КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 листопада 2024 року Київський апеляційний суд у складі:

суддя-доповідач Нежура В.А.,

судді Невідома Т.О., Соколова В.В.,

секретар Цуран С.С.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві апеляційну скаргу Акціонерного товариства «БАНК ФОРВАРД» на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 15 квітня 2024 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Банк Форвард», треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Бригіда Володимир Олександрович, приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Овсієнко Алла Вікторівна про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню,

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2024 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до АТ «Банк Форвард», треті особи: ПН КМНО Бригіда В.О., ПВ ВО м. Києва Овсієнко А.В., у якому просила визнати таким, що не підлягає виконанню напис нотаріуса № 23000, виданого 20.08.2021 ПН КМНО Бригідою В.О.

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що 05.11.2021 ПВ ВО м. Києва Овсієнко А.В. було відкрито виконавче провадження № НОМЕР_1 про примусове виконання виконавчого напису нотаріуса № 23000, виданого 20.08.2021 приватним нотаріусом КМНО Бригідою В.О. Вважає, що виконавчий напис є незаконним та не підлягає виконанню, оскільки вона не отримувала ніяких повідомлень про наявність будь-якої заборгованості. При вчинені виконавчого напису не було надано документів, які б підтверджували наявність заборгованості. Також у виконавчому написі не зазначені підстави за якими право вимоги перейшло від ПАТ «русский стандарт» до АТ «Банк Форвард». На момент вчинення виконавчого напису нотаріусом не було з`ясовано питання пропущення трирічного строку позовної давності, як і безспірності визначеної заборгованості.

Крім того, нотаріус при вчиненні оскаржуваного виконавчого напису керувався п. 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчий написів нотаріуса, який визнаний незаконним на підставі Рішення Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017. Тому в нотаріуса не було підстав на вчинення виконавчого напису на кредитному договорі, який не був посвідчений нотаріально та не відносився до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів (а.с. 1-6).

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 15.04.2024 позовну заяву ОСОБА_1 до АТ «Банк Форвард», треті особи: ПН КМНО Бригіда В.О., ПВ ВО м. Києва Овсієнко А.В., про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню задоволено повністю. Визнано виконавчий напис, вчинений 20.08.2021 ПН КМНО Бригідою В.О., зареєстрований в реєстрі за № 23000 таким, що не підлягає виконанню. Стягнуто з АТ «Банк Форвард» на користь ОСОБА_1 судові витрати пов`язані зі сплатою судового збору у розмірі 1 211,20 грн та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5 000,00 грн (а.с. 35-42).

В апеляційній скарзі, АТ «Банк Форвард», посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, просить скасувати рішення та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі. Вказує, що вирішуючи спір про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд повинен перевірити доводи сторін у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого, напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість узагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було не вирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру на час вчинення нотаріусом виконавчого напису.

При цьому, обов`язок доводити суду наявність спору з приводу наявності чи відсутності заборгованості за кредитним договором покладено саме на боржника, яким, у даному випадку, не надано належних і достатніх доказів, що могли б спростувати факт наявності заборгованості позивача перед відповідачем в момент вчинення виконавчого напису, а також спростувати безспірність цих вимог або факт спірності вимог в момент вчинення виконавчого напису. В той час, як банк надав нотаріусу не лише розрахунок заборгованості за кредитним договором, а і виписки по рахунку, оформлені у відповідності до Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в України», що доводило безспірність вимог банку (а.с. 47-52).

Відзиву від учасників справи не надходило.

Учасники справи у судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Суд апеляційної інстанції визнав за можливе розглянути справу за відсутності осіб, які не з`явились, оскільки їх неявка не перешкоджає апеляційному розгляду справи (ч. 2 ст. 372 ЦПК України).

Заслухавши доповідь судді, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, 06.02.2012 між ОСОБА_1 та ПАТ «русский стандарт» було укладено договір про надання та використання платіжної картки (а.с 12).

09.08.2021 ПН КМНО Бригідою В.О. було вчинено виконавчий напис, зареєстрований у реєстрі за № 23000, яким запропоновано звернути стягнення з ОСОБА_1 , яка є боржником за кредитним договором № 95150470 від 06.02.2012, укладеним з ПАТ «Банк русский стандарт», правонаступником якого є АТ «Банк Форвард».

Строк платежу за Кредитним договором настав. Боржником допущено прострочення платежів. Стягнення заборгованості проводиться за період з 09.07.2019 по 07.10.2019. Сума заборгованості становить 9 125,43 грн, в тому числі заборгованість за сумою кредиту 6 205,29 грн, заборгованість за процентами - 2 570,14 грн, плата за пропуск мінімальних платежів - 350,00 грн. За вчинення виконавчого напису нотаріусом на підставі ст. 31 Закону України «Про нотаріат» стягнуто плату із стягувача, в розмірі 1 100,00 грн, які підлягають стягненню з боржника на користь стягувача. Загальна заборгованість становить 10 225,43 грн (а.с. 9).

05.11.2021 ПВ ВО м. Києва Овсієнко А.В. винесла постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № НОМЕР_2 на виконання виконавчого напису № 23000 від 20.08.2021 виданого ПН КМНО Бригідою В.О. про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ «Банк Форвард» заборгованість в розмірі 10 225,43 грн.

Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України, зокрема, Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом МЮ України 22.02.2012 № 296/5 та зареєстрований у МЮ України 22.02.2012 за № 282/20595 (далі - Порядок вчинення нотаріальних дій № 296/5).

Учинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, що передбачено п. 19 ст. 34 Закону України «Про нотаріат».

Відповідно до ст. 88 Закону України «Про нотаріат», нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи, що підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Основними умовами вчинення нотаріусом виконавчого напису є подання документів, які встановлюють заборгованість боржника перед кредитором, що підтверджують безспірність вимоги та подачі вимоги в межах строку позовної давності у три роки.

Положення ст. 50 Закону України «Про нотаріат» передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти.

Підпунктом 3.2 п. 3 гл. 16 р. ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій № 296/5 визначено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 № 1172 (далі - Порядок № 1172).

При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку (пп. 3.5 п. 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку).

Згідно п. 1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, для одержання виконавчого напису подаються: оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання.

Як убачається зі спірного виконавчого напису, приватний нотаріус вчинив нотаріальну дію, відповідно до п. 2 Порядку № 1172.

Однак, у зазначеному Порядку кредитний договір не віднесено до Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Відповідні зміни до Постанови та віднесення кредитного договору до Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, були внесені Постанову Кабінету Міністрів України за № 662 від 26.11.2014 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» (далі - Постанова № 662).

Разом з тим, згідно постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 у справі № 826/20084/14, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017, постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 07.11.2016 скасовано. Визнано незаконною та нечинною постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», у тому числі в частині доповнення переліку після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту: «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин. 2. Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості».

Таким чином, Постанова № 662, була визнана судом незаконною та нечинною.

Нормативно-правовий акт втрачає чинність повністю або в окремій його частині з моменту набрання законної сили відповідним рішенням суду. Таким чином, Постанова № 662, якою вносилися зміни до Переліку документів, що передбачали можливість вчинення нотаріусами виконавчих написів на кредитних договорах, не посвідчених нотаріально, яка набрала чинності 10.12.2014, втратила чинність (у частині) 22.02.2017 з набранням законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду у справі № 826/20084/14.

Отже, оскаржений виконавчий напис було вчинено нотаріусом 09.08.2021, тобто, вже після набрання законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017. Тобто, вчиняючи нотаріальний напис, нотаріус неправомірно керувалася п. 2 Переліку № 662, який на той час вже був не чинним.

Таким чином, до спірних правовідносин підлягає застосуванню постанова Кабінету Міністрів України «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» № 1172 в редакції від 29.11.2001, тобто в редакції, яка діяла до моменту доповнення Переліку п. 2 Розділу «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин». Аналогічного висновку дійшов Верховний суд у своїй Постанові по справі 910/13233/17 від 29.01.2019.

Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 15.04.2020 в справі № 554/6777/17 зазначила, що процедура стягнення боргу за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором) на підставі виконавчого напису нотаріуса складається із двох етапів: перший, підготовчий етап, який включає повідомлення боржника. Цей етап спрямований на забезпечення прав та інтересів боржника, якому має бути відомо, що кредитор розпочинає процедуру стягнення боргу за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором) на підставі виконавчого напису нотаріуса; другий етап - вчинення виконавчого напису, який полягає в подачі нотаріусу документів, що підтверджують безспірність вимог, в тому числі й повідомлення боржника (письмова вимоги про усунення порушення чи письмове повідомлення про вчинення виконавчого напису). Недотримання одного із етапів процедури стягнення боргу за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором) на підставі виконавчого напису нотаріуса є підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

Таким чином, апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що кредитний договір, який не є нотаріально посвідченим, не входить до переліку документів, за якими може бути здійснено стягнення заборгованості у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса.

Окрім того, відповідач повинен повідомити позивача про наявність заборгованості та інформацію про намір вчинити виконавчий напис у разі невиконання боржником даної вимоги не менш ніж за 30 днів до вчинення виконавчого напису про порушення кредитних зобов`язань та ліквідувати допущені порушення чи оскаржити виставлену вимогу у судовому порядку або виставити заперечення кредитору.

Із матеріалів справи вбачається, що відповідач та нотаріус порушили порядок вчинення виконавчого напису № 23000, адже позивачем не було отримано повідомлення про наявність заборгованості та пропозиції щодо її сплати.

Наведені обставини, також, вказують на те, що існування заборгованості, зазначеної нотаріусом в оспорюваному виконавчому написі, не є безспірною.

З огляду на викладене, апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що нотаріус, при вчиненні напису, не переконався належним чином у наявності чи відсутності спору щодо заборгованості, не встановив факту безспірності заборгованості за виконавчим написом, що є підставою для задоволення позову. Доводи апеляційної скарги зазначених обставин не спростовують.

Таким чином доводи, наведені в апеляційній скарзі, фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди з висновками суду з їх оцінкою, а тому, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції всебічно і повно з`ясував обставини справи, дав об`єктивну оцінку зібраним і дослідженим в судових засіданнях доказам та обґрунтовано дійшов правильного висновку про задоволення позову.

Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, а рішення суду підлягає залишенню без змін.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 268, 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «БАНК ФОРВАРД» залишити без задоволення.

Рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 15 квітня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках, передбачених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Суддя-доповідач

Судді