справа № 361/5215/21
провадження № 2/361/211/24
16 травня 2024 року м. Бровари
Броварський міськрайонний суд Київської області у складі:
головуючого-судді Дутчака І.М.,
за участю секретаря Лебідя В.Ю.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом Будинкоуправління № 1 Київського квартирно-експлуатаційного управління Міністерства оборони України до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги,
В обґрунтування позову зазначало, що із 01 липня 2017 року ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , та є споживачем послуг з утримання будинків та прибудинкової території, вивезення твердих побутових відходів, холодного водопостачання та водовідведення, постачання електричної енергії (далі житлово-комунальні послуги), які надаються Будинкоуправління № 1.
Відповідно до наказу Міністерства оборони України № 695від 16 грудня 2016 року житловий будинок АДРЕСА_2 , перебував на балансі Будинкоуправління № 1. Згідно із актом про списання житлового будинку з балансу, затвердженим начальником Київського квартирно-експлуатаційного управління від 27 січня 2020 року, зазначений будинок списаний з балансу Будинкоуправління № 1 27 січня 2020 року. Із 29 січня 2020 року позивач продовжує надання відповідачу належних житлово-комунальних послуг відповідно до договору про відшкодування витрат з надання житлово-комунальних послуг від 29 січня 2020 року № 32/20-В.
Представник позивача адвокат Щипицина І.В. у судове засідання не з`явилася, подала до суду заяву, у якій просила суд розглянути справу у її відсутність та задовольнити позовні вимоги повністю. Проти ухвалення у справі заочного рішення не заперечувала.
Відповідач ОСОБА_1 повторно у судове засідання не з`явилася, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялася належним чином за зареєстрованим місцем її проживання, про причини неявки суд не повідомила, відзив на позов і заяву про розгляд справи за її відсутності до суду не подавала.
За змістом ч. 4 ст. 223, ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо відповідач, будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце розгляду справи та через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, повторно у судове засідання не з`явився без поважних причин або без повідомлення причин неявки та не подав відзив на позов, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Провівши заочний розгляд справи, дослідивши матеріали справи, суд встановив такі факти і відповідні їм правовідносини та дійшов наступних висновків.
Судом встановлено, що відповідно до Положення позивача, затвердженого наказом начальника Київського квартирно-експлуатаційного управління № 56 від 31 березня 2017 року Будинкоуправління № 1 (далі також Установа) є державною госпрозрахунковою установою Міністерства оборони України, заснованою на державній власності та створеною на підставі директиви Міністерства оборони України від 31 липня 1998 року № Д-115/1/0350, призначене для утримання нерухомого майна, яке перебуває в його віданні, на балансі або обслуговуванні на підставі відповідних договорів, в належному технічному стані, забезпеченні безперебійної роботи інженерного обладнання житлових будинків, гуртожитків, забезпечення благоустрою, а також створення нормальних житлово-побутових умов для проживаючих. Установа є самостійним господарюючим суб`єктом, від свого імені надає житлово-комунальні послуги по будинках, які знаходяться на обслуговуванні, може вчиняти будь-які правочини, набувати майнових і особистих немайнових прав, нести обов`язки, бути позивачем і відповідачем в судах, та іншим учасникам в правовідносинах, а також отримувати прибуток від здійснення госпрозрахункової діяльності і розподіляти його згідно з чинним законодавством.
Із довідки Будинкоуправління № 1 від 25 лютого 2021 року № 192 вбачається, що відповідно до наказу Міністерства оборони України № 695 від 16 грудня 2016 року, житловий будинок АДРЕСА_2 , перебував на балансі Будинкоуправління № 1 з 01 квітня 2017 року по 27 січня 2020 року.
Згідно із актом про списання житлового будинку з балансу, затвердженого начальником Київського квартино-експлуатаційного управління 27 січня 2020 року, вказаний житловий будинок списаний з балансу Будинкоуправління № 1.
Суд встановив, що з 01 липня 2017 року відповідач ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , у будинку, який перебував на балансі позивача.
Відповідно до договору № 32/20-В про відшкодування витрат з надання комунальних послуг від 29 січня 2020 року, укладеного між Будинкоуправління № 1 і ОСОБА_1 , із 29 січня 2020 року позивач продовжує надавати житлово-комунальних послуг відповідачу за вказаною вище адресою.
За змістом розділу 1 вказаного договору Будинкоуправління № 1 юридична особа, споживач комунальної послуги, який відповідно до договірних умов з виробниками купує комунальну послугу для подальшого її надання кінцевому споживачу.
У п. 2.1. Договору визначено, що відповідно до укладеного договору Установа забезпечує належне надання комунальних послуг ОСОБА_1 , відповідно до вимог, нормативів, норм, стандартів, порядків і правил згідно із законодавством та даним договором, Будинкоуправління № 1 несе витрати, а ОСОБА_1 бере участь у вказаних витратах в порядку та на умовах, визначених цим Договором.
Згідно із п. п. 3.3, 3.4 цього договору розрахунковим періодом для здійснення відповідачем ОСОБА_1 платежів з відшкодування витрат Будинкоуправління № 1 за цим договором є календарний місяць. ОСОБА_1 відшкодовує витрати Установи щомісячно, не пізніше 20-го числа місяця, що настає за розрахунковим, у розмірі визначеному у рахунках, наданих Установою. Рахунки надаються не пізніше 10-го числа місяця, наступного за розрахунковим. Відшкодування витрат Будинкоуправління № 1 за цим договором здійснюється ОСОБА_2 в безготівковій формі шляхом внесення/переказу грошових коштів на поточний рахунок Установи, зазначений у рахунках, що надаються відповідно до п. 3.3 договору.
За змістом п. 5 ч. 1 ст. 1 Закону України Про житлово-комунальні послуги від 09 листопада 2017 року № 2189-VІІІ (далі Закон № 2189-VІІІ) житлово-комунальні послуги результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг.
У п. 6 ч. 1 ст. 1 Закону № 2189-VІІІ визначено, що індивідуальний споживач фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги.
Згідно із п. 5 ч. 2 ст. 7 Закону № 2189-VІІІ індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.
Відповідно до ч. 1 ст. 9 вказаного Закону споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором.
За змістом ч. 1 ст. 10 Закону № 2189-VІІІ ціни (тарифи) на житлово-комунальні послуги встановлюються за домовленістю сторін, крім випадків, коли відповідно до закону ціни (тарифи) є регульованими. У такому разі ціни (тарифи) встановлюються уповноваженими законом державними органами або органами місцевого самоврядування відповідно до закону. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору.
Верховний Суд у постанові від 18 березня 2019 року у справі № 210/5796/16-ц, дійшов висновку, що споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність письмово оформленого договору з позивачем не позбавляє відповідача обов`язку оплачувати надані йому послуги.
У ч. 4 ст. 263 ЦПК України встановлено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
За змістом ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно із ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
У ч. 1 ст. 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
За змістом до п. 4 ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, відшкодування збитків.
Згідно із ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Згідно із ч. 1 ст. 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
За змістом норм ч. ч. 1, 3 ст. 12, ч. ч. 1, 5 ст. 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.
Згідно із ч. ч 1, 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
У ч. ч. 1, 2 ст. 134 ЦПК України передбачено, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору.
За змістом ч. ч. 1, 2, 8 ст. 141 ЦПК України порядок розподілу судових витрат між сторонами, зокрема, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову на відповідача; 2) у разі відмови в позові на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
На підтвердження понесених судових витрат, зокрема, витрат на професійну правничу допомогу адвоката в розмірі 1500 грн., позивач надав суду додаток № 5 від 26 травня 2021 року до договору про надання правової допомоги № 0902/21-ЮО-БУ МОУ від 09 лютого 2021 року, укладеного між Будинкоуправлінням № 1 в особі начальника ОСОБА_3 та адвокатським об`єднанням Бізнес Лоєр в особі керуючого партнера Щипициної І.В., актом від 04 червня 2021 року про надання правової допомоги до вказаного договору № 0902/21-ЮО-БУ МОУ від 09 лютого 2021 року.
У п. п. 1, 2 зазначеної додаткової угоди № 5 від 26 травня 2021 року сторони узгодили перелік, види правової допомоги, що може надаватися Адвокатським об`єднанням за дорученням Клієнта в порядку, передбаченому вказаним вище договором про надання правової допомоги, а саме загальний розмір гонорару за надання правової допомоги за цим додатком становить 3500 грн., з яких за складання позовної заяви до ОСОБА_1 1500 грн.
Згідно із п. 1 акту про надання правової допомоги від 04 червня 2021 року Адвокатське об`єднання надало клієнту послуги правової допомоги деталізованих у додатку № 5.
Із платіжного доручення № 1302 від 31 травня 2021 року видно, що Будинкоуправління № 1 сплатило Адвокатському об`єднанню Бізнес Лоєр гонорар за надання правової допомоги згідно із додатком № 5 від 26 травня 2021 року до договором про надання правової допомоги № 0902/21-ЮО-БУ МОУ від 09 лютого 2021 року в розмірі 3500 грн., з яких за складання позовної заяви до ОСОБА_1 1500 грн.
Враховуючи викладене вище, надані позивачем Будинкоуправлінням № 1 докази на підтвердження понесених судових витрат, зокрема, витрат на правничу професійну допомогу адвоката в розмірі 1500 грн., суд вважає, що на користь Будинкоуправління № 1 із ОСОБА_1 підлягають стягненню витрати на професійну правничу допомогу адвоката в розмірі 1500 грн.
Також відповідно до вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений при подачі позову судовий збір у розмірі 2270 грн.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 4, 5, 12, 13, 76, 81, 89, 141, 223, 259, 263 265, 280 282 ЦПК України, суд
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом двадцяти днів з дня вручення йому копії цього рішення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Позивачем апеляційна скарга на заочне рішення суду може бути подана до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Суддя Дутчак І. М.