Придніпровський районний суд м.Черкаси
Справа № 711/2735/24
Номер провадження2/711/1241/24
ЗАОЧНЕ РІШЕННЯ
25 листопада 2024 року Придніпровський районний суд м. Черкаси в складі головуючого судді Демчика Р.В., за участі секретаря судового засідання Бутовської Д.О., за участі позивачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Черкаси цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про встановлення порядку користування земельною ділянкою без погодження співвласника,-
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися до суду з позовом до ОСОБА_3 про встановлення порядку користування земельною ділянкою без погодження співвласника.
Позов обгрунтовують тим, що ОСОБА_1 належить 22/300 частки у праві власності на житловий будинок з відповідною частиною надвірних споруд, що знаходиться в АДРЕСА_1 , на підставі свідоцтва про право власності не житло від 13.09.2018 року. Також їй належить 22/300 частки у праві власності на житловий будинок з відповідною частиною надвірних споруд, що знаходиться в АДРЕСА_1 , на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 11.08.2021 року. Отже, загальний розмір частки житлового будинку з відповідною частиною надвірних споруд, що належить ОСОБА_1 становить 44/300.
ОСОБА_2 належить 22/300 частки у праві власності на житловий будинок з відповідною частиною надвірних споруд, що знаходиться в АДРЕСА_1 , на підставі свідоцтва про право власності на житло від 13.09.2018 року.
Крім ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , власниками житлового будинку з відповідною частиною надвірних споруд, що знаходиться в АДРЕСА_1 є ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_3 , ОСОБА_6
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулись до ФОП ОСОБА_7 з заявою, відповідно до якої просили виготовити технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) орієнтовною площею 0,0259 та, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) по АДРЕСА_1 .
ФОП ОСОБА_7 було виготовлено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) площею 0,0259 га., для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) по АДРЕСА_1 .
Позивачі звернулись до інших співвласників з проханням погодити план розподілу земельний ділянки.
ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_8 , ОСОБА_1 та ОСОБА_2 16.03.2024 року зробили нотаріально посвідчену заяву про затвердження плану розподілу земельної ділянки загальної площею 0,1019 га, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , згідно акту розподілу земельної ділянки від 12.08.2023 року.
Відповідачу було направлено лист з пропозицією надати нотаріальну згоду на затвердження плану розподілу земельної ділянки разом із копією технічної документації, але згоди ОСОБА_3 позивачі не отримали, не отримали також і будь-якої відповіді. Лист ОСОБА_3 повернувся без вручення.
Позивачі бажають приватизувати земельні ділянки, однак у зв`язку з відсутністю згоди співвласника ОСОБА_3 приватизувати її не можливо, як і неможливо в позасудовому порядку встановити межі земельної ділянки.
Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси ввід 09.04.2024 року відкрите загальне позовне провадження у справі.
Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 17.07.2024 року закрите підготовче засідання у справі.
Позивачі в судове засідання не з`явилися, надіслали до суду заяви, в яких позовні вимоги підтримали, просили задовольнити їх повністю. Справу просили розглянути у їх відсутності, проти заочного розгляду справи не заперечували.
Відповідач повторно не з`явився в судове засідання, хоча про дату, чат та місце розгляду справи був повідомлений належним чином.
Суд, за згодою позивачів ухвалив провести заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів.
Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного.
За змістом статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин (стаття 264 ЦПК України).
Відповідно до ч.ч.1,3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.
Відповідно до статей 1 та 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.
Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.
Суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.
Судом встановлено, що ФОП ОСОБА_7 , на підставі договору №17-22-Т від 12.098.2022 року була виготовлена технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) площею 0,0259 га., ОСОБА_1 , для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) про АДРЕСА_1 .
Враховуючи наявність спільної часткової власності на нерухоме майно для подальшого розгляду питання необхідно, зокрема надати план розподілу земельної ділянки погоджений всіма співвласниками домоволодіння та завірений належним чином відповідно до стандартів.
Вказане прохання залишилося без реагування з боку відповідача.
16.03.2024 року ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_8 склали нотаріально посвідчену заяву, із змісту якої вбачається, що вони не заперечують проти розподілу земельної ділянки, загальною площею 0,1019 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , згідно акту розподілу земельної ділянки, який додається.
Частиною першою статті 356 ЦК України передбачено, що власність двох чи більше осіб з визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.
Відповідно до частини першої статті 364, частини першої статті 367 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними.
Частиною першою статті 88 ЗК України передбачено, що володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою, що перебуває у спільній частковій власності, здійснюється за згодою всіх співвласників згідно з договором, а в разі недосягнення згоди - у судовому порядку.
Оскільки володіння та порядок користування земельною ділянкою, що перебуває у спільній частковій власності, в тому числі тією, на якій розташовані належні співвласникам житловий будинок, господарські будівлі та споруди, визначається, насамперед, їхньою угодою залежно від розміру їхніх часток у спільній власності на будинок, то при застосуванні статті 88 ЗК України при вирішенні спорів як між ними самими, так і за участю осіб, котрі пізніше придбали відповідну частку в спільній власності на землю або житловий будинок, слід брати до уваги цю угоду. Це правило стосується тих випадків, коли житловий будинок поділено в натурі.
Згідно з частиною першою статті 120 ЗК України у разі набуття права власності на об`єкт нерухомого майна (жилий будинок (крім багатоквартирного), іншу будівлю або споруду), об`єкт незавершеного будівництва, розміщений на земельній ділянці (крім земель державної, комунальної власності), право власності на таку земельну ділянку одночасно переходить від відчужувача (попереднього власника) такого об`єкта до набувача такого об`єкта без зміни її цільового призначення. У разі якщо відчужувачу (попередньому власнику) такого об`єкта належала частка у праві спільної власності на земельну ділянку, до набувача цього об`єкта переходить право власності на таку частку.
Аналіз змісту статті 120 ЗК України дає підстави для висновку про однакову спрямованість її положень щодо переходу прав на земельну ділянку при виникненні права власності на будівлю та споруди, на якій вони розміщені.
Зазначені норми закріплюють загальний принцип цілісності об`єкта нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований. За цими нормами, визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачається механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на нерухомість.
Отже, за загальним правилом, закріпленим у частині першій статті 120 ЗК України, особа, яка набула права власності на будівлю чи споруду стає власником земельної ділянки на тих самих умовах, на яких вона належала попередньому власнику, якщо інше не передбачено у договорі відчуження нерухомості.
При цьому при застосуванні положень статті 120 ЗК України у поєднанні з нормою статті 125 ЗК України слід виходити з того, що у випадку переходу права власності на об`єкт нерухомості у встановленому законом порядку право власності на земельну ділянку у набувача нерухомості виникає одночасно з виникненням права власності на зведені на земельній ділянці об`єкти. Це правило стосується й випадків, коли право на земельну ділянку не було зареєстроване одночасно з правом на нерухомість, однак земельна ділянка раніше набула ознак об`єкта права власності.
Разом з тим відповідно до частини першої статті 319 ЦК України кожен власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Однак право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою.
Зазначені положення щодо користування власністю цілком повинні застосовуватись до майнових прав на майно, зокрема, до права користування земельною ділянкою.
Отже, право користування земельною ділянкою визначається відповідно до часток кожного з власників нерухомого майна, розташованого на цій земельній ділянці, якщо інше не було встановлено домовленістю між ними. Однак у будь-якому випадку наявне в однієї особи право не може порушувати права іншої особи (частина п`ята статті 319 ЦК України).
Таким чином, при вирішенні спору, визначаючи варіанти користування земельною ділянкою, суд повинен виходити з розміру часток кожного зі співвласників на нерухоме майно, наявності порядку користування земельною ділянкою, погодженого власниками або визначеного на підставі відповідного договору, оформленого у встановленому законом порядку. Якщо суд установить, що співвласники визначили порядок користування й розпорядження земельною ділянкою, для зміни якого підстав немає, він ухвалює рішення про встановлення саме такого порядку. Якщо ж погодженого або встановленого порядку користування земельною ділянкою немає, то суд установлює порядок користування земельною ділянкою з дотриманням часток кожного співвласника у нерухомому майні та забезпеченням вільного користування кожним зі співвласників належним йому майном.
На підставі наведеного, ст. 356 ЦК України, ст.ст. 88,120 ЗК України, керуючись ст. 3, 4, 88, 133, 141, 258, 259, 263-265, 266, 280, 281 ЦПК України,-
Позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про встановлення порядку користування земельною ділянкою без погодження співвласника задовольнити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом за письмовою заявою відповідача поданою протягом 30 днів з дня його проголошення.
Рішення може бути оскаржене позивачем до Черкаського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного тексту рішення. Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Головуючий: Р.В.Демчик.

Повне судове рішення складене 05.12.2024

Головуючий: Р. В. Демчик