КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер апеляційного провадження: 22-ц/824/3997/2024
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 вересня 2024 року м. Київ

Справа № 939/762/23

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді-доповідача Ящук Т.І.,

суддів Кирилюк Г.М., Рейнарт І.М.,

за участю секретаря судового засідання Мех В.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Київхліб Агро», яка подана представником Довгалюком Романом Олександровичем, на рішення Бородянського районного суду Київської області від 16 жовтня 2023 року та додаткове рішення від 02 листопада 2023 року, ухвалені у складі судді Міланіч А.М.,

у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Київхліб Агро» про стягнення заборгованості,

встановив:

У квітні 2023 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Київхліб Агро» про стягнення заборгованості.

Свої вимоги позивач мотивувала тим, що між ОСОБА_2 та ТОВ «Київхліб агро» укладено ряд однотипних договорів оренди землі, а саме: від 17.03.2021 року № МН-В5 щодо оренди земельної ділянки з кадастровим номером :05:001:0051 площею 2,4788 га; від 17.03.2021 року № МН-В3 щодо оренди земельної ділянки з кадастровим номером :05:001:0065 площею 2,6859 га; від 17.03.2021 року № МН-В4 щодо оренди земельної ділянки з кадастровим номером :05:001:0066 площею 2,4570 га; від 17.03.2021 року № МН-В2 щодо оренди земельної ділянки з кадастровим номером :05:001:0070 площею 2,9454 га; від 17.03.2021 року № МН-В1 щодо оренди земельної ділянки з кадастровим номером :05:001:0071 площею 2,6675 га.

07.12.2021 року позивач стала власником вказаних земельних ділянок.

Також, між нею та відповідачем укладено договір оренди землі від 17.03.2021 року № ОЛ-В1 щодо оренди земельної ділянки з кадастровим номером :04:002:0093 площею 4,6520 га.

Відповідно до умов зазначених договорів оренди землі відповідач зобов`язався сплачувати щорічну орендну плату в розмірі 5 163,31 грн за один гектар переданої в оренду землі, що є еквівалентом 186,34 доларам США за офіційним курсом НБУ станом на момент укладення цих договорів і якщо на дату виплати орендної плати офіційний курс гривні відносно долара США зміниться, орендна плата збільшується орендарем пропорційно зміни курсу гривні відносно до долара США.

03.11.2022 року зазначені договори оренди землі розірвано.

Відповідачем не здійснено оплату за договорами, станом на 03.11.2022 року останній мав заборгованість у загальному розмірі 115 294,76 грн.

Також, п. 10.5 вказаних договорів оренди у разі прострочення строків перерахування орендарем (як повністю, так і частково) будь-якого з платежів, передбачених договорами, орендар зобов`язаний самостійно сплатити штраф у розмірі 10% від щорічного розміру орендної плати за об`єкт оренди протягом дня наступного, що іде за останнім днем строку/терміну на здійснення платежу. Штраф сплачується за кожні 10 календарних днів прострочення окремо.

Із урахуванням наведених обставин, позивач просила стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за договорами оренди в розмірі 115 294,76 грн, штраф у розмірі 252 371,20 грн, 3 % річних в розмірі 1037,14 грн, втрати від інфляції в розмірі 6464,32 грн.

Рішенням Бородянського районного суду Київської області від 16 жовтня 2023 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ТОВ «Київхліб агро» на користь ОСОБА_1 заборгованість за договорами оренди землі в розмірі 115 294,76 грн, штраф за прострочення строків перерахування орендної плати в розмірі 11 529, 47 грн, три проценти річних в розмірі 1037,14 грн та інфляційні втрати в розмірі 6464, 32 грн.

В іншій частині у задоволені позову відмовлено.

Додатковим рішенням Бородянського районного суду Київської області від 02 листопада 2023 року стягнуто з ТОВ «Київхліб агро» на користь ОСОБА_1 на відшкодування витрат по наданню правничої допомоги 14 500,70 грн.

Не погоджуючись з рішенням та додатковим рішенням суду першої інстанції, ТОВ «Київхліб агро» звернулося з апеляційною скаргою, у якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та винести постанову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі та у задоволенні заяви про винесення додаткового рішення.

Вказує, що суд першої інстанції не врахував п. 9.3 договорів оренди землі, в якому зазначено, зокрема, що договір вважається розірваним з моменту направлення повідомлення про розірвання орендарю, яке надсилається після спливу строку на виправлення порушень. 16.09.2022 року позивач направила відповідачу листи-вимоги, в п. 2 прохальної частини яких зазначено: «У зв`язку з достроковим розірванням Договору оренди землі у строк протягом 5 (п`яти) календарних днів з дати отримання даного листа повернути Орендодавцеві земельну ділянку у стані, придатному для використання за цільовим призначенням, не гіршому порівняно з тим у якому він одержав її в оренду». 26.10.2022 року повторно продубльовано та направлено повідомлення про розірвання договорів оренди землі. Позивач помилково зазначав, що договори оренди землі розірвано 05.11.2022 року. Суд першої інстанції залишив поза увагою той факт, що позивач здійснив реєстрацію припинення права оренди відповідача в листопаді 2022 року, що вказує на те, що позивач здійснив зловживання правом з метою створення умов отримання вигоди у грошовій формі, ігноруючи умови договорів оренди землі.

В останньому реченні п. 4.3 договорів оренди землі зазначено: «…У зв`язку із застосуванням коефіцієнту індексації нормативної грошової оцінки індекс інфляції не застосовується». Тобто, нарахування інфляційних втрат за період дії договорів оренди землі є прямо неправомірним, адже інфляційні втрати нараховуються на нормативну грошову оцінку, яка в свою чергу є базою для розрахунку орендної плати.

Строк оплати щодо другого платежу не настав, адже строк оплати був зазначений в договорах оренди землі до 31 грудня відповідного року, а на момент подання до суду першої інстанції позову такий момент був відсутній через дострокове розірвання оренди землі, що відповідно вказує на безпідставність позовних вимог, зокрема в частині другого платежу та похідних від нього нарахувань, штрафу, 3% річних, інфляційних втрат.

Позивачем жодним чином не надано обґрунтування, який курс ним був застосований при розрахунку розміру орендної плати та чому саме такий курс валюти використано.

На момент складання та подання позову позивач та його представник мали об`єктивну можливість подати договір про надання професійної правничої допомоги, проте всупереч нормам цивільного судочинства такий доказ не подали, як і клопотання на поновлення строку для подання такого доказу, що є підставою для скасування додаткового рішення.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги ТОВ «Київхліб агро».

Вказує, що факт розірвання договорів підтверджується повідомленнями та витягами з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права. Офіційним визнанням і підтвердженням державою факту набуття, зміни або припинення відповідного права є державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Тому датою розірвання договорів є дата реєстрації припинення права оренди - 03.11.2022 року.

При розрахунку суми щорічної орендної плати застосовано збільшення розміру орендної плати саме на 2 % у порівнянні з попереднім роком, з урахуванням курсу гривні відносно до долара США (36,5686 грн.) на ймовірну дату виплати (день подачі позовної заяви), що відповідає умовам договорів оренди землі.

Договорами оренди землі не встановлено, що за прострочення зобов`язання з боку відповідача позивач не має права нарахувати встановлений індекс інфляції за весь час такого прострочення.

Вказує, що представник позивача вчасно надав докази понесених позивачем витрат пов`язаних з правничою допомогою адвоката.

В судовому засіданні представник відповідача ТОВ «Київхліб агро» - Довгалюк Р.О. підтримав доводи апеляційної скарги, просив суд скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволенні позову.

В судовому засіданні 26 червня 2024 року представник позивача Коломієць Т.М. заперечувала проти доводів апеляційної скарги відповідача.

Після оголошення перерви, в дане судове засідання 25 вересня 2024 року позивач та її представник не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника відповідача, з`ясувавши обставини справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що оскільки відповідач, отримавши в користування земельні ділянки, не виконує взяті на себе зобов`язання щодо сплати орендної плати, то суд вважав за необхідне, задовольняючи позовні вимоги в цій частині, стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за договорами оренди земельних ділянок в заявленому розмірі 115 294,76 грн.

Оскільки п. 10.5 договорів оренди передбачено у разі прострочення строків перерахування орендарем платежів, передбачених договорами, в тому числі і орендної плати, сплату штрафу у розмірі 10% від щорічного розміру орендної плати, то суд дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь позивача штраф за прострочення строків перерахування орендної плати в розмірі 11 529,47 грн. (10% від суми боргу 115 294,76 грн.).

Зважаючи на те, що штраф за своєю правовою природою носить одноразовий характер, суд не вбачав за можливе неодноразове нарахування даного штрафу при триваючому порушенні, а тому в іншій частині зазначених вимог необхідно відмовити.

Оскільки відповідач своєчасно не сплатив позивачу суму орендної плати, чим прострочив виконання грошового зобов`язання, то він зобов`язаний сплатити ОСОБА_1 , окрім суми основного боргу та штрафу, 3 % річних від простроченої суми та компенсувати інфляційні збитки, шо становить відповідно : три проценти річних від простроченої суми боргу за період з 1 червня 2022 року по 20 грудня 2022 року в сумі 1037,14 грн. та інфляційні втрати за період з 1 червня 2022 року по 30 листопада 2022 року в сумі 6464,32 грн.

Суд не прийняв до уваги посилання відповідача як на підставу звільнення від сплати орендної плати на неможливість використання орендованих земельних ділянок для ведення сільськогосподарського виробництва в 2022 році у зв`язку з воєнними діями на цій території, а також розірвання укладених договорів оренди до закінчення календарного 2022 року, оскільки дані обставини не впливають на зобов`язання відповідача сплачувати орендну плату в межах дії договорів оренди, до того ж, територія Бучанського району була деокупована на початку квітня 2022 року і доказів неможливості користування вказаними земельними ділянками протягом усього 2022 року суду не надано.

З висновками суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позовних вимог в частині стягнення основної суми заборгованості та штрафу у визначеному судом розмірі колегія суддів погоджується, вважає такі висновки законними та обґрунтованими.

Рішення суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення штрафу було оскаржено також позивачем ОСОБА_1 , проте 29.07.2024 року представник ОСОБА_1 - Коломієць Т.М. подала клопотання про відмову від апеляційної скарги, у зв`язку з чим ухвалою суду від 25 вересня 2024 року було прийнято відмову ОСОБА_1 від апеляційної скарги та закрито апеляційне провадження в цій частині.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, між ОСОБА_2 та ТОВ «Київхліб агро» укладено договори оренди землі, за умовами яких ОСОБА_2 передала ТОВ «Київхліб агро» в строкове платне користування належні їй земельні ділянки з цільовим призначенням - для ведення особистого селянського господарства, що розташовані на території Новогребельської сільської ради Бородянського району Київської області, а саме: за договором від 17.03.2021 року № МН-В5 - земельну ділянку з кадастровим номером :05:001:0051, площею 2,4788 га; за договором від 17.03.2021 року № МН-В3 - земельну ділянку з кадастровим номером :05:001:0065 площею 2,6859 га; за договором від 17.03.2021 року № МН-В4 - земельну ділянку з кадастровим номером :05:001:0066 площею 2,4570 га; за договором від 17.03.2021 року № МН-В2 - земельну ділянку з кадастровим номером :05:001:0070 площею 2,9454 га; за договором від 17.03.2021 року № МН-В1 - земельну ділянку з кадастровим номером :05:001:0071 площею 2,6675 га, строком до 31.12.2028 року (т. 1 а. с. 9-26).

За умовами договорів дарування від 07.12.2021 року вказані земельні ділянки ОСОБА_2 були передані в дар ОСОБА_1 (т. 1 а. с. 27-36).

Також між ОСОБА_1 та ТОВ «Київхліб агро» укладено договір оренди землі від 17.03.2021 року № ОЛ-В1 щодо оренди земельної ділянки з кадастровим номером :04:002:0093 площею 4,6520 га (т. 1 а. с. 9-11).

Згідно з п. 4.1 зазначених договорів оренди землі за користування земельними ділянками орендар сплачує орендодавцю щорічну орендну плату в розмірі 5152,77 грн за 1 га переданої в оренду землі, що є еквівалентом 186,34 доларів США за офіційним курсом НБУ станом на момент укладення цього договору, а саме: за договором від 17.03.2021 року № ОЛ-В1 - 23 970,69 грн, що еквівалентно 866,85 доларам США; за договором від 17.03.2021 року № МН-В5 - 12 772,69 грн, що еквівалентно 461,90 доларам США; за договором від 17.03.2021 року № МН-В3 - 13 839,82 грн, що еквівалентно 500,49 доларам США; за договором від 17.03.2021 року № МН-В4 - 12 660,36 грн, що еквівалентно 457,84 доларів США; за договором від 17.03.2021 року № МН-В2 - 15 176,97 грн, що еквівалентно 548,85 доларам США; за договором від 17.03.2021 року № МН-В1 - 13 745,01 грн, що еквівалентно 497,06 доларам США.

Пунктами 4.2-4-4 договорів оренди землі передбачено, що якщо на дату виплати орендної плати офіційний курс гривні відносно до долара США зміниться в порівнянні з офіційним курсом НБУ станом на дату укладення договорів, орендна плата збільшується орендарем пропорційно зміни курсу гривні відносно до долара США без внесення змін та підписання додаткових угод до цього договору та виплачується з урахуванням зміни вказаного курсу.

Орендна плата щорічно автоматично збільшується на коефіцієнт індексації нормативної грошової оцінки для сільськогосподарських угідь, опублікований центральним органом виконавчої влади у сфері земельних відносин.

Орендна плата за користування земельними ділянками, що передані в оренду, сплачується щорічно в наступному порядку: перший платіж - 50% орендної плати за поточний рік сплачується до 31 травня поточного року, другий платіж - 50% орендної плати - до 31 грудня поточного року.

Відповідно до п. 9.3 договорів оренди землі орендодавець має право на розірвання цих договорів в односторонньому порядку у випадку несплати, прострочення сплати орендної плати орендарем та/або будь-яких інших платежів згідно цих договорів, у випадку використання ділянки з порушенням п. 5.1 договорів та/або погіршення її стану, якщо орендар не виправить вказані порушення протягом одного місяця з моменту надіслання орендодавцем орендарю повідомлення про виявлені порушення в письмовій формі. Договір вважається розірваним з моменту направлення повідомлення про розірвання орендарю, яке надсилається після спливу строку на виправлення порушень.

Відповідно до п. 10.5 договорів оренди землі у разі прострочення строків перерахування орендарем (як повністю, так і частково) будь-якого з платежів, передбачених договорами, орендар зобов`язаний самостійно сплатити штраф у розмірі 10% від щорічного розміру орендної плати за об`єкт оренди протягом дня наступного, що іде за останнім днем строку/терміну на здійснення платежу. Штраф сплачується за кожні 10 календарних днів прострочення окремо.

26.10.2022 року ОСОБА_1 направила на адресу ТОВ «Київхліб агро» повідомлення про розірвання договору оренди землі, у яких зазначила, що у зв`язку з систематичним простроченням виплати орендної плати 15.09.2022 року на адресу товариства було направлено претензію-вимогу, яку було отримано 26.09.2022 року. З огляду на вищевикладене та на підставі спливу місячного строку на виправлення порушень, повідомлено про розірвання договорів оренди землі від 17.03.2021 року з 27.10.2022 року (т. 1 а. с. 37-42).

Рішенням приватного нотаріуса Обухівського районного нотаріального округу Київської області Заставенко А.В. від 03.11.2022 року припинено у ТОВ «Київхліб агро» право оренди земельних ділянок за договорами оренди землі від 17.03.2021 року (т. 1 а. с. 45-50).

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

У спірних правовідносинах між сторонами виникли взаємні права та обов`язки на підставі укладених договорів оренди землі.

Частиною 1 ст. 2 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі.

Згідно з ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків.

Частиною 1 ст. 627 ЦК України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

За приписами ст. 1 Закону України «Про оренду землі», яка кореспондується з положеннями ч. 1 ст. 93 ЗК України, орендою землі є засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.

Відповідно до ст. 13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Право оренди земельної ділянки підлягає державній реєстрації відповідно до закону (ч. 5 ст. 6 Закону України «Про оренду землі»).

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 15 Закону України «Про оренду землі» істотними умовами договору оренди землі є, зокрема, орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, способу та умов розрахунків, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату.

Положеннями ст. 21 Закону України «Про оренду землі» орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди землі.

Розмір, умови і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Податкового кодексу України).

Обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції, якщо інше не передбачено договором оренди (ст. 21 Закону України «Про оренду землі»).

Частиною 1 ст. 24 Закону України «Про оренду землі» передбачено право орендодавця вимагати від орендаря, зокрема, своєчасного внесення орендної плати.

Відповідно до абз. 7 ч. 2 ст. 25 Закону України «Про оренду землі» орендар земельної ділянки зобов`язаний, зокрема своєчасно та в повному обсязі сплачувати орендну плату за земельну ділянку.

Згідно з ст. ст. 525, 526, 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Приписами ст. 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до п. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Положеннями ст. 625 ЦК України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно з наданим позивачем розрахунком заборгованість відповідача зі сплати орендної плати за договорами оренди землі від 17.03.2021 року за період з 01.01.2022 року по 31.05.2022 року складає 62 160,40 грн, за період з 01.06.2022 року по 03.11.2022 року - 53 134,37 грн, а всього - 115 294,76 грн., штраф за прострочення сплати орендної плати - 252 371,20 грн, 3% річних за період з 01.06.2022 року по 20.12.2022 року - 1037,14 грн, втрати від інфляції за період з 01.06.2022 року по 30.11.2022 року - 6464,32 грн (а. с. 4-5, 8).

Оцінюючи вказаний розрахунок заборгованості зі сплати орендної плати, колегія суддів виходить із такого.

Пунктом 4.2 договорів оренди землі передбачено, що якщо на дату виплати орендної плати офіційний курс гривні відносно до долара США зміниться в порівнянні з офіційним курсом НБУ станом на дату укладення договорів, орендна плата збільшується орендарем пропорційно зміни курсу гривні відносно до долара США без внесення змін та підписання додаткових угод до цього договору та виплачується з урахуванням зміни вказаного курсу.

З наданого позивачем розрахунку заборгованості зі сплати орендної плати вбачається, що позивач розрахував розмір щорічної орендної плати виходячи із суми, еквівалентної 1 долару США за офіційним курсом НБУ (36,5686 грн) станом на дату ймовірної виплати відповідачем орендної плати (станом на момент подання позову).

Крім того, відповідно до п. 4.3 договорів оренди землі орендна плата щорічно автоматично збільшується на коефіцієнт індексації нормативної грошової оцінки для сільськогосподарських угідь, опублікований центральним органом виконавчої влади у сфері земельних відносин. У випадку, якщо коефіцієнт індексації нормативної грошової оцінки буде меншим, або дорівнюватиме одиниці, розмір орендної плати збільшується на 2% у порівнянні з попереднім роком.

За інформацією із вебсайту Держгеокадастру значення коефіцієнта індексації нормативної грошової оцінки земель за 2022 рік складає 1,0 (для сільськогосподарських угідь (рілля, багаторічні насадження, сіножаті, пасовища та перелоги) та 1,15 (для земель і земельних ділянок (крім сільськогосподарських угідь).

Враховуючи наведене, позивач обґрунтовано здійснив розрахунок заборгованості зі сплати орендної плати виходячи із розміру 190,07 доларів США (186,34 долари США + 2%) за 1 га переданої в оренду землі.

Відповідач не спростував наданий позивачем розрахунок заборгованості зі сплати орендної плати.

Встановивши, що відповідач не здійснював належним чином своїх зобов`язань за договорами оренди землі, а саме не сплачував орендну плату за період із 01.01.2022 року до 03.11.2022 року, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про стягнення із відповідача на користь позивача заборгованості зі сплати орендної плати за вказаний період у розмірі 115 294,76 грн ( шість платежів, які мали бути здійснені до 31.05.2022 року , на суму 62 160 грн. 40 коп., та шість платежів за період з 01.06.2022 року до 03.11.2022 року - на суму 53 134 грн. 37 коп.) , а також 3% річних від простроченої суми ( 62 160 грн. 40 коп.) у розмірі 1037,14 грн.

Встановлено, що сторони у п. 10.5 договорів оренди землі передбачили, що у разі прострочення строків перерахування орендарем (як повністю, так і частково) будь-якого з платежів, передбачених договорами, орендар зобов`язаний самостійно сплатити штраф у розмірі 10% від щорічного розміру орендної плати за об`єкт оренди протягом дня наступного, що іде за останнім днем строку/терміну на здійснення платежу. Штраф сплачується за кожні 10 календарних днів прострочення окремо.

Враховуючи наведені положення договорів оренди землі, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для стягнення із відповідача на користь позивача штрафу за прострочення строків перерахування орендної плати в розмірі 11 529,47 грн (10% від суми боргу 115 294,76 грн). При цьому суд обґрунтовано зазначив, що штраф за своєю правовою природою носить одноразовий характер, а тому відсутні підстави для неодноразового нарахування даного штрафу за кожні 10 календарних днів прострочення окремопри триваючому порушенні.

Водночас, колегія суддів не може погодитися із висновками суду першої інстанції в частині стягнення з відповідача на користь позивача інфляційних втрат.

В останньому реченні п. 4.3 договорів оренди землі визначено, що у зв`язку із застосуванням коефіцієнту індексації нормативної грошової оцінки індекс інфляції не застосовується.

Оскільки позивач збільшив розмір орендної плати на 2% у зв`язку із застосуванням коефіцієнта індексації нормативної грошової оцінки та сторони в договорах оренди землі передбачили, що у такому випадку індекс інфляції не застосовується, то відсутні підстави для задоволення вимог позивача про стягнення із відповідача втрат від інфляції за період з 01.06.2022 року по 30.11.2022 року у розмірі 6 464,32 грн.

Крім того, норми ч. 2 ст. 625 ЦК України щодо сплати боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобов`язання, визначеного у гривнях. Разом із тим у випадку порушення грошового зобов`язання, предметом якого є грошові кошти, виражені в гривнях з визначенням еквіваленту в іноземній валюті, передбачені ч. 2 ст. 625 ЦК України інфляційні втрати стягненню не підлягають, оскільки втрати від знецінення національної валюти внаслідок інфляції відновлені еквівалентом іноземної валюти.

Таких висновків у подібних правовідносинах дійшов Верховний Суд України у постанові від 01 березня 2017 року у справі № 6-284цс17, а також Велика Палата Верховного Суду у постанові від 07 липня 2020 року у справі № 296/10217/15-ц(провадження № 14-727цс19).

Враховуючи те, що розмір заборгованості зі сплати орендної плати виражений в гривнях з визначенням еквіваленту в іноземній валюті - доларів США станом на дату платежу (зверненням із позовом до суду), передбачені ч. 2 ст. 625 ЦК України інфляційні втрати не підлягають стягненню із цих підстав.

Таким чином, доводи апеляційної скарги про безпідставне стягнення судом першої інстанції з відповідача на користь позивача інфляційних втрат знайшли своє підтвердження.

Разом з цим, доводи апеляційної скарги про те, що договори оренди землі є розірваними після спливу 5 днів з дати отримання відповідачем листів-вимог від 15.09.2022 року, а тому позивач помилково нараховував орендні платежі до 03.11.2022 року, є необґрунтованими, оскільки із наявних у матеріалах справи Витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права вбачається, що право користування земельними ділянками за укладеними договорами оренди землі від 17.03.2021 року у відповідача припинилося саме із 03.11.2022 року.

Доводи апеляційної скарги про те, що строк оплати щодо другого платежу не настав, адже строк оплати був зазначений в договорах оренди землі до 31 грудня відповідного року, а на момент подання до суду першої інстанції позову такий момент був відсутній через дострокове розірвання договору оренди землі, є безпідставними, оскільки розмір заборгованості зі сплати орендної плати розрахований позивачем пропорційно часу користування відповідачем земельними ділянками, а саме до 03.11.2022 року, а станом на момент пред`явлення позову ( 03 квітня 2023 року) визначений договором термін другого платежу - 31 грудня 2022 року також сплив.

При цьому із розрахунку 3% річних за прострочення сплати платежів вбачається, що позивач просила стягнути 3% річних лише за прострочення сплати першого платежу, який мав бути здійснений до 31 травня 2022 року.

Колегія суддів також відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що позивачем жодним чином не надано обґрунтування, який курс ним був застосований при розрахунку розміру орендної плати та чому саме такий курс валюти використано, оскільки зі змісту розрахунку заборгованості зі сплати орендної плати вбачається, що позивач розрахував розмір щорічної орендної плати виходячи із суми еквівалентної 1 долару США за офіційним курсом НБУ (36,5686 грн) станом на дату ймовірної виплати відповідачем орендної плати (станом на момент подання позову), що відповідає умовам договорів оренди землі. Відповідно до п. 4.2 договору застосовується курс долара США до гривні станом на дату виплати, проте така виплата здійснена відповідачем не була .

Відповідно до вимог ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку про часткову обґрунтованість доводів апеляційної скарги сторони відповідача, оскільки висновки суду не у повній мірі відповідають обставинам справи та щодо стягнення інфляційних втрат прийняті з порушенням норм матеріального та процесуального права, тому оскаржуване рішення в частині стягнення із відповідача на користь позивача інфляційних витрат в розмірі 6464,32 грн підлягає скасуванню із ухваленням нового рішення у цій частині про відмову в задоволенні позовних вимог. В іншій частині рішення суду є законним та обґрунтованим.

Згідно з ч. 1, п.1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 3 ст. 134 ЦПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.

Частинами 2-4 ст. 137 ЦПК України визначено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до ч. ч. 5, 6 ст. 137 ЦПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19) зауважено, що із запровадженням з 15 грудня 2017 року змін до ЦПК України законодавцем принципово по новому визначено роль суду у позовному провадженні, а саме: як арбітра, що надає оцінку тим доказам та доводам, що наводяться сторонами у справі, та не може діяти на користь будь-якої із сторін, що не відповідатиме основним принципам цивільного судочинства.

Саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.

Принцип змагальності знайшов свої втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявність підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності.

За правилами статей 12, 81 ЦПК України року кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до частини дев`ятої статті 83 ЦПК України копії доказів, що подаються до суду, заздалегідь надсилаються або надаються особою, яка їх подає, іншим учасникам справи. Суд не бере до уваги відповідні докази у разі відсутності підтвердження надсилання (надання) їх копій іншим учасникам справи, крім випадку, якщо такі докази є у відповідного учасника справи або обсяг доказів є надмірним, або вони подані до суду в електронній формі, або є публічно доступними.

Приймаючи до уваги договір про надання правової допомоги від 06.11.2017 року № 69-АО/2017 разом з додатком № 1, детальний опис робіт, виконаних адвокатом АО «Інтеракціо» Коломієць Т.М., необхідних для надання правової допомоги, акт виконаних робіт від 19.10.2023 року до договору про надання правової допомоги від 06.11.2017 року № 69-АО/2017, місцевий суд залишив поза увагою дотримання стороною позивача установленого процесуальним законом порядку пред`явлення до відшкодування відповідних судових витрат, зокрема порядку подання доказів і надсилання (надання) їх іншим учасникам справи, у зв`язку із чим дійшов помилкового висновку про наявність підстав для їх стягнення .

Колегія суддів звертає увагу на те, що у матеріалах справи відсутні належні докази направлення відповідачу зазначених документів.

Ураховуючи зазначене, а також положення частини дев`ятої статті 83 ЦПК України, суд першої інстанції не мав правових підстав для прийняття зазначених доказів та стягнення на їх підставі витрат на професійну правничу допомогу.

Аналогічний висновок зроблений Верховним Судом у постанові від 06 липня 2022 року у справі № 546/338/20.

Стороною позивача до заяви про ухвалення додаткового рішення додано докази направлення заяви разом зі доданими до неї доказами на електрону адресу представника відповідача - Довгалюка Романа ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ).

За змістом ч. ч. 1, 4 ст. 14 ЦПК України у судах функціонує Єдина судова інформаційно-комунікаційна система.

Єдина судова інформаційно-комунікаційна система відповідно до закону забезпечує обмін документами (надсилання та отримання документів) в електронній формі між судами, між судом та учасниками судового процесу, між учасниками судового процесу, а також фіксування судового процесу і участь учасників судового процесу у судовому засіданні в режимі відеоконференції.

Згідно з ч. 7 ст. 43 ЦПК України (у редакції, чинній на момент подання заяви про ухвалення додаткового рішення) у разі подання до суду в електронній формі заяви по суті справи, зустрічного позову, заяви про збільшення або зменшення позовних вимог, заяви про зміну предмета або підстав позову, заяви про залучення третьої особи, апеляційної скарги, касаційної скарги та документів, що до них додаються, учасник справи зобов`язаний надати доказ надсилання таких матеріалів іншим учасникам справи.

Такі документи в електронній формі направляються з використанням Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи або її окремої підсистеми (модуля), що забезпечує обмін документами, шляхом надсилання до електронного кабінету іншого учасника справи, а у разі відсутності в іншого учасника справи електронного кабінету чи відсутності відомостей про наявність в іншого учасника справи електронного кабінету - у паперовій формі листом з описом вкладення.

Разом з тим стороною позивача не надано належних доказів про направлення копії заяви про ухвалення додаткового рішення разом із доданими до неї матеріалами відповідачеві шляхом надсилання до електронного кабінету відповідача (за умови його існування) або на фактичну адресу проживання зазначеного учасника справи у паперовій формі листом з описом вкладення, адже нормами статті 43 ЦПК України не передбачена можливість направлення заяв з процесуальних питань на електронну пошту учасника справи. Крім того, заявником не надано доказів направлення відповідачу в установленому законом порядку документів, зазначених, як додатки до заяви.

Верховний Суд у постанові від 21 вересня 2022 року у справі № 725/1301/21 зазначив, що, «встановивши порушення позивачем установленого процесуальним законом порядку пред`явлення до відшкодування витрат на правничу допомогу, а саме не направлення позивачем на адреси інших учасників справи (відповідачів) документів, які підтверджують понесені витрати на правничу допомогу, що позбавило відповідачів можливості подати до суду клопотання про неспівмірність розміру таких витрат відповідно до частини шостої статті 137 ЦПК України, суд апеляційної інстанції обґрунтовано повернув без розгляду клопотання позивача про стягнення витрат на професійну правничу допомогу.»

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 246 ЦПК України, якщо сторона з поважних причин не може подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог.

Таким чином, виходячи зі змісту ст. 246 ЦПК України, вирішення питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог допускається у разі, якщо сторона з поважних причин не може подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі.

Відповідно до висновків Верховного Суду в постановах від 10 січня 2024 року в справі № 285/5547/21, від 31 січня 2024 року в справі № 758/9989/16-ц, у випадку, якщо сторона з поважних причин до закінчення судових дебатів не могла подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, та подає ці докази разом з відповідною заявою після прийняття рішення по суті позовних вимог, то така сторона повинна обґрунтувати поважність причин не подання таких доказів суду до закінчення судових дебатів у справі. У разі відсутності обґрунтування поважних причин чи їх неповажності суд відмовляє в задоволенні заяви про стягнення витрат.

Разом з тим, як вбачається з заяви про долучення доказів судових витрат від 19 жовтня 2023 року, представник позивача подала до суду: копію договору про надання правової допомоги від 06 листопада 2017 року, копію ордеру та копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю, копію детального опису робіт, виконаних адвокатом АО «Інтеракціо», копію акту про надання правової допомоги від 19 жовтня 2023 року.

Однак, у заяві про долучення доказів судових витрат від 19 жовтня 2023 року представником позивача не зазначено будь-яких причин, з яких вказані докази не могли бути подані до завершення судових дебатів - 16 жовтня 2023 року, враховуючи, що представником позивача подано лише розрахунок витрат, які сторона має понести у зв`язку з наданням правової допомоги, а не докази понесених судових витрат, як вимагає ч. 1 ст. 246 ЦПК України.

Як зазначив Верховний Суд у постанові від 25 квітня 2024 року у справі № 752/22967/20, «апеляційний суд не звернув увагу на те, що до закінчення судових дебатів у справі не було подано докази, що підтверджують розмір понесених відповідачем судових витрат на правничу допомогу, надану адвокатом С., як і попереднього розрахунку суми судових витрат та відповідної заяви про стягнення таких витрат. У заяві поданій після прийняття рішення по суті позовних вимог відсутні аргументи щодо поважних причин неподання таких доказів суду до закінчення судових дебатів у справі. Тому у апеляційного суду були відсутні підстави для задоволення заяви про стягнення понесених відповідачем судових витрат на правничу допомогу, надану адвокатом С.»

Враховуючи, що представник позивача повідомила у позовній заяві про те, що позивачем буде понесено судові витрати на правову допомогу у розмірі 30 000 грн, однак до закінчення судових дебатів у справі не було подано доказів, що підтверджують розмір понесених ( або тих, має понести позивач) судових витрат на правничу допомогу, як і попереднього розрахунку суми судових витрат, а в заяві від 19 жовтня 2023 року відсутні будь-які аргументи щодо поважних причин неподання таких доказів суду до закінчення судових дебатів, колегія суддів дійшла висновку, що заява представника позивача ОСОБА_1 - Коломієць Т.М. про ухвалення додаткового судового рішення про стягнення судових витрат підлягає залишенню без задоволення.

Керуючись ст. ст. 268, 367, 368, 374 - 376, 381 - 383 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Київхліб Агро», яка подана представником Довгалюком Романом Олександровичем - задовольнити частково.

Рішення Бородянського районного суду Київської області від 16 жовтня 2023 року - скасувати в частині стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Київхліб Агро» на користь ОСОБА_1 інфляційних витрат в розмірі 6464 грн. 32 коп. та ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Київхліб Агро» про стягнення інфляційних витрат - відмовити.

В іншій частині рішення Бородянського районного суду Київської області від 16 жовтня 2023 року - залишити без змін.

Додаткове рішення Бородянського районного суду Київської області від 02 листопада 2023 року - скасувати.

У задоволенні заяви представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 про стягнення витрат на професійну правничу допомогу - відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складено 28 лютого 2025 року.

Суддя - доповідач: Ящук Т.І.

Судді: Кирилюк Г.М.

Рейнарт І.М.