Справа № 333/3941/24
Провадження № 2/333/3043/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 листопада 2024 року м. Запоріжжя

Комунарський районний суд м. Запоріжжя у складі: головуючого-судді Кулик В.Б., за участю секретаря судового засідання Пантюх Ю.О., представника відповідача адвоката Грищенка С.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду м. Запоріжжя, в режимі відеоконференції, клопотання представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Грищенка Сергія Миколайовича про направлення цивільної справи за позовом КОНЦЕРНУ «МІСЬКІ ТЕПЛОВІ МЕРЕЖІ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги з постачання теплової енергії за підсудністю до господарського суду Запорізької області, -

В С Т А Н О В И В:

25.04.2024 року до суду надійшов позов КОНЦЕРНУ «МТМ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги з постачання теплової енергії за типовим індивідуальним договором про надання комунальної послуги з постачання теплової енергії № 75203821 від 01.11.2021 року, за адресою: АДРЕСА_1 (нежитлове приміщення) за період з листопада 2021 року по 31.01.2024 року в загальній сумі 95 167 грн. 07 коп.

Позов мотивує тим, що КОНЦЕРН «МТМ» є виконавцем послуг з виробництва теплової енергії, розподілення теплової енергії для обігріву житла, а також побутових потреб населення та підприємств, установ та організації, її збут та інше. Відповідач ОСОБА_1 є споживачем цих послуг, оскільки є власником 23/50 частини нежитлового приміщення підвалу літ. А-3, загальною площею 233,0 кв.м., яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , до якого позивачем відпускалась теплова енергія. В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначає, що відповідно до статуту підприємства основною метою діяльності позивача є здійснення виробничо-технічної діяльності, спрямованої на надійне та безперебійне забезпечення споживачів тепловою енергією, одержання прибутку для здійснення діяльності позивача та задоволення на його основі соціально-економічних інтересів трудового колективу КОНЦЕРНУ «МТМ». Предметом діяльності підприємства є виробництво теплової енергії, розподілення теплової енергії для обігріву житла, а також побутових потреб населення та підприємств, установ, організацій та її збут та інше. Відсутність між сторонами договору на надання послуг з централізованого опалення не є підставою для несплати за надані КОНЦЕРНОМ «МТМ» послуги, оскільки обов`язок оплати випливає з Закону. Централізоване опалення послуга, спрямована на задоволення потреб споживача у забезпеченні нормативної температури повітря у приміщеннях квартири, яка надається виконавцем з використанням внутрішньобудинкових систем теплопостачання (п. 2 Правил).

Об`єкт споживання послуги з централізованого опалення відповідача має спільне з будинком підключення до теплової мережі позивача, то факт отримання теплоносія підтверджується рішеннями про початок та закінчення опалювальних сезонів відповідно до яких КОНЦЕРНОМ «МТМ» було розпочато і закінчено опалювальний сезон в м. Запоріжжі (вказані рішення є у публічному доступі на сайті ЗМР). Тому факт надання зазначеної послуги в даному випадку є безспірним та беззаперечним.

В період з 01.11.2021 року по 31.01.2024 року позивач відпустив теплову енергію на приміщення відповідача на загальну суму 95 167 грн. 07 коп. Заборгованість складає 95 167 грн. 07 коп. Адресою об`єкта надання послуг є: м. Запоріжжя, вул. Олександра Говорухи, буд. 34-а, нежитлове приміщення 25. Боржник не належним чином виконував свої зобов`язання по оплаті наданих йому виконавцем послуг, в зв`язку з чим КОНЦЕРН «МТМ» змушений звернутись до суду з цією заявою.

Відповідно до автоматизованої системи документообігу цивільну справу було розподілено та передано судді Кулик В.Б.

Ухвалою суду від 26.04.2024 року у справі за вказаним позовом відкрито спрощене позовне провадження та призначено судове засідання з викликом сторін.

11.07.2024 року до суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву.

У судовому засідання представник відповідача адвокат Грищенко С.М. заявив клопотання про направлення даної справи за підсудністю до господарського суду Запорізької області. При цьому, зазначив, що обґрунтування даного клопотання зазначено у відзиві на позов. 02.12.2013 року між КОНЦЕРНОМ «МТМ» та ОСОБА_1 укладено договір № 85130006 з купівлі-продажу теплової енергії та гарячої води. Умовами п. 10.4 договору передбачена автоматична пролонгація договору. Взаємовідносини ОСОБА_1 та КОНЦЕРНУ «МТМ» у вказаний до стягнення період регулювалися діючим договором № 85130006, отже розрахунки за теплопостачання повинні бути здійснені на умовах даного договору. Відповідно до додаткової угоди № 1 від 17.10.2014 року до договору № 85130006 від 02.12.2013 року сторони встановили, що відносини по договору здійснюються як відносини між юридичною особою КОНЦЕРН «МТМ» та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 , що здійснював діяльність сімейного лікаря в приміщенні за адресою: АДРЕСА_1 . На даний час договір № 85130006 від 02.12.2013 року у встановлений чинним законодавством спосіб сторонами не розірваний. Розгляд даної справи повинен здійснюватися відповідним господарським судом в порядку, встановленому в ГПК України, через той факт, що відповідач є фізичною особою-підприємцем.

Представник позивача до суду не з`явився, надав до суду клопотання про розгляд справи 05.11.2024 року за їх відсутності.

Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов до наступного висновку.

З документів доданих до позовної заяви слідує, що об`єкт надання послуг, розташований за адресою: АДРЕСА_2 , нежитлове приміщення 25.

Власником нежитлового приміщення, а саме 23/50 частин є ОСОБА_1 , що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Представник відповідача посилається на договір № 85130006 від 02.12.2013 року укладений між КОНЦЕРНОМ «МТМ» та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, вказані послуги надаються за адресою: АДРЕСА_2 , нежитлове приміщення 25.

ОСОБА_1 є фізичною особою-підприємцем, що підтверджується випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців № 47435, серія ААБ.

Проте, до суду належних, тобто читабельних копій документів (договору № 85130006 від 02.12.2013 року та додаткової угоди до нього) не надано, з копій документів неможливо встановити номер договору, дату його укладання, тим паче договір підписано фізичною особою ОСОБА_1 . Також суд звертає увагу представника відповідача, що доказані надано разом з відзивом на позов, який взагалі не підписано, копії документів не засвідчені належним чином.

Відповідно до ч. 1 ст. 20 ГПК України господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема інші справи у спорах між суб`єктами господарювання.

Відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

За приписами ч. 1 ст. 2 ГПК України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних зі здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 3 ст. 4 ГПК України право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом.

Юридичні особи та фізичні особи підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

До господарського суду у справах, віднесених законом до його юрисдикції, мають право звертатися також особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.

Отже, ознаками господарського спору, який належить до юрисдикції господарського суду, є, зокрема, участь у спорі суб`єкта господарювання, наявність між сторонами господарських відносин, врегульованих Цивільним та Господарським кодексами України (далі ЦК України та ГК України), іншими актами господарського і цивільного законодавства, а також спору про право, що виникає з відповідних відносин, наявність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення спору господарським судом, відсутність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення такого спору судом іншої юрисдикції.

Предметна та суб`єктна юрисдикція господарських судів, тобто сукупність повноважень господарських судів щодо розгляду справ, віднесених до їх компетенції, визначена ст. 20 ГПК України.

Відповідно до п. 2 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду кримінальних і цивільних справ від 01.03.2013 року № 3 «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» судам надані наступні роз`яснення вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, суди повинні перевірити належність справ до їх юрисдикції та підсудності.

Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до підсудності якого вона віднесена процесуальним законом.

Цивільна юрисдикція це визначена законом сукупність повноважень судів щодо розгляду цивільних справ, віднесених до їх компетенції. Підсудність визначає коло цивільних справ у спорах, вирішення яких належить до повноважень конкретного суду першої інстанції.

Згідно з п. 3 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду кримінальних і цивільних справ від 01.03.2013 року № 3 «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, суди повинні виходити з того, що відповідно до статей 15, 16 ЦПК України у порядку цивільного судочинства суди розглядають справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ за Кодексом адміністративного судочинства України (ст. 17; далі КАС), Господарським процесуальним кодексом України (ст. ст. 1, 12; далі ГПК), Кримінальним процесуальним кодексом України (далі КПК) або Кодексом України про адміністративні правопорушення (далі КУпАП) віднесено до компетенції адміністративних, господарських судів, до кримінального провадження чи до провадження в справах про адміністративні правопорушення. Законом може бути передбачено розгляд інших справ за правилами цивільного судочинства.

У зв`язку з наведеним суди мають виходити з того, що критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність у них спору про право цивільне (справи за позовами, що виникають із будь-яких правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства), по-друге, суб`єктний склад такого спору (однією зі сторін у спорі є, як правило, фізична особа).

Відповідно до п. 2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 24.10.2011 року № 10 «Про деякі питання підвідомчості і підсудності справ господарським судам» роз`яснене наступне. З огляду на приписи ч. 3 ст. ст. 22 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», згідно з якими місцеві господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають з господарських правовідносин, а також інші справи, віднесені процесуальним законом до їх підсудності, та на вимоги ст. ст. 1, 4-1, 12 ГПК України господарські суди розглядають справи в порядку позовного провадження, коли склад учасників спору відповідає приписам ст. 1 ГПК України, а правовідносини, з яких виник спір, мають господарський характер.

У вирішенні питання про те, чи є правовідносини господарськими, а спір господарським, слід виходити з визначень, наведених у ст. 3 ГК України.

Господарський спір підвідомчий господарському суду, зокрема, за таких умов:

- участь у спорі суб`єкта господарювання;

- наявність між сторонами, по-перше, господарських відносин, врегульованих Цивільним кодексом України, Господарським кодексом України, іншими актами господарського і цивільного законодавства, і, по-друге, спору про право, що виникає з відповідних відносин;

- наявність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення спору господарським судом;

- відсутність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення такого спору судом іншої юрисдикції.

Таким чином, господарські суди на загальних підставах вирішують усі спори між суб`єктами господарської діяльності.

Згідно зі ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Поняття «суд, встановлений законом» зводиться не лише до правової основи самого існування суду, але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність, тобто охоплює всю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів.

У ст. 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

За ст. 125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом.

Згідно із вимогами ч. 1 ст. 18 Закону України від 02.06.2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» суди спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.

Важливість визначення юрисдикції підтверджується як закріпленням у Конституції України принципу верховенства права, окремими елементами якого є законність, правова визначеність та доступ до правосуддя, так і прецедентною практикою Європейського суду з прав людини.

Судова юрисдикція це компетенція спеціально уповноважених органів судової влади здійснювати правосуддя у формі встановленого законом виду судочинства щодо визначеного кола правовідносин.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Сторонам у справі необхідно надати усі належні докази для можливості повного та об`єктивного розгляду даного клопотання судом, недопустимості порушення прав сторін, змагальності та надання доказів для захисту порушеного права.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Верховною Радою України Законом України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» передбачає, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року (далі Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у справі «Zand v. Austria» від 12.10.1978 року вказав, що словосполучення «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття «суд, встановлений законом» у частині першій ст. 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з «…» питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів «…». З огляду на це не вважається «судом, встановленим законом» орган, котрий, не маючи юрисдикції, вирішує спір, що підлягає розгляду судом іншої юрисдикції.

За приписами частини першої ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен при вирішенні питання щодо його прав та обов`язків має право на справедливий і відкритий розгляд незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Так, на підтвердження вказаного положення Європейський суд з прав людини в рішенні від 25.02.1993 року у справі «Добертен проти Франції» зазначив, що ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод змушує держави-учасниці організувати їхню судову систему в такий спосіб, щоб їхні суди і трибунали виконували кожну зі своїх функцій (п. 44), притаманну відповідній судовій установі.

Позивач КОНЦЕРН «МТМ» є юридичною особою. Для встановлення статусу відповідача необхідно надати належні докази.

Таким чином, суд дійшов до висновку, що наразі встановити суб`єктний склад неможливо, відповідно не має можливості вирішити питання юрисдикції.

Представнику відповідача суд роз`яснює, що після надання належно оформлених документів та клопотання оформленого відповідно до вимог ст. 182 ЦПК України, останній не позбавлений можливості звернутись до суду з відповідним клопотанням для розгляду його по суті.

Керуючись п. 1 ч. 1 ст. 186, 258-261, 353-355 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Грищенка Сергія Миколайовича про направлення цивільної справи за позовом КОНЦЕРНУ «МІСЬКІ ТЕПЛОВІ МЕРЕЖІ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги з постачання теплової енергії за підсудністю до господарського суду Запорізької області залишити без задоволення.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається через Комунарський районний суд м. Запоріжжя до Запорізького апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст ухвали складено 05 листопада 2024 року.

Суддя Комунарського районного суду

м. Запоріжжя В.Б. Кулик