справи не містять документів, які б свідчили, що дії приватного нотаріуса Фої Л.А. щодо видачі свідоцтва про право на спадщину за законом ОСОБА_1 були визнанні неправомірними у визначеному законом порядку.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що висновок суду першої інстанції про наявність правових підстав для визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом, яке видане відповідачці ОСОБА_1 , є помилковим.

Згідно з частиною першою статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи та наданим доказам, суд неправильно застосував норми матеріального права, у зв`язку з чим дійшов помилкового висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог, тому рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог у зв`язку із їх недоведеністю.

Згідно частини 13 статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення чи ухвалює нове, цей

суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову у позові, з позивача на користь відповідачки підлягає стягненню сплачений нею судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 1 610,40грн.

Керуючись статтями 367, 374, 376, 381-383 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Мартиненко Анни Василівни задовольнити.

Рішення Вишгородського районного суду Київської області від 5 березня 2024 року скасувати, ухваливши нове судове рішення, яким у позові ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , треті особи: ОСОБА_3 , приватний нотаріус Вишгородського районного нотаріального округу Київської області Фоя Лідія Андріївна про визнання свідоцтва про право на спадщину за законом недійсним відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати у сумі 1 610грн 40коп.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 1 вересня 2025 року.

Суддя-доповідач І.М. Рейнарт

Судді Г.М. Кирилюк

Т.І. Ящук