Провадження №: 2/336/408/2024
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 листопада 2024 року м. Запоріжжя

Шевченківський районний суд м. Запоріжжя у складі судді Боєва Є.С.,

за участю секретаря судового засідання Сайбель К.О.,

позивача (відповідача за зустрічним позовом) ОСОБА_1 ,

відповідача (позивача за зустрічним позовом) ОСОБА_2 ,

представника адвоката Кофанова А.В.,

відповідача (третьої особи за зустрічним позовом) ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні клопотання адвоката Кофанова Андрія Валентиновича про забезпечення зустрічного позову,

ВСТАНОВИВ:

На розгляді Шевченківського районного суду м. Запоріжжя перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Федосенко Костянтин Олегович, про усунення перешкод у користуванні спадковим майном та зустрічним позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: ОСОБА_4 , про припинення права на частку майна.

04.11.2024 до суду надійшла заява від представника позивача за зустрічним позовом ОСОБА_5 - адвоката Кофанова А.В. про забезпечення позову.

В обґрунтування заяви про забезпечення позову представник позивача за зустрічним позовом зазначив, що він 05.02.2024 вже звертався до суду із заявою про забезпечення зустрічного позову шляхом накладення арешту на 1/3 частку спірної квартири, що належить ОСОБА_1 .

Згідно з ухвалою суду від 08.02.2024 у задоволенні заяви про забезпечення позову відмовлено. Суд обґрунтував свої висновки тим, що не встановив достатніх підстав, які б давали можливість встановити наявність підтверджених ризиків щодо вчинення дій з боку первісного позивача, які призведуть до ускладнення виконання рішення суду або унеможливлять ефективний захист порушеного права.

Натепер вважає, що після постановлення зазначеної ухвали від 08.02.2024 у справі з`явилися підстави для вжиття заходів забезпечення зустрічного позову.

Так, згідно з ухвалою суду від 14.05.2024, у справі проведено процедуру врегулювання спору за участі судді, але врегулювання спору мирним шляхом виявилося неможливим. Ухвалою суду від 25.07.2024 року процедуру врегулювання спору за участі судді припинено.

Після припинення зазначеної процедури відповідач за зустрічним позовом ОСОБА_1 03.09.2024 здійснив державну реєстрацію свого права власності на 1/3 частину спірної квартири у Державному реєстрі права власності, про що свідчить роздруківка інформаційної довідки № 397856422 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 04.10.2024 року, яку заявник додає до заяви.

Заявник зазначає, що спір щодо права на квартиру триває вже тривалий час, і між сторонами склалися вкрай неприязні стосунки. ОСОБА_1 уникає врегулювання конфлікту на справедливих умовах. У приватних бесідах він неодноразово погрожував передати свою частку квартири стороннім особам, зокрема "циганам або безхатченкам", щоб створити мені нестерпні умови для проживання, і наголошував, що завдяки своїм зв`язкам та можливостям, оскільки займає поважну посаду, може легко це зробити без будь-яких наслідків для себе.

Крім того, під час зборів ОСББ будинку АДРЕСА_1 ОСОБА_1 неодноразово привозив із собою невідомих осіб, яким демонстрував прибудинкову територію, під`їзд та вікна спірної квартири. Останній раз він приїздив на збори з кимось 13.10.2024, вже після державної реєстрації свого права власності на 1/3 частину спірної квартири.

Його дії свідчать про можливий підбір осіб для подальшої передачі частки квартири, що створює реальну загрозу відчуження майна, ставлячи під загрозу законні інтереси позивача за зустрічним позовом.

Невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити або навіть унеможливити виконання судового рішення, ефективний захист та поновлення порушених прав та інтересів заявника. Можливе відчуження частки квартири третім особам може призвести до появи нових учасників справи, що значно ускладнить процес розгляду. Це, відповідно до положень ч. 2 ст. 149 ЦПК України, є підставою для забезпечення позову.

З огляду на наведені обставини заявник вважає, що найбільш обґрунтованим є застосування такого заходу забезпечення позову, як накладення арешту на 1/3 частку спірної квартири, що належить відповідачу ОСОБА_1 . Це забезпечення максимально сприятиме захисту прав та інтересів сторін у справі.

У судовому засіданні ОСОБА_5 , його представник ОСОБА_6 та ОСОБА_4 підтримали заяву про забезпечення позову та наполягали на її задоволенні.

ОСОБА_1 заперечував проти задоволення заяви про забезпечення позову, вважаючи її необґрунтованою. Зокрема, посилався на те, що раніше судом було відмовлено у задоволенні аналогічної заяви.

Заслухавши пояснення учасників судового засідання, суд доходить таких висновків.

Частинами першою та другою статті 149 ЦПК України передбачено, що суд за заявою учасника справи має право вжити передбачені статтею 150 цього кодексу заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Отже, за змістом наведених вище приписів умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення. Зокрема тому, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання.

Позов забезпечується, зокрема, шляхом накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб (пункт 1 частини першої статті 150 ЦПК України).

Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (частина третя статті 150 ЦПК України).

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Конкретний захід забезпечення позову буде домірним позовній вимозі, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними способами захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Саме такі висновки наведені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2020 року у справі № 753/22860/17 (провадження № 14-88цс20).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) вказано, що: «співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову».

Згідно з п.4 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» № 9 від 22 грудня 2006 року, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Відмовляючи у задоволенні попередньої заяви про забезпечення позову, суд взяв до уваги відсутність даних, що ОСОБА_1 прийняв спадщину у вигляді 1/3 квартири частку квартири АДРЕСА_2 , у встановленому законом порядку.

Натепер відповідач за зустрічним позовом отримав свідоцтво про право на спадщину за законом від 03.09.2024, та здійснено реєстрацію речових прав на нерухоме майно у відповідному державному реєстрі.

Вирішуючи заяву про забезпечення позову, суд виходить з наявності реального спору між сторонами, який не було вирішено шляхом застосування процедури врегулювання спору за участі судді, відповідач за зустрічним позовом може вчинити дії, направлені на відчуження 1/3 частини квартири без отримання згоди заявника як співвласника майна (зокрема, шляхом укладення договору дарування), а тому накладення арешту на цю частину квартири унеможливить її відчуження та завідомо убезпечить інтереси обох сторін спору й забезпечить збалансованість інтересів сторін рівним чином, до ухвалення остаточного рішення по цій справі.

Підстави, передбачені ч. 3 ст. 154 ЦПК України, для обов`язкового застосування зустрічного забезпечення, судом не встановлені.

Керуючись ст.ст. 149-153, 261, 352-354 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Заяву про забезпечення зустрічного позову задовольнити.

Накласти арешт на 1/3 частку квартири АДРЕСА_2 , що належить ОСОБА_1 , на час розгляду справи № 336/8684/23.

Заявник: ОСОБА_5 (в особі представника адвоката Кофанова Андрія Валентиновича), зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідач за зустрічним позовом: ОСОБА_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, може бути оскаржена до Запорізького апеляційного суду протягом 15 днів.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвалу суду якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Повний текст ухвали складено 11.11.2024.

Суддя Є.С. Боєв