Номер провадження: 22-ц/813/1004/24
Справа № 522/6714/22
Головуючий у першій інстанції Шенцева О.П.
Доповідач Карташов О. Ю.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.11.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Карташова О.Ю.

суддів: Коновалової В.А., Лозко Ю.П.

за участю секретаря судового засідання - Рудуман А.О.

учасники справи:

позивач ОСОБА_1

відповідач ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Одеського апеляційного суду

апеляційну ОСОБА_2

на рішення Приморського районного суду міста Одеси від 01 листопада 2022 року

у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів

ВСТАНОВИВ:

ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст позовних вимог

У червні 2022 року до Приморського районного суду м. Одеси надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів, в якій позивач просив стягнути з відповідача на свою користь:

- 81 250 (вісімдесят одна тисяча двісті п`ятдесят) гривень 00 копійок повернення сплачених коштів;

- 10 000 (десять тисяч) гривень моральної шкоди;

- три відсотки річних та інфляційні збитки за період прострочення з 30.05.2022 року по день ухвалення рішення суду;

- витрати на правничу допомогу.

Позовні вимоги мотивував тим, що 29.04.2022 року здійснив замовлення автомобільних фар F36 LED adaptive BMW4 на інтернет-майданчику для продажу «avtorazborka.panda» у мережі Instagram, того ж дня здійснив оплату замовлення на поточний рахунок ФОП ОСОБА_2 № НОМЕР_1 двома транзакціями: 17500 гривень та 58000 гривень. 05.05.2022 року була здійснена третя та остання транзакція на суму 5750 гривень.

10 травня 2022 року з відділення «Нової Пошти» № 1 у м. Дубляни Львівської області було здійснено 2 відправки від ФОП ОСОБА_2 на ім`я ОСОБА_1 трек-номерами 9202, 0965.

12.05.2022 року у відділенні «Нової Пошти» № 67 у місті Одеса при огляді товару позивачем було виявлено невідповідність товару, у зв`язку з чим отримувач відмовився від отримання товару та звернувся до відповідача з метою повернення сплачених коштів або обміну товару на той, що фактично замовив.

Надалі, в межах двотижневого строку, звернувся до менеджера ФОП ОСОБА_2 з метою врегулювання виниклої ситуації та повернення сплачених ним коштів, у відповідь на що отримав відмову, а саме, йому було повідомлено, що ніхто кошти йому повертати не має наміру, а невідповідний товар може забирати собі для продажу, або він буде лежати на пошті поки він його не забере.

У зв`язку з цим, позивач звернувся за правовою допомогою до адвоката, яким було направлено претензію на адресу відповідача з вимогою про повернення сплачених коштів у зв`язку з тим, що в обміні товару відповідач відмовив, запропонувавши в грубій формі самостійно продати отриманий товар.

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції

Рішенням Приморського районного суду міста Одеси від 01 листопада 2022 року ухвалено позовну заяву ОСОБА_1 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів задовольнити.

Стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_3 ) 99589(дев`яносто дев`ять тисяч п`ятсот вісімдесят дев`ять) гривень 68 копійок, з яких:

-81 250 (вісімдесят одна тисяча двісті п`ятдесят) гривень 00 копійок повернення сплачених коштів за розірваним договором;

-10 000 (десять тисяч) гривень відшкодування моральної шкоди;

-1035 (одна тисяча тридцять п`ять) гривень10 копійок 3 відсотки річних;

-7 304 (сім тисяч триста чотири) гривні 58 копійок інфляційних збитків;

Стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 2481 гривні.

Рішення суду вмотивовано тим, що позивач повідомив відповідача про розірвання договору купівлі-продажу через невиконання продавцем своїх обов`язків, внаслідок чого у відповідача виникло зобов`язання з поверненням отриманих ним коштів. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми. Щодо відшкодування моральної шкоди, судом зазначено, що відшкодування моральної шкоди презюмується у випадку задоволення позову про захист прав споживачів.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, ФОП ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржуване рішення, ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову з огляду на його безпідставність.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що позивач не реалізував свого права на обмін товару належної якості, без чого процедура двосторонньої реституції є передчасною. Звертається увага на той факт, що апелянтом було скеровано покупцю (позивачу) товар належного асортименту, і зворотного не доведено. Водночас судом констатується про відмову апелянта обміняти товар належної якості, хоча апелянт не заперечував можливості обміну та скерував на адресу суду пропозицію, щодо врегулювання спору у такий спосіб, також подавав пояснення аналогічного змісту. Наголошується, що матеріали справи не містять доказів підтвердження реалізації позивачем свого права на обмін товару останнім одразу висувалась вимога про повернення коштів, що свідчить про не реалізацію належним чином позивачем свого права, передбаченого ст. 9 Закону України «Про захист прав споживачів» та про передчасність позовних вимог.

Також наголошується, що судом жодним чином не надано оцінку поясненням відповідача (апелянта). Розгляд справи базувався виключно на однобічному врахуванні тверджень та гіпотез позивача без жодного аналізу позиції відповідача у справі, незважаючи на активну процесуальну участь такого. І взагалі, судом не було взято до уваги того факту, що позивачем не було доведено спричинення йому моральної шкоди, а присудження компенсації без жодних аргументів, щодо її розміру є порушенням вимоги, щодо вмотивованості судового рішення. На думку апелянта в цій частині позовних вимог суд першої інстанції мав відмовити, оскільки позивачем не надано суду доказів того, що внаслідок придбання товару неналежної якості заподіяна шкода його життю та здоров`ю чи особистим правам, а загальне посилання на вилучення коштів у період воєнного стану не є доказом винного заподіяння шкоди інтересам позивача, а є наслідком товарообороту та законної підприємницької практики апелянта, який сам став заручником необдуманої практики та зловживань позивача.

Щодо стягнуто судового збору, апелянт просить звернути увагу, що судом встановлена необхідність стягнення 2481 грн судового збору, при цьому у позовній заяві йдеться про 2 позовні вимоги: стягнення суми, сплаченої за товар та стягнення моральної компенсації, а це по 992 грн 40 коп. судового збору, що разом виходить 1984 грн 80 коп.

Щодо відзиву на апеляційну скаргу

Позивач не скористався своїм процесуальним правом на подання відзиву на апеляційну скаргу.

Відповідно до ч. 3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

Учасники справи в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Раніше, апелянтом ОСОБА_2 подавалось клопотання про розгляд справи за його відсутності, оскільки з квітня 2022 року він є мобілізованим солдатом та не має можливості і права покидати гарнізон.

На підставі ст. 372 ЦПК України колегія суддів дійшла висновку про можливість розгляду справи за відсутності сторін, що не з`явились, оскільки відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представника чи сторони, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 24 січня 2018 року у справі №907/425/16.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Ухвалою від 07.06.2022 року було відкрито провадження у справі, призначено справу до розгляду порядку загального позовного провадження.

Ухвалою від 14.07.2022 року судом було накладено арешт на транспортний засіб, а саме RENAULT MASTER, VIN: НОМЕР_4 , 2015 року випуску, власником якого є ОСОБА_2 .

06.09.2022 відповідач подав до суду заяву про врегулювання спору за участю судді, в якій, зокрема, просив відмовити у задоволенні позову.

Ухвалою від 06.09.2022 року у задоволенні заяви відповідача про врегулювання спору за участю судді було відмовлено, закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті.

Так, фактично, між позивачем та відповідачем було укладено договір купівлі-продажу майна, а саме фар F36 LED adaptive BMW 4 на інтернет-майданчику для продажу «avtorazborka.panda» у мережі Instagram та узгоджено ціну даного товару.

Після досягнення домовленості та повної сплати позивачем на користь відповідача ціни товару, відповідачем була здійснена відправка.

При огляді товару відповідачем було виявлено, що товар не відповідає товару, який він замовляв, що є порушенням асортименту.

У зв`язку з цим, ОСОБА_1 зателефонував до менеджера з метою врегулювання виниклої ситуації, однак йому відмовлено в обміну товару або поверненні сплачених коштів.

В подальшому, через відмову в обміну товару відповідачу було направлено письмову претензію в межах 14-денного строку, відповідь на яку відповідач надав адвокату представнику позивача у месенджері Telegram.

Згідно даної відповіді вбачається, що товар було придбано для відправки позивачу, а тому інших товарів для обміну відповідач не має, проте повертати кошти відповідач не має наміру.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Позиція апеляційного суду

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду приходить до наступного.

Зі змісту статті 367 ЦПК України вбачається, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до положень ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частина четверта статті 12 ЦПК України).

Згідно з положенням частини третьої статті 13 ЦПК України учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, у тому числі у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи.

Дотримання принципу справедливості судового розгляду є надзвичайно важливим під час розгляду судових справ, оскільки його реалізація слугує гарантією того, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів.

Застосовані норми права та мотиви, з яких виходить апеляційний суд

Відповідно до ст. 42 Конституції України держава захищає права споживачів, здійснює контроль за якістю і безпечністю продукції та усіх видів послуг і робіт, сприяє діяльності громадських організацій споживачів.

Згідно зі ст. 627 ЦК України у договорах за участю фізичної особи-споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів. Права споживачів і механізм їх захисту передбачені в Законі України «Про захист прав споживачів».

Відповідно до ст.1 Закону України «Про захист прав споживачів» договір, укладений продавцем (виконавцем) із споживачем за допомогою засобів дистанційного зв`язку, є договором, укладеним на відстані.

Так, відповідно до ч.7 ст. 13 Закону України «Про захист прав споживачів» до договору, укладеного на відстані, застосовуються положення, передбачені частинами п`ятою - дев`ятою статті 12 цього Закону.

У відповідності до ст. 12 Закону у разі реалізації продукції поза торговельними або офісними приміщеннями споживач має право розірвати договір за умови повідомлення про це продавця (виконавця) протягом чотирнадцяти днів з дати одержання документа, який засвідчує факт здійснення правочину поза торговельними або офісними приміщеннями чи прийняття продукції або першої поставки такої продукції.

У разі реалізації продукції поза торговельними або офісними приміщеннями продавець (виконавець) повинен повернути сплачені гроші без затримки. Споживач має право не повертати продукцію або результати роботи чи послуги до моменту повернення йому сплаченої ним суми грошей.

Будь-які витрати, пов`язані з поверненням продукції, покладаються на продавця (виконавця). Продавець (виконавець) повинен відшкодувати витрати споживача у зв`язку з поверненням продукції.

Згідно зі ст. 13 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач має право розірвати укладений на відстані договір шляхом повідомлення продавця (виконавця) про це протягом чотирнадцяти днів з моменту підтвердження інформації або з моменту одержання товару чи першої поставки товару.

При розірванні договору купівлі-продажу розрахунки із споживачем провадяться виходячи з вартості товару на час його купівлі. Гроші, сплачені за товар, повертаються споживачеві у день розірвання договору, а в разі неможливості повернути гроші у день розірвання договору - в інший строк за домовленістю сторін, але не пізніше ніж протягом семи днів.

Згідно зі статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до положень частини першої статті 615 ЦК України у разі порушення зобов`язання однією стороною друга сторона має право частково або в повному обсязі відмовитися від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 707 ЦК України, покупець має право протягом чотирнадцяти днів не рахуючи дня купівлі непродовольчого товару належної якості, якщо триваліший строк не оголошений продавцем, обміняти його у місці купівлі або інших місцях, оголошених продавцем, на аналогічний товар інших розміру, форми, габариту, фасону, комплектації тощо. У разі виявлення різниці в ціні покупець проводить необхідний перерахунок з продавцем.

Якщо у продавця немає необхідного для обміну товару, покупець має право повернути придбаний товар продавцеві та одержати сплачену за нього грошову суму.

Вимога покупця про обмін або повернення товару підлягає задоволенню, якщо товар не був у споживанні, збережено його товарний вид, споживчі властивості та за наявності доказів придбання товару у цього продавця.

Перелік товарів, які не підлягають обміну або поверненню на підставах, передбачених цією статтею, встановлюється нормативно-правовими актами.

Закон надає споживачу право на обмін товару належної якості протягом 14-ти днів, не рахуючи дня купівлі, проте не зобов`язує споживача звертатися з письмовою заявою про обмін товару.

Враховуючи, що відповідачем не доведено наявність аналогічного товару, який би задовольнив потреби споживача, а саме автомобільних фар F36 LED adaptive BMW4, як і не доведена пропозиція продавця надати інший товар, який би задовольнив потреби споживача, враховуючи, що п. 19 Порядку провадження торгівельної діяльності та правил торговельного обслуговування на ринку споживчих товарів, затвердженого постановою КМ України від 15.06.2006 № 833, заборонено примушувати покупця придбавати товари непотрібного йому асортименту, що у сукупності наведених обставин свідчить про відсутність аналогічного товару у продажу, у позивача наявне право на повернення товару продавцю внаслідок чого покупцю повертаються кошти за товар.

На підставі вищезазначених норм права, встановивши, що у зв`язку з тим, що товар не задовольнив позивача, про що було повідомлено продавця, останній не повернув кошти сплачені позивачем за товар, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для стягнення вартості товару - 81 250 гривень 00 копійок та, відповідно до ст. 625 ЦК України, стягнення 1035 гривень10 копійок 3 відсотків річних, 7 304 гривень 58 копійок інфляційних збитків.

Розрахунок розміру зазначених сум, здійснений позивачем, з яким погоджується апеляційний суд, відповідачем не оскаржено.

У постановах Великої Палати Верховного Суду від 10.04.2018 у справі № 910/10156/17, від 16.05.2018 у справі № 686/21962/15-ц, висновками у яких ТОВ «Б» обґрунтувало наявність підстав касаційного оскарження судових рішень, передбачених пунктом 1 частини 2 статті 287 ГПК, суд касаційної інстанції застосував до спірних правовідносин положення статті 625 ЦК і навів правовий висновок про те, що у наведеній нормі визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт), тобто приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань

Разом з тим, колегія суддів не може погодитися із висновками суду першої інстанції в частині задоволення вимог позивача про відшкодування моральної шкоди.

Загальні положення про відшкодування моральної шкоди закріплені в ст. ст.23, 1167 ЦК України.

Пленум Верховного Суду України у п.2 постанови від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (із змінами, внесеними згідно з постановами Пленуму від 25 травня 2001 року № 5, від 27 лютого 2009 року № 1) надав роз`яснення, що спори про відшкодування заподіяної фізичній чи юридичній особі моральної (немайнової) шкоди розглядаються, коли право на відшкодування моральної шкоди безпосередньо передбачене нормами Конституції або випливає з її положень, або закріплене законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди.

Позивач обґрунтовує свої вимоги про відшкодування моральної шкоди тим, що втратив досить вагому для себе суму грошових коштів, що значно ускладнює виживання у період дії воєнного стану.

Як випливає з роз`яснень, викладених у п.3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції на вищезазначені положення закону уваги не звернув, не мотивував свого висновку, чим саме підтверджується наявність немайнових втрат позивача, та дійшов помилкового висновку про стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди.

Позивачем не доведено належними та допустимими доказами спричинення йому моральної шкоди.

При цьому, у справах про відшкодування моральної шкоди обов`язок доказування покладається на особу, яка заявляє вимогу про відшкодування такої шкоди. Доказами, які дозволять суду встановити наявність моральної шкоди, її характер та обсяг, в даному випадку можуть бути, зокрема, довідки з медичних установ, виписки з історії хвороби, чеки за оплату медичної допомоги та придбання ліків, тощо.

У зв`язку із наведеним, відсутні підстави для відшкодування моральної шкоди.

Інші докази та обставини, на які посилається заявник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановлені судом дотримані норми матеріального і процесуального права.

Також знайшли підтвердження доводи апеляційної скарги, щодо невірного розрахунку судових витрат, а саме судового збору.

Так, судом першої інстанції при задоволенні позовних вимог з відповідача було стягнуто судовий збір у розмірі 2481 грн, але колегія суддів апеляційного суду вважає його невірно обрахованим.

Суд першої інстанції в порушення вимог ст. 141 ЦПК України не розрахував правильну пропорцію, що призвело до невірного визначення суми судового збору, що підлягає стягненню.

Як вбачається з позовної заяви, в ній йдеться про дві позовні вимоги, це стягнення суми, сплаченої за товар та стягнення моральної шкоди, за кожну вимогу підлягає стягненню по 992,40 грн, що в сумі виходить 1984 грн, 80 грн. Враховуючи викладене, вказана сума судового збору підлягає частковому поверненню відповідачу.

Враховуючи наведене вище, апеляційний суд приходить до висновку, що суд першої інстанції, вирішуючи питання про розподіл судових витрат, неправильно стягнув з відповідача на користь держави судовий збір в розмірі 2481 грн, замість 1984 грн, 80 грн.

Висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин справи, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно положень ч. 2 ст. 376 ЦПК України порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що рішення суду від 01.11.2022 року в частині стягнення моральної шкоди підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволені позовних вимог в цій частині.

Згідно із підпунктом «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України постанова суду апеляційної інстанції складається, крім іншого, з розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

З матеріалів справи вбачається, що за подання апеляційної скарги, відповідач сплатив 2977,20 грн.

Згідно положень ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки відповідач при подачі апеляційної скарги сплатив судовий збір, а суд апеляційної інстанції прийшов до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги та відмову у стягненні моральної шкоди, відповідачу підлягає поверненню частина сплаченого судового збору в сумі 1488,6 грн.

Керуючись ст. 367, п. 2 ч. 1 ст. 374, ст. 376, ст. 384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Приморського районного суду міста Одеси від 01 листопада 2022 року скасувати в частині задоволення позовних вимог про відшкодування моральної шкоди та ухвалити в цій частині нове судове рішення.

У задоволені позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди відмовити.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Змінити розмір суми судового збору стягнутого рішенням суду, зменшити з 2481 грн до 1984,80 грн.

Повернути ОСОБА_2 сплачений судовий збір за подання апеляційної скарги в сумі 1488,6 грн за рахунок держави, у порядку встановленому Кабінетом Міністрів України.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її проголошення.

Касаційна скарга може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Верховного Суду.

Головуючий О.Ю. Карташов

Судді В.А. Коновалова

Ю.П. Лозко