МАКАРІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" листопада 2024 р. Справа №756/13396/23

Макарівський районний суд Київської області у складі

головуючого судді Косенко А.В.,

із секретарем судового засідання Зозулею Я.А.,

за участю

позивача ОСОБА_1 ,

відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у смт Макарів Київської області справу за позовом

ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на тварину та витребування з незаконного володіння -

в с т а н о в и в:

Позивач, ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 , в якому з урахуванням зміни предмета позову просив суд визнати право власності на тхора на кличку Тор за ОСОБА_1 . Витребувати із незаконного володіння від ОСОБА_2 тхора (фретку) на кличку Тор (вид: Mustela putorius furo).

В обґрунтування позову посилався на те, що 24.07.2023 року ОСОБА_2 подарував позивачу тхора на кличку Тор, який до цього належав останньому. Таким чином, між нами було заключено договір дарування, за яким позивач прийняв тхора у дар, що може підтвердити свідок ОСОБА_3 . Після цього ОСОБА_2 забрав тхора 25.09.2023 року, тому між нами виник спір про право власності на цю тварину.

За фактом крадіжки та збуту тхора, який є власністю ОСОБА_1 , було відкрито кримінальне провадження № 0001211 від 17.10.2023 р., що підтверджується витягом з ЄРДР від 24.10.2023 р.

Також, з повідомленої відповідачем інформації, спірна тварина (тхір) перебуває нині у нього, так як він забрав її в особи, якій продав тварину, то вважає, що для ефективності правового захисту, потребується пред`явлення віндикаційного позову.

Наявність тхора наразі у відповідача може підтвердити також свідок ОСОБА_3 , виходячи з особистої бесіди з ОСОБА_2 .

Разом з тим, ОСОБА_2 не визнається право на тхора за позивачем, а тому він змушений звернутись до суду за захистом своїх прав.

У строк та порядок відповідач подав до суду письмові пояснення (відзив на позов), в якому заперечив проти позиву вказав, що до позовної заяви не додано жодного доказу того, що позивач звертався за встановленням права власності на тварину, згідно чинного законодавства, не надано жодного доказу того, що саме він має бути відповідачем по справі, тим більше, що відповідач не є власником тварини, а тому в задоволенні позову просив відмовити повністю.

У строк та порядок позивач подав додаткові пояснення у справі (заперечення на відзив) в якому заперечив всі доводи відповідача, та просив задовольнити позов в повному обсязі.

Ухвалою суду від 03.04.2024 року позов ОСОБА_1 прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи постановлено здійснювати в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 21.05.2024 року, встановлено відповідачу 15-тиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву.

Ухвалою суду від 13.06.2024 року заяву позивача про зміну предмету позову прийнято до розгляду та закрито підготовче провадження і призначено дану справу до судового розгляду по суті у судовому засіданні на 09.09.2024 року.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити.

У судовому засіданні відповідач ОСОБА_2 , проти задоволення позову заперечував, вважає його необґрунтованими, недоведеним жодним доказом, а тому в задоволенні його просив відмовити.

У судовому засіданні свідок ОСОБА_3 вказав, що знає позивача з 2019 року, він звертався до нього за послугами психотерапевта. У 2021 році свідок познайомився з ОСОБА_4 і у тому ж році позивач з відповідачем почали жити разом, та у них в квартирі з`явився тхір. Тхора купив та приніс додому ОСОБА_4 . Спочатку виглядало що це тварина ОСОБА_4 , він гуляв з ним, потім зацікавленість ОСОБА_4 почала змінюватися щодо тхора. Зі слів ОСОБА_5 він брав участь у прибиранні клітки, займався ним більше він. ОСОБА_4 скаржився, що від нього погано тхне. На початку літа 23 року в них почалися сварки щодо їх сумісного проживання. Пішли розмови щоб роз`їхатись, все до того йшло. На дні народження ОСОБА_5 був свідок і ОСОБА_4 . ОСОБА_4 приготував суші, алкоголь не вживали. ОСОБА_4 взяв клітку і приніс на кухню і сказав що він дарує тхора ОСОБА_5 . ОСОБА_4 восени 23 року чи в кінці літа, вже не пам?ятає, з?їхав не попередивши. Коли ОСОБА_5 прийшов додому тхора не було. В 2024 році свідок зустрічався з ОСОБА_4 , його про це попросив ОСОБА_5 . ОСОБА_4 сказав, що він тхора віддав чи продав. А потім ОСОБА_5 дізнався, що тхора повернули господарі. Тхір знаходився в ОСОБА_4 . ОСОБА_5 попросив зустрітися з ОСОБА_4 щодо повернення тхора. ОСОБА_4 вимагав відшкодування на витрати за адвоката з приводу судової справи і крадіжки тхора. Вони не дійшли згоди.

Заслухавши пояснення сторін, свідка, дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов наступного висновку.

Відповідно статті 229 ЦПК України предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення, або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ст. ч.1ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Відповідно до ч.1ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Відповідно до ч.1ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Також, - відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 7 Закону України «Про тваринний світ» об`єкти тваринного світу, вилучені із стану природної волі, розведені (отримані) у напіввільних умовах чи в неволі або набуті іншим не забороненим законом шляхом, можуть перебувати у приватній власності юридичних та фізичних осіб. Законність набуття у приватну власність об`єктів тваринного світу (крім добутих у порядку загального використання) повинна бути підтверджена відповідними документами, що засвідчують законність вилучення цих об`єктів з природного середовища, ввезення в Україну з інших країн, факту купівлі, обміну, отримання у спадок тощо, які видаються в установленому законодавством порядку.

Суд не може погодитись із доводами позивача щодо того, що наявна в справі копія ветеринарного паспорта № НОМЕР_1 (для собак та котів) (а.с.2) є документом, що підтверджує право власності на тхора.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про ветеринарну медицину», ветеринарні документи - документи дозвільного характеру, до яких належать міжнародний ветеринарний сертифікат, ветеринарне свідоцтво, ветеринарна картка, ветеринарна довідка та ветеринарно-санітарний паспорт на тварину, видані державними інспекторами ветеринарної медицини або уповноваженими чи ліцензованими лікарями ветеринарної медицини, що підтверджують ветеринарно-санітарний стан тварини, якість та безпечність продуктів тваринного походження, репродуктивного матеріалу, біологічних продуктів, патологічного матеріалу та кормів.

Відповідно до ч. 1 ст. 32 Закону України «Про ветеринарну медицину», одержання ветеринарних документів для переміщення тварин, продукції тваринного походження, інших об`єктів державного ветеринарно-санітарного контролю та нагляду здійснюється з метою охорони території України від занесення хвороб тварин з території інших держав або карантинних зон та захисту населення від хвороб, спільних для тварин і людей, а також недопущення наявності залишкових кількостей ветеринарних препаратів та забруднюючих речовин у продуктах тваринного походження і кормах.

Таким чином, ветеринарний паспорт є ветеринарними документом та, відповідно, може підтверджувати ветеринарно-санітарний стан тварини та отримується з метою охорони території України від занесення хвороб тварин з території інших держав або карантинних зон та захисту населення від хвороб, спільних для тварин і людей.

За таких обставин, суд доходить до висновку про те, що ветеринарний паспорт не є документом, що може підтверджувати наявність права власності на тварину.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на тварину відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення через Макарівський районний суд.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог ст. 273 ЦПК України.

Повний текст виготовлено 21.11.2024 року

Реквізити учасників справи:

ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_1 ;

ОСОБА_2 , адреса: АДРЕСА_2 .

Суддя А.В. Косенко