Провадження № 2/202/2620/2024
ІНДУСТРІАЛЬНИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ДНІПРОПЕТРОВСЬКА
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 серпня 2024 року м. Дніпро

Індустріальний районний суд міста Дніпропетровська в складі головуючого судді Марченко Н.Ю. за участю секретаря судового засідання Шульги А.О., представника позивача Данілова Д.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2023 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» звернулося з позовом, в якому зазначає, що 05 вересня 2018 року ОСОБА_1 уклав із Акціонерним товариством «Ідея Банк» кредитний договір № С-404-0.

07 липня 2023 року між АТ «Ідея Банк» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» був укладений договір факторингу № 07072023, відповідно до якого АТ «Ідея Банк» відступило ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» право грошової вимоги за вищевказаним кредитним договором.

Згідно з п. 2.1. Договору факторингу АТ «Ідея Банк» відступає, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає право вимоги та в їх оплату зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження АТ «Ідея Банк» за плату та на умовах, визначених цим договором.

Відповідно до пункту 2.2. Договору факторингу права вимоги, які АТ «Ідея Банк» відступає ТОВ «ФК «ЄАПБ» за цим договором, відступаються (передаються) в розмірі заборгованості боржників перед АТ «Ідея Банк», та визначені в реєстрі боржників, що підписується сторонами у паперовому вигляді в день укладання цього договору. Реєстр боржників після належного його підписання сторонами вважається невід`ємною частиною договору.

Відповідно до реєстру боржників № 2 до Договору факторингу ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло право грошової вимоги до відповідача в сумі 15 356,86 грн., з яких: 6784,71 грн. сума заборгованості за основним боргом; 8572,15 грн. заборгованість за відсотками.

З моменту отримання права вимоги відповідачу не здійснювалося жодних додаткових нарахувань.

Отже, посилаючись на вказані обставини, а також те, що відповідач не виконує належним чином взяті на себе зобов`язання за укладеним договором, позивач просить стягнути з відповідача на свою користь заборгованість у розмірі 15356 грн. 86 коп., з яких: 6784,71 грн. заборгованість за основним боргом; 8572,15 грн. заборгованість за відсотками, а також стягнути судові витрати.

Ухвалою Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 08 січня 2024 року у справі було відкрито спрощене позовне провадження з повідомленням (викликом) сторін.

До початку розгляду справи по суті відповідачем був поданий відзив на позов, в якому він позов не визнав.

Так, відповідач у своєму відзиві заперечив отримання ним грошових коштів за кредитним договором № С-404-0 від 05 вересня 2018 року, посилаючись на те, що позивачем не надано доказів, а саме виписок по банківському рахунку, платіжних доручень, платіжних інструкцій, меморіальних ордерів, інших первинних документів відповідно до Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного Банку України від 04.07.2018 № 75, Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, що затверджена постановою Правління Національного Банку України від 21.01.2024 № 22, які б підтверджували отримання ним кредитних коштів.

На думку відповідача, наданий позивачем прибутковий позабалансовий ордер від 05.08.2018 не є доказом видачі кредиту, так як згідно з цим документом операція була здійснена у розмірі однієї гривні. До того ж такий прибутковий позабалансовий ордер не містить обов`язкових реквізитів первинного документа, а саме підпису і печатки банку платника.

Отже, відповідач вважав, що позивачем не доведено укладення кредитного договору.

Звертав увагу, що текст кредитного договору не містить усіх істотних умов, зокрема строку кредитування, порядку і строку виконання зобов`язань. Позивачем не доведено, що строк виконання зобов`язання настав та є правові підстави для звернення до суду.

Крім того, звертав увагу, що ознайомлення з паспортом споживчого кредиту, його підписання не означає укладення договору про споживчий кредит та дотримання його форми, оскільки в паспорті споживчого кредиту не відбувається фіксація волі сторін договору та його змісту.

Наданий позивачем паспорт споживчого кредиту містить лише узагальнену інформацію про умови кредитування та орієнтовну вартість кредиту.

Також відповідач вважає, що позивачем не надано належних і допустимих доказів відступлення права вимоги за кредитним договором № С-404-0 від 05 вересня 2018 року на підставі договору факторингу № 07072023 від 07 липня 2023 року. Позивач надав копію договору факторингу не в повному обсязі, що позбавляє можливості ознайомитися в повній мірі з істотними умовами договору.

Крім того, наданий витяг із реєстру боржників № 2 до Договору факторингу не містить підпису та печаток сторін, які б підтверджували дійсність переходу права вимоги за кредитним договором. За відсутності підписаного між ІТ «Ідея банк» і ТОВ Фінансова компанія «ЄАПБ» Реєстру боржників № 2 не доведено відступлення права вимоги.

Позивачем не надано доказів на підтвердження сплати новим кредитором первісному кредитору грошових коштів за передачу права грошової вимоги та зарахування їх на рахунок останнього.

Отже, оскільки позивач не надав доказів на підтвердження видачі кредитних коштів, умов договору та відступлення права вимоги, просить у задоволенні позову відмовити.

Позивач своїм правом подати відповідь на відзив не скористався.

У судове засідання представник позивача не з`явився, в позовній заяві просив проводити судовий розгляд у його відсутність.

У свою чергу, представник відповідача адвокат Данілов Д.І. в судовому засіданні позов не визнав та просив відмовити в його задоволенні з підстав, викладених у відзиві на позов.

Суд, з`ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, приходить до висновку, що позовні вимоги ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» підлягають частковому задоволенню з наступних підстав:

Судом установлено, що 05 вересня 2018 року між Акціонерним товариством «Ідея банк» і ОСОБА_1 була укладена угода № С-404-0 про відкриття кредитної лінії та обслуговування кредитної картки.

Згідно з пунктом 2 цієї угоди Банк відкриває клієнту поточний рахунок НОМЕР_1 у валюті гривня, операції за яким можуть здійснюватися за дебетно-кредитною схемою обслуговування з використанням електронного платіжного засобу.

Пунктом 3 Угоди визначено, що банк надає клієнту кредит шляхом встановлення відновлювальної кредитної лінії по поточному рахунку на наступних умовах: максимальний ліміт кредитної лінії встановлюється у розмірі 200 000 грн. Ліміт кредитної лінії доступний клієнту на момент укладення Угоди становить 6 000 грн. Процентна ставка за користування кошами кредитної лінії становить 48,00% річних. Розмір обов`язкового мінімального платежу встановлюється Тарифами банку та Договором.

Перед укладенням цієї угоди відповідач також був ознайомлений з паспортом споживчого кредиту, в якому зазначено, що кредит надається на споживчі цілі, строк кредитування 12 місяців, процентна ставка фіксована 48,00 % річних.

Крім того, судом установлено, що 07 липня 2023 року між Акціонерним товариством «Ідея банк» і Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» був укладений договір факторингу № 07072023, відповідно до якого клієнт відступає фактору, а фактор приймає права вимоги та в їх оплату зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату та на умовах, визначених цим договором (п. 2.1 Договору).

Права вимоги, які клієнт відступає фактору за цим договором, відступаються (передаються) в розмірі заборгованості боржників перед клієнтом та визначені в Реєстрі боржників, що підписується сторонами у паперовому вигляді в день укладення цього договору (п. 2.2 Договору).

Згідно з витягом із Реєстру боржників № 2 до Договору факторингу № 07072023 від 07.07.2023 Акціонерним товариством «Ідея банк» було відступлено Товариству з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» право вимоги до боржника ОСОБА_1 за кредитним договором № С-404-0 від 05.09.2018: заборгованість за основним боргом 6784,71 грн., заборгованість за відсотками 8572,15 грн., загальна сума заборгованості 15356,86 грн.

Згідно з наданим розрахунком заборгованості, складеним представником ТОВ «ФК «ЄАПБ», як на момент відступлення права вимоги, так і станом на 30.11.2023, заборгованість за кредитним договором № С-404-0 від 05.09.2018 складає 15 356,86 грн.

При вирішення спору про стягнення вказаних сум з відповідача суд виходить із наступного:

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Частиною 1 статті 1049 ЦК України також передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно зі статтею 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Відповідно до статей 526, 530 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, та у встановлений строк.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою, внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином відступлення права вимоги.

Кредитор у зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом (частина 2 статті 512 ЦК України).

Статтею 514 ЦК України визначено, щодо до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з частиною 1 статті 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Згідно зі статтею 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За змістом частин 1, 3 статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Стаття 80 ЦПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ч. 1 ст. 95 ЦПК України письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Суд вважає доведеним, що 05.09.2018 між АТ «Ідея Банк» і відповідачем ОСОБА_2 був укладений кредитний договір, відповідно до якого відповідач отримав кредитні кошти, оскільки відповідачем була особисто підписана угода № С-404-0 про відкриття кредитної лінії та обслуговування кредитної картки.

Суд не приймає до уваги доводи відповідача про недоведеність надання йому кредиту, зокрема щодо не надання первинних банківських документів на підтвердження видачі кредитних коштів, оскільки безпосередньо в угоді про відкриття кредитної лінії та обслуговування кредитної картки, яка підписана відповідачем 05.09.2018, зазначено про відкриття йому АТ «Ідея Банк» поточного рахунку та відкриття кредитної лінії.

Підписуючи особисто таку угоду, відповідач підтвердив, що ліміт кредитної лінії, доступний на момент укладення цієї угоди, становить 6000 грн.

Відповідач у своєму відзиві підписання цієї угоди не заперечував, клопотання про призначення у справі судової почеркознавчої експертизи не заявляв.

При цьому суд враховує, що в даному випадку позивач не є володільцем банківської інформації, докази зарахування кредитних коштів на рахунок відповідача не знаходяться в його володінні.

Навпаки саме відповідає має доступ до свого банківського рахунку та інформації про рух коштів по такому рахунку.

Отже, заперечуючи проти позову в частині видачі суми кредиту, саме відповідач повинен довести, що кредитні кошти йому не були надані.

Разом із тим, відповідач не надав доказів неотримання ним кредиту, зокрема виписку по його банківському рахунку на підтвердження факту не надходження кредитних коштів.

Посилання відповідача на долучену позивачем копію позабалансового ордеру від 05.08.2018 суд не може взяти до уваги як доказ невидачі кредиту, оскільки в такому ордері зазначено, що він є прибутковим, а не видатковим, тобто оформлений для зарахування коштів від платника, а не їх видачі отримувачу.

Суд вважає, що отримання відповідачем кредиту підтверджується підписаною ним угодою від 05.09.2018, що відповідачем не спростовано.

Також суд вважає доведеним відступлення АТ «Ідея Банк» на користь ТОВ «ФК «ЄАПБ» права вимоги за договором, укладеним із відповідачем, що підтверджується копією договору факторингу від 07.07.2023, витягом із реєстру боржників, який є додатком до такого договору, а також копією платіжної інструкції № 19913 від 11.07.2023 про здійснення оплати за відступлення права вимоги.

Суд звертає увагу, що договір факторингу недійсним не визнаний, тому у суду немає сумнівів щодо наявності у позивача права вимоги до відповідача.

Поряд із цим судом також враховується, що, заявляючи позовні вимоги про стягнення з відповідача на свою користь заборгованості в розмірі 15356,86 грн., з яких 6784,71 грн. заборгованість за основним боргом та 8572,15 грн. заборгованість за відсотками, позивач не надав належного розрахунку заборгованості відповідача, адже долучений до позовної заяви розрахунок не містить детального розрахунку суми боргу (зазначена лише загальна сума боргу за кредитом і нарахованими відсотками).

Тож з огляду на неподання позивачем належних доказів щодо розміру заборгованості за кредитним договором, суд при вирішенні спору між сторонами, керуючись принципом диспозитивності та змагальності сторін, виходить із наявних у справі даних та доказів.

Суд бере до уваги, що згідно з укладеною угодою кредитна лінія була надана відповідачу в розмірі 6000 грн. на строк 12 місяців зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 48,00 % річних, а саме 474,70 грн. за кожні 1000 грн. (п. 3.2., 3.3., 5.11 Угоди від 05.09.2018), що також узгоджується з паспортом споживчого кредиту.

Будь-яких інших даних та доказів щодо умов кредитування, в тому числі строку дії договору, сторони не надали.

Визначаючи суму заборгованості, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача як правонаступника первісного кредитора, суд враховує, що за статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

При цьому частиною першою статті 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Так, у пункті 91 постанови Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12-ц (провадження № 14-10цс18) був зроблений висновок, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

В постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 лютого 2020 року у справі № 912/1120/16 (провадження № 12-142гс19) також зазначено, що в межах кредитного договору позичальник отримує позичені кошти у своє тимчасове користування на умовах повернення, платності і строковості. У постановах Великої Палати Верховного Суду неодноразово вказувалося на те, що цивільне законодавство передбачає як випадки, коли боржник правомірно користується наданими йому коштами та має право не сплачувати кредитору свій борг протягом певного узгодженого часу, так і випадки, коли боржник повинен сплатити борг кредитору, однак не сплачує коштів, користуючись ними протягом певного строку неправомірно. Зокрема, відносини щодо сплати процентів за одержання боржником можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу врегульовані частиною першою статті 1048 ЦК України. Такі проценти є звичайною платою боржника за право тимчасово користуватися наданими йому коштами на визначених договором та законодавством умовах, тобто у межах належного та добросовісного виконання сторонами договірних зобов`язань, а не у випадку їх порушення. Натомість наслідки прострочення грошового зобов`язання (коли боржник повинен сплатити грошові кошти, але неправомірно не сплачує їх) також урегульовані законодавством. У випадках, коли боржник порушив умови договору, прострочивши виконання грошового зобов`язання, за частиною першою статті 1050 ЦК України застосуванню у таких правовідносинах підлягає положення статті 625 цього Кодексу. За наведеним у цій статті регулюванням відповідальності за прострочення грошового зобов`язання на боржника за прострочення виконання грошового зобов`язання покладається обов`язок сплатити кредитору на його вимогу суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Проценти, встановлені статтею 625 ЦК України, підлягають стягненню саме при наявності протиправного невиконання (неналежного виконання) грошового зобов`язання. Тобто проценти, що стягуються за прострочення виконання грошового зобов`язання за частиною другою статті 625 ЦК України, є спеціальним видом відповідальності за таке порушення зобов`язання. На відміну від процентів, які є звичайною платою за користування грошима, зокрема, за договором позики, до них застосовуються загальні норми про цивільно-правову відповідальність. Оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, то регулятивна норма частини першої статті 1048 ЦК України і охоронна норма частини другої статті 625 цього Кодексу не можуть застосовуватись одночасно. Тому за період до прострочення боржника підлягають стягненню проценти від суми позики (кредиту) відповідно до умов договору та частини першої статті 1048 ЦК України як плата за надану позику (кредит), а за період після такого прострочення підлягають стягненню річні проценти відповідно до частини другої статті 625 ЦК України як грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання, тобто як міра відповідальності за порушення грошового зобов`язання.

У цій постанові (пункт 6.36) Велика Палата Верховного Суду відступила від висновку, викладеного Касаційним господарським судом у складі Верховного Суду в постанові від 13 грудня 2018 року в справі № 913/11/18, відповідного до якого у разі погодження сторонами іншої домовленості, яка, на відміну від загального правила щомісячної виплати процентів лише у межах погодженого сторонами строку кредитування, встановленого абзацом другим частини першої статті 1048 ЦК України, допускається нарахування банком процентів за користування кредитом по день повного погашення заборгованості.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 квітня 2023 року у справі № 910/4518/16 (провадження № 12-16гс22) зазначено про те, що зі спливом строку кредитування чи пред`явленням кредитором вимоги про дострокове погашення кредиту кредит позичальнику не надається, позичальник не може правомірно не повертати кошти, а тому кредитор вправі вимагати повернення кредиту разом із процентами, нарахованими відповідно до встановлених у договорі термінів погашення періодичних платежів на час спливу строку кредитування чи пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту у межах цього строку. Тобто позичальник у цьому разі не отримує від кредитора відповідне благо на період після закінчення строку кредитування чи після пред`явлення кредитором вимоги про дострокове погашення кредиту, а тому й не повинен сплачувати за нього нові проценти відповідно до статті 1048 ЦК України.

Надання кредитодавцю можливості нарахування процентів відповідно до статті 1048 ЦК України поза межами строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту вочевидь порушить баланс інтересів сторін - на позичальника буде покладений обов`язок, який при цьому не кореспондує жодному праву кредитодавця.

Припис абзацу другого частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України.

Боржник не звільняється від зобов`язань зі сплати нарахованих у межах строку кредитування, зокрема до пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту, процентів за користування кредитом. Установлений кредитним договором строк кредитування лише визначає часові межі, в яких проценти за користування кредитом можуть нараховуватись, не скасовуючи при цьому обов`язок боржника щодо їх сплати.

Отже, за період до прострочення боржника підлягають стягненню проценти від суми позики (кредиту) відповідно до умов договору та частини першої статті 1048 ЦК України як плата за надану позику (кредит), а за період після такого прострочення підлягають стягненню річні проценти відповідно до частини другої статті 625 ЦК України як грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання, тобто як міра відповідальності за порушення грошового зобов`язання.

Суд приймає до уваги, що позивач не надав доказів щодо продовження строку кредитування відповідача після спливу дванадцятимісячного строку, вимог про стягнення з відповідача процентів за користування кредитом на підставі частини 2 статті 625 ЦК України не заявляв.

Зі свого боку, відповідач, заперечуючи проти позову про стягнення нього кредитної заборгованості, не надав жодних доказів відсутності у нього заборгованості за укладеною угодою від 05.09.2018, у тому числі доказів погашення боргу повністю або частково, взагалі не надав доказів про здійснення будь-яких платежів за договором.

Отже, розглядаючи справу в межах заявлених вимог та на підставі доказів, наданих сторонами, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача необхідно стягнути суму кредиту в розмірі 6000 грн., а також проценти за період з 05.09.2018 по 05.09.2019 за погодженою процентною ставкою в розмірі 48,00 % річних у сумі 2848,20 грн. , а всього 8848 грн. 20 коп., оскільки підстави для стягнення боргу у заявленому розмірі в сумі 15356,86 грн. позивачем не доведені.

При розподілі судових витрат суд керується положеннями частини 1 статтею 141 ЦПК України, згідно з якою судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При зверненні до суду позивачем був сплачений судовий збір у розмірі 2684 грн.

Отже, частково задовольняючи позовні вимоги, суд присуджує стягнути з відповідача на користь позивача витрати по сплаті судового збору пропорційно розміру задоволених позовних вимог (57,62 %) у сумі 1546,52 грн.

Керуючись ст. ст. 258-259, 263-265 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (, юридична адреса: 01032, м. Київ, вул. Симона Петлюри, 30) до ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» заборгованість за кредитним договором № С-404-0 від 05 вересня 2018 року в розмірі 8848 (вісім тисяч вісімсот сорок вісім) грн. 20 коп., з яких: 6000 грн. сума кредиту, 2848,20 грн. заборгованість за процентами, а також витрати по сплаті судового збору в розмірі 1546 (одна тисяча п`ятсот сорок шість) грн. 52 коп.

В іншій частині позову відмовити.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити рішення суду в апеляційному порядку повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Наталія Марченко