Провадження № 2/752/2734/24
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

16 грудня 2024 року Голосіївський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Плахотнюк К.Г.,

за участі секретаря судового засідання Ахмеяна Б.А.

за участі позивачки ОСОБА_1 ;

представника позивачки ОСОБА_1 - ОСОБА_2 ;

представників відповідача ПрАТ «СК «ВУСО» - Сокол Д.В., Винокурова О.В.

у місті Києві, в приміщенні суду, розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження справу за позовом ОСОБА_1 до приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ВУСО» про стягнення страхового відшкодування,

встановив:

07.12.2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом про стягнення страхового відшкодування до ПрАТ «СК «ВУСО».

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивачкою зазначено, що 30.03.2023 року між нею та ПрАТ «СК «ВУСО» укладено договір добровільного страхування наземного транспорту № 20324863 щодо транспортного засобу Тойота bz4x д.н.з. НОМЕР_1 .

08.07.2023 року приблизно о 22 год. 00 хв. в селі Гвоздів між СТ Університет 5.2 та СТ Левада стався страховий випадок за участю забезпеченого транспортного засобу Тойота bz4x д.н.з. НОМЕР_1 під її керуванням.

Так, під час руху на проміжку ґрунтової неосвітленої дороги, автомобіль став некерованим, в результаті чого відбулося зіткнення з нежитловою будівлею, власником якої є ОСОБА_3 .

На місце дорожньо-транспортної пригоди приїхав її знайомий ОСОБА_4 , який на її ж прохання зателефонував до страхової компанії, оскільки вона перебувала в стані шоку.

ОСОБА_4 повідомив на гарячу лінію страхової компанії про дорожньо-транспортну пригоду та попросив викликати на місце події аварійного комісара та евакуатор, на що отримав відмову, оскільки до початку комендантської години залишалося 1, 5 години.

Також оператор запропонувала викликати поліцію, однак зазначила, що це не обов`язково, а носить рекомендаційний характер. Враховуючи наближення початку комендантської години, позивачка вирішила не викликати поліцію, оскільки їй потрібно було ще встигнути додому, зробила фото та відео фіксацію місця дорожньо-транспортної пригоди та залишила автомобіль.

Наступного дня, ОСОБА_4 зателефонував до страхової компанії з метою уточнення подальших дій, а саме чи потрібно очікувати аварійного комісара на місці дорожньо-транспортної пригоди на що отримав відповідь, що немає необхідності залишати автомобіль на місці дорожньо-транспортної пригоди, тому, враховуючи, що авто знаходилось на проїжджій частині та переднє праве скло не закривалося після зіткнення, викликали евакуатор та забрали пошкоджений автомобіль з місця дорожньо-транспортної пригоди.

Повідомлення про страхову подію, пояснення та передбачені договором документи було надано страховику, заведено страхову справу № 2305453.

За даними звіту № 68/20.09.23 складеного суб`єктом оціночної діяльності ФОП ОСОБА_5 28.09.2023 року, вартість матеріального збитку склала 1 209 062, 94 грн.

Однак, страхова компанія відмовила ОСОБА_1 у виплаті страхового відшкодування у зв`язку з тим, що про пригоду не було повідомлено у відповідні державні органи та порушено ПДР. Не погоджуючись з зазначеним вище рішенням, з метою захисту своїх прав, позивачка змушена звернутися до суду з цим позовом.

Просила стягнути з ПрАТ «СК «ВУСО» на її користь страхове відшкодування у розмірі 1 209 062, 94 грн., витрати на проведення оцінки 6 500, 00 грн. на правничу допомогу у розмірі 12 000, 00 грн., судовий збір у розмірі 12 090, 63 грн.

08.12.2023 року суддею Голосіївського районного суду м. Києва Плахотнюк К.Г. постановлено ухвалу про відкриття провадження у справі за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче провадження.

22.01.2024 року відповідачем подано відзив на позов, відповідно до змісту якого останні заперечували проти заявлених позовних вимог у повному обсязі, зазначивши, що позивачкою не виконано вимоги договору добровільного страхування наземного транспорту № 20324863 від 30.03.2023 року, а саме не повідомлено поліцію про дорожньо-транспортну пригоду. Просили відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

02.07.2024 року Голосіївським районним судом м. Києва постановлено ухвалу про закриття підготовчого провадження, призначено справу до судового розгляду.

У судовому засіданні позивачка ОСОБА_1 та її представник - заявлені позовні вимоги підтримали у повному обсязі, просили позов задовольнити.

Представники відповідача ПрАТ «СК «ВУСО» заперечували проти позову, просили відмовити у його задоволенні.

Заслухавши думку позивачки та її представника, представників відповідача, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку про відсутність підстав для задоволення заявлених позовних вимог, з огляду на наступне.

У судовому засіданні встановлено, що 30.03.2023 року між ПрАТ «СК «ВУСО» (страховик) та ОСОБА_1 (страхувальник) було укладено договір добровільного страхування наземного транспорту № 20324863.

Предметом зазначеного договору є майнові інтереси страхувальника (вигодонабувача), що не суперечать закону, пов`язані з володінням, користуванням і розпорядженням транспортними засобами, надалі «ТЗ», вказаним в п.1.2.1. договору. (п.1.2. договору).

Застрахованим ТЗ є, згідно п. 1.2.1. договору, автомобіль: марка (модель) Toyota BZ4X; номер кузову НОМЕР_2 ; рік випуску 2022; державний номер НОМЕР_1 ; тип ТЗ легковий.

Відповідно п. 3.2. договору, страхова сума за договором неагрегатна та складає 1 710 000,00 грн.

Страховий випадок - подія, передбачена умовами договору, яка відбулась і з настанням якої виникає обов`язок страховика здійснити виплату страхового відшкодування страхувальнику або вигодонабувачу. (розділ 6 договору).

Згідно п. 4.1. договору, страховими випадками за договором є пошкодження, знищення, втрата ТЗ внаслідок настання ризиків: п. 4.1.1. дорожньо-транспортна пригода (ДТП): п.п. 4.1.1.2. - за умови, що особа, винна в скоєнні ДТП, не встановлена, або цієї особи не існує, або це водій застрахованого ТЗ.

Розділом 6 договору визначено, що дорожньо-транспортна пригода - ризик пошкодження чи знищення застрахованого ТЗ внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а саме події, що сталась в процесі руху ТЗ, в результаті якої заподіяні збитки застрахованому ТЗ.

08.07.2023 року о 22 год. 12 хв. на контактний номер Call-центру страхової компанії (0 800 50 37 73) надійшов телефонний дзвінок від громадянина ОСОБА_6 (+ 3 8), зі слів якого, ОСОБА_1 керуючи застрахованим транспортним засобом в селі Гвоздів (Київської області) поблизу СТ «Левада» не впоралась з керуванням, спускаючись по мокрому камінню після дощу та здійснила зіткнення з гаражем. В автомобілі перебувала одна, без пасажирів, постраждалі особи по життю та здоров`ю - відсутні. Безпосередньої можливості самостійно спілкуватись з представником страховика у ОСОБА_1 не було, оскільки, як повідомив ОСОБА_4 , остання перебувала у шоковому стані. Заявником наведено перелік пошкоджень, які було отримано ТЗ внаслідок зіткнення. На момент звернення власника гаража на місці події не було, працівників органів Національної поліції України не викликалось.

Представником страхової компанії зареєстровано подію за № 20324863 та надано інструкції щодо дій страхувальника у відповідності до розділу 14 договору, зокрема, про необхідність викликати поліцію на місце події в обов`язковому порядку, оскільки пошкоджено інше майно. Крім того, представник страхової компанії наголосила на необхідності виклику поліції в обох розмовах з ОСОБА_7 . Зазначені обставини підтверджуються наданими суду та приєднаними до справи аудіо записами, що були досліджені судом.

10.07.2023 року спеціалістом ПрАТ «СК «ВУСО» було складено акт (протокол) огляду ТЗ - заява на виплату за присутності та підписом ОСОБА_1

14.07.2023 року було проведено додатковий огляд оцінювачем асистуючої компанії ТОВ «СЗУ Україна», за результатами якого складено протокол технічного огляду.

Страхувальником частково надано визначені розділом 15 договору документи, що підтверджують факт настання страхового випадку.

Листом від 20.07.2023 року за вих. № 2652/2305453, керуючись розділом 17 договору, ПрАТ «СК «ВУСО» відмовлено ОСОБА_1 у виплаті страхового відшкодування.

Відповідно до змісту ст. 979 ЦК України, за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначену у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Добровільне страхування - це страхування, яке здійснюється на основі договору між страхувальником і страховиком. Загальні умови і порядок здійснення добровільного страхування визначаються правилами страхування, що встановлюються страховиком самостійно відповідно до вимог цього Закону. Конкретні умови страхування визначаються при укладенні договору страхування відповідно до законодавства. (ч. 1 ст. 6 Закону України «Про страхування» надалі по тексту - в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин)

Частиною 1 ст. 16 Закону України «Про страхування» передбачено, що договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, відповідно до якої страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору. Договори страхування укладаються відповідно до правил страхування.

Згідно п. 19.2. договору, страхувальник підтверджує, що з умовами цього договору та правилами ознайомлений та згодний.

Відповідно до п. 14.1. договору, у разі настання страхового випадку страхувальник/особа, допущена до керування ТЗ, зобов`язаний: п.п. 14.1.2.1. не пізніше, ніж через 2 години з моменту настання події, повідомити про це страховика за телефоном 0 800 50 37 73 (+38 для дзвінків з-за кордону) і виконувати його інструкції; п.п.14.1.2.2. на вимогу страховика викликати Національну поліцію (або звернутись до компетентних органів), викликати швидку медичну допомогу.

Згідно п. 14.4. договору, при ДТП діяти відповідно до п. 2.10, п. 2.11 Правил дорожнього руху, а також вимагати від представників компетентних органів виконання необхідних дій: складання протоколу огляду місця події, опитування свідків, складання схеми ДТП і інше.

Виконання водієм обов`язків визначених правилами дорожнього руху не залежить від вимоги (вказівки) страховика щодо їх дотримання.

Відповідно до п.п. «д» п. 2.10. ПДР у разі причетності до дорожньо-транспортної пригоди, водій зобов`язаний повідомити про дорожньо-транспортну пригоду орган чи уповноважений підрозділ Національної поліції, записати прізвища та адреси очевидців, чекати прибуття поліцейських.

Згідно п.п. 17.1.1. договору страхування, страховик має право відмовити у виплаті страхового відшкодування, якщо страхувальник (водій ТЗ) не виконав (виконав не в повному обсязі) дії передбачені розділом 14 договору при настанні події, що може бути кваліфікована як страховий випадок.

Зазначені вище обов`язки страхувальником виконано не було.

Верховний Суд задовольняючи касаційну скаргу страхової компанії, серед іншого, у своїй постанові від 01.03.2023 року у справі № 592/13856/21 (провадження № 61-7573св22) зазначив: «…Також у вказаному договорі сторони погодили про необхідність ознайомити осіб, допущених до керування застрахованим транспортним засобом у встановленому законом порядку, з умовами договору та правил (підпункт 24.2.9); повідомити страховика про настання страхового випадку/події, що може бути визнана страховим випадком, у строк та у формі, що передбачена розділом 25 договору, та виконати всі дії, передбачені розділом 25 договору (підпункт 24.2.17), а саме: протягом 1 (однієї) години з моменту настання події, повідомити про настання події компетентні органи, страховика або його представника за номерами телефону НОМЕР_4 (цілодобово), а також викликати представників відповідних компетентних органів для фіксації факту настання події; при ДТП діяти відповідно до підпунктів 2.10, 2.11 ПДР…(т. 1 а. с. 6). Тобто у цьому випадку сторони правомірно та без порушень імперативних положень актів цивільного законодавства, самостійно врегулювали свої відносини на власний розсуд, створивши обов`язкове для обох сторін правило поведінки у спірних правовідносинах. …Водночас вказаний договір сторін не містить положень про те, що відмова у виплаті страхового відшкодування можлива лише в тому разі, якщо таке порушення страхувальником положень договору перешкодило страховику переконатись, що ця подія є страховим випадком.»

Згідно п. 14.9. договору, обов`язок доведення факту настання страхового випадку та розміру заподіяної шкоди покладається на страхувальника (вигодонабувача).

Розділом 15 договору визначено перелік документів, що підтверджують факт настання страхового випадку.

Відповідно до п. 15.1. договору для підтвердження факту настання страхового випадку і визначення розміру заподіяних збитків страхувальник зобов`язаний надати Страховику наступні документи: п. 15.1.7. А також, при настанні страхового випадку: п.п. 15.1.7.1. «Дорожньо-транспортна пригода»: протокол про адміністративне правопорушення (якщо страховик рекомендував виклик Національної поліції) або у випадках, передбачених законодавством та за відсутності заперечень страховика - «європротокол».

Для отримання страхового відшкодування надати страховику повний комплект документів, зазначених в договорі і пред`явити документ, що засвідчує його особу. (п. 14.6. договору).

Згідно п.п. 17.1.7. договору страхування, страховик має право відмовити у виплаті страхового відшкодування, якщо страхувальник, протягом 30 календарних днів з дати настання страхового випадку, не надав страховику всі документи, необхідні для прийняття рішення у порядку, передбаченому договором.

Пунктом 17.2. договору визначено випадки, які не є страховими. Так, згідно п.п.17.2.15. не є страховими збитки, які виникли внаслідок подій, що не передбачені договором як страхові ризики або настання яких не підтверджено документами, передбаченими договором.

Допитаний в судовому засіданні у якості свідка ОСОБА_4 показав суду, що він прибув на місце події на прохання позивачки, яка є його знайомою. Вона ж попросила його зателефонувати в страхову компанію, оскільки перебувала в стані шоку. Він повідомив представнику страхової компанії про дорожньо-транспортну пригоду, однак остання не вказала йому про те, що виклик поліції є обов`язковим, зазначила, що це лише рекомендація. Поліцію не викликали, оскільки побоялися, що вони заберуть посвідчення у ОСОБА_1 .

Разом з тим, свідчення ОСОБА_4 спростовуються наданими суду аудіо записами його розмов з представником страхової компанії у день дорожньо-транспортної пригоди, де чітко чути, про те, що представник страхової компанії наголосила на тому, що виклик поліції в даному випадку є обов`язковим.

Відповідно, відмова страхової компанії у виплаті страхового відшкодування є такою, що відповідає змісту договору, оскільки ОСОБА_1 порушено п. 14.1.2.2., п. 14.4. зазначеного договору, а саме не здійснено виклик Національної поліції на місце дорожньо-транспортної пригоди, що стало підставою для застосовування положень п. 17.1.1. договору про відмову у виплаті страхового відшкодування.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ)вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).

З огляду на викладене вище, позовні вимоги ОСОБА_1 до ПрАТ «СК «ВУСО» про стягнення страхового відшкодування, не підлягають задоволенню судом.

За правилами ст. 141 ЦПК України, підстави для розподілу судових витрат відсутні.

На підставі викладеного, керуючись, ст. ст. 4, 5, 6, 12, 13, 141, 265, 268, 273 ЦПК України, суд,

ухвалив:

позовні вимоги ОСОБА_1 до приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ВУСО» про стягнення страхового відшкодування, залишити без задоволення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.

Суддя Плахотнюк К.Г.