Провадження №: 2-о/755/537/24
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" грудня 2024 р. місто Київ

Дніпровський районний суд м. Києва у складі:

Головуючого судді - САВЛУК Т.В.,

секретарі Лазоренко Н.В.,

сторони цивільного процесу:

представник заявник - адвокат Кишеня В.С.,

представник заінтересованої особи (Київської міської ради) - не з`явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Дніпровського районного суду міста Києва, в залі суду, в порядку окремого провадження цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа - Київська міська рада, про встановлення факту спільного проживання зі спадкодавцем на момент відкриття спадщини,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернулася до суду, в порядку окремого провадження, із заявою про встановлення факту постійного проживання ОСОБА_1 разом зі спадкодавцем ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянкою України, на час відкриття спадщини ІНФОРМАЦІЯ_2 (дата смерті спадкодавця), за адресою: АДРЕСА_1 .

15 серпня 2024 року Дніпровським районним судом міста Києва постановлено ухвалу про відкриття провадження у цивільній справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа - Київська міська рада, про встановлення факту спільного проживання зі спадкодавцем на момент відкриття спадщини та призначено розгляд справи в порядку окремого провадження з проведенням судового засідання з повідомленням (викликом) сторін.

Представник заявника - адвокат Кишеня Володимир Сергійович у судовому засіданні просив заяву задовольнити з підстав наявних у справі доказів, додатково пояснив, що заявник ОСОБА_1 є дочкою ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_2 , якій належало на праві приватної спільної сумісної власності квартира, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 . На час смерті ОСОБА_2 заявник постійно проживала разом із нею за адресою: АДРЕСА_1 . Після смерті ОСОБА_2 відкрилась спадщина на вищевказану квартиру. Заявник звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті матері, але їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом у зв`язку з пропуском шестимісячного строку на звернення із заявою. З метою отримати право на прийняття спадщини ОСОБА_1 звернулася до суду з заявою про встановлення факту спільного проживання зі спадкодавцем на момент відкриття спадщини.

Представник заінтересованої особи - Київської міської ради у судове засідання не з`явилася, про день, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, подала до суду письмові пояснення, в яких просила здійснювати розгляд справи у її відсутність та ухвалити рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Отже, вислухавши пояснення представника заявника, з`ясувавши фактичні обставини справи, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд дійшов висновку, що надані заявником докази та повідомлені ним обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, дають підстави для ухвалення судового рішення, виходячи з наступного.

Спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. (ст.ст. 1216-1218 Цивільного кодексу України)

Згідно із вимогами статті 1268 Цивільного кодексу України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. (ст. 1269 Цивільного кодексу України)

Судом встановлено, що ОСОБА_1 народилася ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 від 04 березня 1968 року.

Згідно зі свідоцтвом про народження матір`ю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , вказана « ОСОБА_2 », батьком - « ОСОБА_4 ».

25 вересня 1987 року ОСОБА_1 зареєструвала шлюб з ОСОБА_5 , її прізвище після державної реєстрації шлюбу змінено на « ОСОБА_1 », цей шлюб розірвано 06 липня 1999 року, що підтверджено витягом із Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу щодо підтвердження дошлюбного прізвища від 25 липня 2024 року.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 , видане Дніпровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ).

За життя ОСОБА_2 не залишила заповіт, єдиним спадкоємцем першої черги за законом є дочка померлої - ОСОБА_1 .

За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220, 1222, 1270 Цивільного кодексу України).

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (частина перша статті 1269 Цивільного кодексу України).

Таким чином, право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

У відповідності до абз. 3 п. 3 роз`яснень постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця, яке визначається за правилами ст. 29, ч. 2 ст. 1221 ЦК України. Якщо спадкодавець мав кілька місць проживання, місцем відкриття спадщини вважається останнє місце реєстрації спадкодавця.

Відповідно до статей 1296, 1297 Цивільного кодексу України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

16 липня 2024 року ОСОБА_1 звернулася до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Яворської Н.В. із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті спадкодавця - ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , однак нотаріусом відмовлено у вчиненні нотаріальної дії з посиланням на пропущення шестимісячного строку для прийняття спадщини.

Окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Підставою звернення до суду в порядку окремого провадження є вимога заявника ОСОБА_1 встановити юридичний факт, що вона, ОСОБА_1 , спадкоємець за законом, проживала до часу відкриття спадщини зі спадкодавцем ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , за адресою: АДРЕСА_1 .

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. (ч. 3 ст. 12 Цивільного процесуального кодексу України)

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. (ст. 76 Цивільного процесуального кодексу України)

Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. (ч. 1 ст. 82 Цивільного процесуального кодексу України)

Як роз`яснено у п.п. 2, 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року за №7 «Про судову практику у справах спадкування», якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд про встановлення цих фактів. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку з цим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутись в суд з заявою про встановлення факту постійного проживання з спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Відповідно до роз`яснень, що містяться в п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення факту, якщо згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

07 серпня 2024 року мешканцями будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_2 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 складено акт про те, що ОСОБА_1 проживає за адресою: АДРЕСА_1 з лютого 2022 року по теперішній час.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. (ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України)

Принцип змагальності тісно пов`язаний з процесуальною рівністю сторін і забезпечує повноту фактичного й доказового матеріалу, наявність якого є важливою умовою з`ясування обставин справи. Відповідно до вказаного принципу, особи, зацікавлені в результаті справи, вправі відстоювати свою правоту у спорі шляхом подання доказів; участі в дослідженні доказів, наданих іншими особами шляхом висловлення своєї думки з усіх питань, що підлягають розгляду у судовому засіданні. Змагальність є різновидом активності зацікавленої особи (сторони). Особи, які беруть участь у справі, вправі вільно розпоряджатися своїми матеріальними і процесуальними правами й активно впливати на процес з метою захисту прав і охоронюваних законом інтересів.

Виходячи зі змісту п. 2 ст. 78 Цивільного процесуального кодексу України, згідно з якої обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Показання свідка - це повідомлення про відомі йому обставини, які мають значення для справи. Не є доказом показання свідка, який не може назвати джерела своєї обізнаності щодо певної обставини. (стаття 90 Цивільного процесуального кодексу України)

Для доведення обставин у справі щодо проживання заявника разом з матір`ю ОСОБА_2 по день її смерті за адресою: АДРЕСА_1 , заявником подано клопотання про виклик у судове засідання свідків - ОСОБА_7 , ОСОБА_9 . Свідки у судовому засіданні пояснили, що особисто знають померлу ОСОБА_2 та її доньку ОСОБА_1 , які разом проживали в одній квартирі за адресою: АДРЕСА_1 . Протягом останніх років стан здоров`я матері заявника погіршився та став вкрай важким, вона не могла обходитися без сторонньої допомоги, весь цей час ОСОБА_1 допомагала своїй матері у побутових справах, доглядала за нею, забезпечувала її продуктами харчування та лікарськими засобами, надавала грошову допомогу, всі витрати на поховання матері та оплату ритуальних послуг заявниця несла самостійно.

Виходячи з положень ч. 1 ст. 1296 Цивільного кодексу України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. З цієї норми випливає, що прийняття спадщини має важливе практичне значення: з ним пов`язана можливість оформлення права власності на спадкове майно шляхом видачі нотаріусом правовстановлюючого документа - свідоцтва про право на спадщину та реєстрації, у випадках, визначених законом, прав на неї.

При цьому, слід враховувати, що чинним законодавством не розкривається поняття постійного місця проживання фізичної особи, тому визнання цього факту розцінюється законом як встановлення факту, що має юридичне значення.

Відповідно до ч. 6 ст. 29 Цивільного кодексу України фізична особа може мати кілька місць проживання. Це означає, що особа є вільною у виборі місця проживання і може мати декілька місць проживання, а зареєстрованим може бути лише одне місце проживання.

Згідно з пп. 4.10 п. 4 гл. 10 розділу 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України видача свідоцтва про право на спадщину спадкоємцям, які прийняли спадщину, жодним строком не обмежена. Тобто спадкоємець, який прийняв спадщину, може звернутися за видачею свідоцтва протягом будь-якого часу після закінчення строку, встановленого для прийняття спадщини. Особливе значення при цьому має факт постійного проживання спадкоємця на час відкриття спадщини разом із спадкодавцем, який підтверджує фактичне прийняття спадщини і має бути доведений спадкоємцем.

В останньому випадку зазначені обставини є підставою для звернення з позовом або заявою (в залежності від наявності або відсутності спору щодо спадкового майна) про встановлення факту постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не з позовом про надання додаткового строку для прийняття спадщини (п. 2 Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року) Отже, законодавець в даному випадку висунув вимогу про обов`язковість постійного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, що ставить прийняття спадщину у такому випадку в залежність від факту спільного постійного проживання вказаних осіб.

Як випливає із п. 3.22 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, у разі відсутності у паспорті такого спадкоємця відмітки про реєстрацію його місця проживання доказом постійного проживання із спадкодавцем можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідного органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець на день смерті спадкодавця проживав разом із цим спадкодавцем.

Метою встановлення факту спільного проживання заявника зі спадкодавцем є необхідність реалізації права на оформлення спадкового майна, отже, такий факт породжує юридичні наслідки.

Таким чином, враховуючи, що встановлення даного факту необхідно заявнику для оформлення спадщини за законом щодо майна спадкодавця, обраний спосіб захисту для відновлення прав заявника для прийняття спадщини у встановленому порядку узгоджується з нормами чинного законодавства, не порушує прав та інтересів інших осіб, дослідженні судом докази на підтвердження заявлених вимог є належними та допустимими входять до предмету доказування, тому наявні підстави вважати, що вимоги ОСОБА_1 щодо встановлення факту постійного проживання разом із спадкодавцем ОСОБА_2 на час відкриття спадщини є обґрунтованими та підлягають задоволенню у спосіб обраний заявником.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). (ст. 89 Цивільного процесуального кодексу України)

За наведених та встановлених обставин, суд дійшов висновку, що заява ОСОБА_1 , заінтересована особа - Київська міська рада, про встановлення факту спільного проживання зі спадкодавцем на момент відкриття спадщини є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

Відповідно до вимог ч. 7 ст. 294 Цивільного процесуального кодексу України при ухваленні судом рішення в порядку окремого провадження судові витрати не відшкодовуються.

Враховуючи викладене та керуючись статтями 29, 1216-1218, 1220, 1222, 1223, 1233, 1234, 1258, 1268, 1269, 1270, 1296, 1297 Цивільного кодексу України, статтями 9, 10, 12, 18, 263-265, 294, 315-319, 353, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-

у х в а л и в :

Заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа - Київська міська рада, про встановлення факту спільного проживання зі спадкодавцем на момент відкриття спадщини, - задовольнити.

Встановити факт спільного проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , громадянки України, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 , разом зі спадкодавцем ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянкою України, на час відкриття спадщини ІНФОРМАЦІЯ_2 (дата смерті спадкодавця), за адресою: АДРЕСА_1 .

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

С у д д я