печерський районний суд міста києва
Справа № 463/1178/23-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 листопада 2024 року Печерський районний суд м. Києва у складі:

головуючого: судді Григоренко І.В.,

при секретарі: Андрієнко І.І.,,

за участю:

представника позивача: не з`явився,

представника відповідача-1: ОСОБА_1 ,

представника відповідача-2: Ясінської І.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Акціонерного товариства «Райффайзен Банк», Міністерства юстиції України про захист честі, гідності та ділової репутації, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 (далі - позивач, ОСОБА_2 ) звернувся до Личаківського районного суду м. Львова з позовом до Акціонерного товариства «Райффайзен Банк» (далі - відповідач-1, АТ «Райффайзен Банк»), Міністерства юстиції України (далі - відповідач-2, Мін`юст), Господарського суду Львівської області (далі - відповідач-3, Господарський суд) про захист ділової репутації, у якому просив визнати дії відповідачів щодо ініціювання та порушення процедури банкрутства на основі договору споживчого кредитування без згоди позивача, здійснення процедури банкрутства ФОП ОСОБА_2 всупереч вимогам закону та з врахуванням допущених в такій процедурі порушень; відсутності в діях відповідачів наміру досягнення цілей процедури банкрутства; поширення інформації про ФОП ОСОБА_2 як банкрута; застосування до ОСОБА_2 нечесної підприємницької діяльності з боку АТ «Райффайзен Банк Аваль»; збільшення суми заборгованості ОСОБА_2 в процедурі банкрутства в результаті уступки прав вимог за кредитними договорами АТ «Райффайзен Банк Аваль», такими, що завдали шкоду порушенням та приниженням ділової репутації ОСОБА_2 , в тому числі, як фізичної особи-підприємця в результаті ініціювання щодо нього та здійснення процедури банкрутства з 19.03.2010 року по 06.12.2019 року.

В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначає, що між ним та відповідачем-1 були укладені договори про отримання кредитів на споживчі цілі, а саме, кредитний договір № 010/08-3/3684в від 23.04.2008 року на придбання житла - квартири АДРЕСА_1 на суму 140000, 00 доларів США; кредитний договір №014/7299/74/55832 від 11.03.2008 року на придбання житлового будинку та земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_2 на суму 297000,00 доларів США. Позивач зазначає, що по кредитному договору №014/7299/74/55832 не придбавав таке майно для підприємницької діяльності та в договорі виступав як громадянин України, а в кредитному договорі № 010/08-3/3684 в виступав як фізична особа - підприємець. Проте, АТ «Райффайзен Банк Аваль» всупереч споживчому характеру даних правовідносин звернулося із заявою про визнання ФОП ОСОБА_2 банкрутом. 19.03.2010 року Господарським судом Львівської області було порушено справу про банкрутство ФОП ОСОБА_2 за заявою кредитора. Позивач вказує, що станом на 19.03.2010 року в нього дійсно була скрутна фінансова ситуація у зв`язку із світовою фінансово-економічною кризою, ним були прострочені сплату заборгованості по двох кредитних договорах, проте в контексті наявних у позивача кредитних договорів, то всі вони були забезпечені заставами - рухомим і нерухомим майном та мали оціночну вартість не меншу за загальну вартість кредиту. 06.12.2019 року провадження в справі про банкрутство було закрито Господарським судом Львівської області, у зв`язку із задоволенням клопотання ОСОБА_2 про припинення процедури, оскільки вона була ініційована за договорами, що носили споживчий характер.

Позивач зазначає, що з 19.03.2010 року по 06.12.2019 року перебував під процедурою банкрутства, відомості про порушення банкрутства були опубліковані в засобах масової інформації. За таких обставин, в результаті оголошення позивача банкрутом, тобто особою, яка не здатна виконати свої зобов`язання по укладеним договорам, діловій репутації позивача була завдана значна та непоправна шкода, яка обґрунтована тим, що всі контрагенти позивача та суб`єкти з якими він вступав у ділові відносини оцінювали його як учасника, який потенційно не може виконувати свої договірні зобов`язання. Такий наслідок настав в результаті дій відповідачів.

Отже, на думку позивача, відповідач-1 скористався наявними в нього правами та отримав виконавчі документи для стягнення суми заборгованості по кожному з кредитних договорів. Права відповідача як кредитора були повністю захищеними, оскільки у виконавчому провадженні відповідач має змогу стягувати всю заборгованість, в тому числі і нараховувати її на залишок суми, а саме виявлення та продаж майна позивача, арешт його рахунків, інші правомочності. В процедурі банкрутства банк не отримував би додаткових чи більших можливостей для цього. Єдине, що міг отримати банк в такій процедурі, це припинити підприємницьку діяльність позивача та не дати можливість отримувати жодних доходів.

Позивач оцінює дії відповідача-1 як ведення нечесної підприємницької діяльності, оскільки останній не має права вживати заходів, які б перешкоджали позивачу отримувати доходи. Стосовно дій відповідача-2, позивач зазначає, що Міністерством юстиції України як державним органом з питань банкрутства не було виконано своїх функцій, що призвело до порушення ділової репутації ОСОБА_2 та необхідності захисту його прав.

Ухвалою Личаківського районного суду м. Львова від 08.03.2023 року, яку залишено без змін постановою Львівського апеляційного суду від 11.07.2023 року, відмовлено у відкритті провадження у справі в частині позовних вимог до Господарського суду Львівської області про захист ділової репутації, в частині позовних вимог до АТ «Райффайзен Банк Аваль», Міністерства юстиції України про захист ділової репутації справу передано на розгляд до Печерського районного суду м. Києва для вирішення питання про відкриття провадження у справі.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11.08.2023 року, справу було передано судді Печерського районного суду м. Києва Григоренко І.В. 14.08.2023 року.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 14.08.2023 року в порядку загального позовного провадження відкрито провадження у цій справі за позовом ОСОБА_2 до Акціонерного товариства «Райффайзен Банк», Міністерства юстиції України про захист честі, гідності та ділової репутації та призначено підготовче засідання у справі на 04.12.2023 року.

05.10.2023 року з використанням системи «Електронний суд» на адресу Печерського районного суду м. Києва від представника Мін`юсту Волошиної Н.Л. надійшов відзив на позовну заяву, який був переданий головуючому судді 16.10.2023 року, в якому представник відповідача-2 просив в позові відмовити в повному обсязі, оскільки Міністерство в межах наданих повноважень належним чином реагувало на скарги позивача, а територіальними органами проводилися перевірки діяльності арбітражного керуючого Надлонка А.І. з питань, викладених у скаргах позивача.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 16.10.2023 року провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Акціонерного товариства «Райффайзен Банк», Міністерства юстиції України про захист честі, гідності та ділової репутації зупинено до перегляду ухвали Личаківського районного суду м. Львова від 08.03.2023 року та постанови Львівського апеляційного суду від 11.07.2023 року в порядку касаційного провадження.

Постановою Верховного Суду України від 06.02.2024 року ухвалу Личаківського районного суду м. Львова від 08.03.2023 року та постанову Львівського апеляційного суду від 11.07.2023 року залишено без змін.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 04.03.2024 року провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Акціонерного товариства «Райффайзен Банк», Міністерства юстиції України про захист честі, гідності та ділової репутації поновлено та підготовче засідання призначено на 20.05.2024 року.

20.05.2024 року на адресу Печерського районного суду м. Києва надійшли заяви від представника Міністерства юстиції України Джафарова Давида Ельдара Огли та представника АТ «Райффайзен Банк Аваль» - Кардашевської Г.М. про здійснення розгляду справи без фіксації технічними засобами.

Протокольною ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 20.05.2024 року, у зв`язку із неявкою представника позивача та позивача, на підставі п. 1 ч. 2 ст. 198 ЦПК України, п. 1 ч. 2 ст. 223 ЦПК України, підготовче засідання було відкладено до 08.08.2024 року.

28.05.2024 року на адресу Печерського районного суду м. Києва від представника позивача Блонського М.А. надійшла заява про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 29.05.2024 року у задоволенні заяви представника позивача Блонського М.А. про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду відмовлено.

07.08.2024 року з використанням системи «Електронний суд» на адресу Печерського районного суду м. Києва від представника позивача Блонського М.А. надійшло клопотання, про розгляд справи за його та позивача відсутності, в якому останній зазначив, що позовні вимоги підтримують.

08.08.2024 року на адресу Печерського районного суду м. Києва від представника Міністерства юстиції України Джафарова Давида Ельдара Огли та представника АТ «Райффайзен Банк Аваль» Хільчука О.П. надійшли заяви про розгляд справи без фіксації технічними засобами, в яких останні не заперечували проти закриття підготовчого засідання.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 08.08.2024 року закрито підготовче засідання у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Акціонерного товариства «Райффайзен Банк», Міністерства юстиції України про захист честі, гідності та ділової репутації та справу призначено до судового розгляду по суті в загальному позовному провадженні на 14.11.2024 року.

08.08.2024 року з використанням системи «Електронний суд» на адресу Печерського районного суду м. Києва від представника позивача Блонського М.А. надійшло клопотання, яке було передано головуючому судді 09.08.2024 року про долучення до матеріалів справи заяв позивача в Міжнародний кримінальний суд.

23.09.2024 року з використанням системи «Електронний суд» на адресу Печерського районного суду м. Києва від представника позивача Блонського М.А. надійшли додаткові пояснення, в яких останній просив при вирішенні даної справи врахувати правову позицію Верховного Суду по справі № 441/8/24.

В судове засідання 14.11.2024 року з`явились представники відповідачів. Позивач та представник позивача в судове засідання не з`явились, про дату, час і місце судового засідання повідомлені належним чином, у клопотання від 07.08.2024 року просили розглядати справу /за їх відсутності.

Представник відповідача-1 в судовому засіданні щодо задоволення позову заперечував та просив у позові відмовити.

Представник відповідача-2 в судовому засіданні щодо задоволення позову заперечувала з викладених у відзиві підстав та просила у позові відмовити.

Вислухавши вступне слово представників відповідачів, дослідивши письмові докази у справі у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Суд встановив, що 11.03.2008 року між Відкритим акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір № 014/7299/74/55832, відповідно до якого позичальник отримав кредит на суму 297 000,00 доларів США. Виконання зобов`язань позичальника за цим договором забезпечувалось іпотекою, предметом якої був будинок за адресою: АДРЕСА_2 (том 1, а.с. 17).

23.04.2008 року між Відкритим акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль» та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 був укладений кредитний договір №010/08-3/3684/в, відповідно до п. 2 ч. 1 якого банк надає позичальнику кредит, а позичальник приймає його на наступних умовах: розмір кредиту 140 000,00 доларів США, цільове використання: придбання нерухомого майна, дата остаточного повернення кредиту: 22.04.2023 року; процентна ставка: 14,5% річних (том 1, а.с. 8).

Для забезпечення вимог ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» за кредитним договороим № 010/08-3/3684/в від 23.04.2008 року був укладений договір іпотеки № 010/08-3/3684/в/1 між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» (далі - Іпотекодержатель) та ОСОБА_2 ( далі -Іпотекодавець), за умовами якого Іпотекодавець зобов`язується перед Іпотекодержателем повернути кредит в розмірі 140 000, 00 доларів США, сплатити проценти за його користування, комісійну винагороду, неустойку в розмірі та строки, передбачені кредитним договором (том 1, а.с. 9-13).

26.03.2009 року приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Сиротяк М.Р. було вчинено виконавчий напис, яким було запропоновано звернути стягнення на житловий будинок АДРЕСА_2 (том 1, а.с. 13).

07.04.2009 року головним державним виконавцем підрозділу примусового виконання рішень Відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Львівській області винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №12224634 на підставі виконавчого напису нотаріуса № 645 від 26.03.2009 року.

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 19.03.2010 року за заявою ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» порушено провадження у справі про банкрутство ФОП ОСОБА_2 (том 1, а.с. 6-7).

Постановою Господарського суду Львівської обл. від 20.10.2010 року у справі № 28/32, фізичну особу-підприємця ОСОБА_2 визнано банкрутом і відкрито ліквідаційну процедуру.

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 06.12.2019 року припинено процедуру ліквідації фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 та повноваження ліквідатора арбітражного керуючого Худоногової Л.Ю., провадження у справі закрито (том 1, а.с. 38-43).

Позивач вважає, що внаслідок дій відповідачів щодо порушення процедури про банкрутство йому завдано шкоду, оскільки такими діями принижено його ділову репутацію. Так, в результаті оголошення його банкрутом, тобто такою особою, яка не здатна виконати свої зобов`язання по укладеним договорам, діловій репутації позивача була завдана значна та непоправна шкода, оскільки всі контрагенти позивача та суб`єкти з якими він вступав у ділові відносини оцінювали його як учасника, який потенційно не може виконувати свої договірні зобов`язання.

Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має права на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

За змістом ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

За положеннями ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Статтею 3 Конституції України, статтею 297 ЦК України передбачено, що кожен має право на повагу до його честі і гідності. Честь і гідність фізичної особи є недоторканними. У разі порушення цих прав фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її честі і гідності.

У статті 32 Конституції України визначено, що кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації.

Згідно ч. 1 ст. 277 ЦК України, фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.

У пункті 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» судам роз`яснено, що при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

Відповідно до ст. 277 ЦК України, не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які будучи вираженням суб`єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростування, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень ст. 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Так, згідно ст. 299 ЦК України, фізична особа має право на недоторканість своєї ділової репутації. Фізична особа може звернутися до суду з позовом про захист своєї ділової репутації.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 01.12.2004 року № 18-рп/2004 поняття «порушене право», за захистом якого особа може звертатися до суду і яке вживається в низці законів України, має той самий зміст, що й поняття «охоронюваний законом інтерес». Щодо останнього, то в цьому ж рішенні Конституційний Суд України зазначив, що поняття «охоронюваний законом інтерес» означає правовий феномен, який: а) виходить за межі змісту суб`єктивного права; б) є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони; в) має на меті задоволення усвідомлення індивідуальних і колективних потреб; г) не може суперечити Конституції і законам України, суспільним інтересам, загальновизнаним принципам права; д) означає прагнення (не юридичну можливість) до користування у межах правового регулювання конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом; є) розглядається як простий легітимний дозвіл, тобто такий, що не заборонений законом. Охоронюваний законом інтерес регулює ту сферу відносин, заглиблення в яку для суб`єктивного права законодавець вважає неможливим або недоцільним.

Отже, гарантоване ст. 55 Конституції України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб порушення про яке стверджує позивач було обґрунтоване. Таке порушення прав має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав або інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Аналогічна правова позиція міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 09.06.2021 року у справі № 9901/55/19.

Верховний Суд у постанові від 16.10.2020 року по справі № 910/12787/17 дійшов таких висновків: «відсутність порушеного або оспорюваного права позивача є підставою для ухвалення рішення про відмову в задоволенні позову незалежно від інших встановлених судом обставин.

Порушенням розуміється такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке. Порушення права пов`язане з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково».

Згідно зі статтею 201 ЦК України честь, гідність і ділова репутація є особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством.

Пунктом 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» роз`яснено, що чинне законодавство не містить визначення понять гідності, честі чи ділової репутації, оскільки вони є морально-етичними категоріями й одночасно особистими немайновими правами, яким закон надає значення самостійних об`єктів судового захисту.

Зокрема, під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної цінності, з честю пов`язується позитивна соціальна оцінка особи в очах оточуючих, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло, а під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов`язків.

Пунктом 15 цієї постанови роз`яснено, що при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин:

а)поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб;

б)поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача;

в)поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності;

г)поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі.

Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена -неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням, чи критикою та чи є вона такою, що виходить за межі допустимої критики за встановлених судами фактичних обставин справи. Повинно бути зроблене чітке розмежування між констатацією фактів та оціночними судженнями. У той час як наявність фактів може бути продемонстровано, достовірність оціночних суджень не піддається доведенню. Вимогу доводити достовірність оціночних суджень неможливо виконати, вона порушує свободу думки як таку.

У пункті 18 вказаної вище постанови Пленуму Верховного Суду України судам роз`яснено, що згідно з положеннями статті 277 ЦК України і статті 10 ЦПК України 2004 року обов`язок довести, що поширена інформація є достовірною, покладається на відповідача, проте позивач має право подати докази недостовірності поширеної -інформації. Позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права.

Спростованою може бути інформація, яка містить відомості про події та явища факти), яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). В будь-якому випадку це має бути інформація, істинність якої можливо перевірити, існування таких фактів не залежить від їх суб`єктивного сприйняття чи заперечення через думки і погляди особи.

Відтак, предметом доказування у справах про захист честі, гідності та ділової репутації особи є доведення суду наявності в сукупності всіх зазначених обставин, а відповідно і складу правопорушення у діях відповідача, що дає підстави для задоволення позову. Відсутність хоча б одного з елементів складу правопорушення призводить як до відсутності самого правопорушення, так і до відмови у задоволенні позову.

Відповідно до положень частини другої статті 34 Господарського кодексу України дискредитацією суб`єкта господарювання є поширення у будь-якій формі неправдивих, неточних або неповних відомостей, пов`язаних з особою чи діяльністю суб`єкта господарювання, які завдали або могли завдати шкоди діловій репутації суб`єкта господарювання.

У цьому разі передусім варто звернути увагу на те, що на законодавчому рівні закріплено, що ділова репутація є особистим немайновим благом, яке охороняється цивільним законодавством (стаття 201 ЦК України). Право на недоторканність ділової репутації має як фізична (стаття 299 ЦК України), так і юридична особа (стаття 94 ЦК України).

Під діловою репутацією фізичної особи розуміють набуту особою суспільну оцінку її ділових і професійних якостей у разі виконання нею трудових, службових, громадських чи інших обов`язків, а під діловою репутацією юридичної особи, у тому числі підприємницьких товариств, фізичних осіб - підприємців, адвокатів, нотаріусів та інших осіб, - оцінку їх підприємницької, громадської, професійної чи іншої діяльності, яку здійснює така особа як учасник суспільних відносин (пункт 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи»).

Загальновідомим є той факт, що ділова репутація є одним із найважливіших немайнових благ фізичної особи, оскільки завдяки діловій репутації можна оцінити ділові якості, надійність, дотримання взятих на себе зобов`язань, моральні характеристики особи, тому формуванню позитивної ділової репутації приділяється багато часу, уваги й сил.

Так, в обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначає, що ініціювання та порушення процедури банкрутства на основі договору споживчого кредитування без згоди позивача, здійснення процедури банкрутства ФОП ОСОБА_2 всупереч вимогам закону та з врахуванням допущених в такій процедурі порушень; відсутності в діях відповідачів наміру досягнення цілей процедури банкрутства; поширення інформації про ФОП ОСОБА_2 як банкрута; застосування до ОСОБА_2 нечесної підприємницької діяльності з боку АТ «Райффайзен Банк Аваль»; збільшення суми заборгованості ОСОБА_2 в процедурі банкрутства в результаті уступки прав вимог за кредитними договорами АТ «Райффайзен Банк Аваль», та невиконання функцій Міністерством юстиції як органом з питань банкрутства призвело до порушення ділової репутації ОСОБА_2 та необхідності захисту його права.

Проте, суд не може погодитися з доводами позивача, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 91 Кодексу України з процедур банкрутства, відносини, пов`язані з провадженням у справах про банкрутство, визначених цим розділом, регулюються цим Кодексом.

Згідно ст. 34 Кодексу України з процедур банкрутства, заява про відкриття провадження у справі про банкрутство подається кредитором або боржником або Національним банком України у випадках, передбачених цим Кодексом.

Згідно ч. 1 ст. 277 ЦК України, фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.

Відповідно до вимог Кодексу України з процедур банкрутства, кредитор має законне право ініціювати процедуру банкрутства фізичної особи за наявності підтвердженої заборгованості, що відповідає встановленим вимогам, без необхідності отримання згоди боржника. Ініціювання та здійснення процедури банкрутства є законними процесуальними діями, спрямованими на захист інтересів кредитора та врегулювання фінансових зобов`язань, а не на завдання шкоди репутації позивача. Тому відсутність згоди позивача не є перешкодою для порушення процедури, оскільки законодавство не вимагає такої згоди. За таких обставин, позивач не довів, що ініціювання банкрутства супроводжувалося недостовірною інформацією чи наклепницькими діями, як того вимагає ст. 277 ЦК України.

Стосовно позовних вимог щодо здійснення процедури банкрутства всупереч вимогам закону та з урахуванням допущених в такій процедурі порушень, як таких, що принизили ділову репутацію позивача, суд зазначає.

Ст.ст. 331-3329 Кодексу України з процедур банкрутства, регулюють порядок здійснення процедур реструктуризації боргів або визнання фізичної особи банкрутом, включаючи судовий контроль, призначення арбітражного керуючого та інші аспекти, що забезпечують законність і прозорість процедури.

Відтак, здійснення процедури банкрутства є законним судовим процесом, що проводиться під контролем господарського суду відповідно до Кодексу України з процедури банкрутства. Цей процес спрямований на врегулювання фінансових зобов`язань, а не на приниження репутації позивача. Позивач не надав доказів, що процедура банкрутства проводилася з порушеннями чи супроводжувалася поширенням недостовірної інформації, яка могла б зашкодити його діловій репутації.

Стосовно позовних вимог щодо відсутності в діях відповідачів наміру досягнення цілей процедури банкрутства як таких, що принизили ділову репутацію позивача, суд зазначає.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Як вбачається, позивач стверджував, що дії відповідача не мали цілей банкрутства, однак не надав доказів, які б свідчили про зловмисний характер дій відповідача чи їхню спрямованість на приниження його ділової репутації, тому за відсутності таких доказів, це унеможливлює визнання дій відповідача такими, що завдали шкоди репутації, тим більше, що ст. 277 ЦК України вимагає доведення недостовірності інформації або умислу на приниження.

Стосовно позовних вимог щодо поширення інформації про позивача як банкрута як таких, що принизили ділову репутацію позивача, суд зазначає.

Відповідно до вимог Кодексу України з процедури банкрутства, відомості про порушення провадження у справі про банкрутство, визнання боржника банкрутом, а також про хід і результати провадження у справі про банкрутство підлягають оприлюдненню в порядку, встановленому цим Кодексом, на офіційному веб-сайті центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формуванню та реалізує державну політику у сфері банкрутства.

За таких обставин, поширення інформації про визнання позивачем банкрутом базується на судовому рішенні, яке є публічним відповідно до Закону України «Про доступ до судових рішень». Така інформація має суспільній інтерес, оскільки стосується захисту прав кредиторів, а відтак вимоги в цій частині є необґрунтованими.

Стосовно позовних вимог про застосування до позивача нечесної підприємницької діяльності як таких, що принизили ділову репутацію позивача, суд зазначає.

Відповідно до ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів», нечесна підприємницька практика забороняється. Нечесна підприємницька практика включає: 1) вчинення дій, що кваліфікуються законодавством як прояв недобросовісної конкуренції; 2) будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною.

Суд не вважає дії відповідачів нечесною підприємницькою діяльністю, що принизила ділову репутацію позивача, оскільки останній не довів фактів обману чи введення в оману як передбачено ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів», за таких обставин вказані твердження є необґрунтованими.

Стосовно позовних вимог щодо збільшення суми заборгованості ОСОБА_2 в процедурі банкрутства в результаті уступки прав вимог за кредитними договорами АТ «Райффайзен Банк Аваль» як таких, що принизили ділову репутацію позивача, суд зазначає.

Відповідно до ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); правонаступництва; виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); виконання обов`язку боржника третьою особою. Кредитор у зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом. Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За таких обставин, суд не розцінює збільшення суми заборгованості в процедурі банкрутства в результаті уступки прав вимог за кредитними договорами діями, що принижують ділову репутацію позивача, оскільки уступка права вимоги є законною дією, передбаченою ЦК України, яка дозволяє кредитору передавати свої права іншій особі без згоди боржника, якщо це не суперечить умовам договору. Збільшення суми заборгованості, якщо воно мало місце, є наслідком умов договорів споживчого кредиту і не має прямого зв`язку з приниженням ділової репутації, оскільки стосується економічних аспектів виконання зобов`язань.

Крім того, позивач стверджував, що інформація про визнання його банкрутом, поширена в засобах масової інформації, виставила його особою, не здатною виконувати свої зобов`язання, що призвело до негативної оцінки з боку контрагентів, які вважали його неспроможним виконувати договірні відносини. Однак, позивач не надав належних доказів поширення такої інформації в засобах масової інформації . Таким чином, твердження позивача про приниження його ділової репутації є його особистими судженнями, які не підтверджуються фактичними доказами.

Згідно ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Як визначено у ч. ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ст. 78 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно ч. ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Отже, позивач не довів факт поширення про нього негативної та недостовірної інформації, яка принижує його честь, гідність та ділову репутацію, що є підставою для відмови у задоволенні позову.

За таких обставин, позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Як визначено у ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача.

Оскільки суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову, то питання щодо розподілу судового збору судом не вирішується, а відповідачами не надано належних доказів на підтвердження понесення судових витрат.

Враховуючи викладене, керуючись ст. ст. 3, 32, 55 Конституції України, ст. ст. 11, 15, 16, 201, 277, 299 Цивільного кодексу України, ст. ст. 3, 4, 12, 13, 19, 76-81, 133-141, 259, 263-265, 273, 352-355, п.п. 15.5 п. 15 Розділу ХІІІ Перехідні положення Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

В позові ОСОБА_2 до Акціонерного товариства «Райффайзен Банк», Міністерства юстиції України про захист честі, гідності та ділової репутації - відмовити.

Позивач: ОСОБА_2 , АДРЕСА_3 ; РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідач-1: Акціонерне товариство «Райффайзен Банк», 01011, м. Київ, вул. Лєскова, буд. 9; .

Відповідач-2: Міністерство юстиції України, 01001, м. Київ, вул. Архітектора Городецького, буд. 13, .

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційні скарги на рішення подаються учасниками справи до Київського апеляційного суду через Печерський районний суд м. Києва, а з початку функціонування Єдиної інформаційно-телекомунікаційної системи безпосередньо до апеляційного суду, матеріали справи витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності Цивільним процесуальним кодексом України в редакції від 15.12.2017 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст судового рішення складений та підписаний 21.01.2025 року.

Суддя І.В. Григоренко