КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер апеляційного провадження: 22-ц/824/4126/2024
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2024 року м. Київ

Справа № 361/3622/21

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді-доповідача Ящук Т.І.,

суддів Кирилюк Г.М., Рейнарт І.М.,

за участю секретаря судового засідання Мех В.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана представником ОСОБА_2 , на рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 02 жовтня 2023 року, ухвалене у складі судді Петришин Н.М.,

у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , треті особи: Акціонерне товариство «Райффайзен Банк», Акціонерне товариство «Оксі Банк», Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінстрим», Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Щелков Денис Миколайович, про скасування рішення реєстратора, визнання недійсним договору іпотеки, визнання права власності на частку нерухомого майна,

встановив:

У квітні 2021 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до відповідача ОСОБА_3 , треті особи: Акціонерне товариство «Райффайзен Банк», Акціонерне товариство «Оксі Банк», Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінстрим», приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Щелков Д.М., про скасування рішення реєстратора, визнання недійсним договору іпотеки, визнання права власності на частку нерухомого майна.

Свої вимоги позивач обґрунтовувала тим, що 07.05.1977 року уклала шлюб з ОСОБА_4 . Під час шлюбу на підставі рішення Зазимської сільської ради від 20.12.1996 року № 85 ОСОБА_4 передано у власність земельну ділянку, площею 0,223 га, за адресою: АДРЕСА_1 , цільове призначення - для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель, у подальшому присвоєно кадастровий номер :01:039:0104.

На цій земельній ділянці за час шлюбу побудований житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, на який на підставі рішення Зазимської сільської ради Броварського району від 26.03.2009 року № 41 видане свідоцтво про право власності на нерухоме майно. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 помер.

Під час підготовки документації для реєстрації зазначеного нерухомого майна за членами сім`ї померлого, виявилось, що відповідач ОСОБА_3 зареєстрував за собою право власності на земельну ділянку і на закінчений будівництвом житловий будинок.

18.03.2021 року державним реєстратором Виконавчого комітету Броварської міської ради Броварського району Київської області Мурашко О.В. прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), відповідно якого за ОСОБА_3 , зареєстровано право власності на вказану земельну ділянку. Право власності зареєстроване на підставі договору іпотеки від 25.05.2006 року, укладеного між ОСОБА_4 та Акціонерним поштово-пенсійним банком «Аваль», згідно з яким передано в іпотеку земельну ділянку, що належала ОСОБА_4 , на якій знаходився об`єкт незавершеного будівництва - незавершена будівництвом нерухомість, готовність якої складає 78 %. Пункт 1.1. договору іпотеки містить закреслення і виправлення: виправлено реквізити кредитного договору, строк повернення кредиту, суми кредиту.

Договором про внесення змін та доповнень до договору іпотеки, посвідченого Щелковим Д.М., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу 25.05.2006 року за № 1566, від 20.11.2006 року внесено зміни до п.п. 1.1, 1.4, 1.5 договору іпотеки, і цей договір також містить закреслення та виправлення в його п. 1.1 про вимоги (реквізити кредитного договору).

Позивач зазначала, що вона не знала про існування іпотечного договору до 08.04.2021 року, дозволу на його укладення як співвласник майна (спільне майно подружжя) не надавала, тому такий договір є недійсним. Крім того, боржник (її чоловік) у зобов`язанні не був замінений іншою особою відповідно до вимог ст. 520, 521 ЦК України, будь-яких порушень договірних зобов`язань на дату його смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 не встановлено. Юридичного факту заміни іпотекодавця його правонаступником на дату застосування іпотечного застереження - не відбулося. Таким чином, реалізація умов договору іпотеки за зобов`язаннями, які припинились зі смертю боржника, не відповідають закону та вчинені без дотримання ст. 35 Закону України «Про іпотеку». Тобто, відбулося примусове стягнення за рахунок предмету іпотеки за зобов`язанням, яке припинилось зі смертю боржника та не може бути реалізованим у зв`язку з тим, що боржник вже не є стороною договору та не був замінений іншою особою, до якої перейшли, крім обов`язків, і право на виконання зобов`язання, забезпеченого іпотекою, у тридцятиденний строк.

Реєстрацією права власності на земельну ділянку і на житловий будинок за відповідачем порушено її право власності на це майно, яке виникло у неї в силу закону як у подружжя та не припинилось станом на дату реєстрації права власності за відповідачем.

Із урахуванням наведених обставин, позивач просила суд:

- визнати недійсним договір іпотеки від 25.05.2006 року, укладений між ОСОБА_4 та Акціонерним поштово-пенсійним банком «Аваль», посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Щелковим Д.М., зареєстрованим в реєстрі за № 1566;

- скасувати рішення державного реєстратора Виконавчого комітету Броварської міської ради Броварського району Київської області Мурашко О.В. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 57149567 від 18.03.2021 року;

- скасувати рішення державного реєстратора Виконавчого комітету Броварської міської ради Броварського району Київської області Мурашко О.В. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 57513970 від 07.04.2021 року;

- визнати за нею право власності на 1/2 частину житлового будинку загальною площею 251,6 кв. м з господарськими будівлями та спорудами, розташованими за адресою: АДРЕСА_1 ;

- визнати за нею право власності на 1/2 частину земельної ділянки адресою: АДРЕСА_1 .

Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 02 жовтня 2023 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням, представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 звернулась з апеляційною скаргою, у якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Вказує, що чинним законодавством не встановлено підстав для припинення права власності на майно у випадку не звернення другого з подружжя із заявою до нотаріуса про видачу свідоцтва про право власності на половину набутого в шлюбі майна, не встановлено обов`язку другого з подружжя діяти виключно в межах спадкової справи та отримувати свідоцтво про право власності на свою частку з повідомленням інших спадкоємців про своє право на подружнє майно тощо. Отже, право позивача на подружнє майно не припинилося на момент перереєстрації цього права за відповідачем та підлягає захисту як таке, що порушено такою перереєстрацією.

Оцінюючи копію заяви ОСОБА_1 від 26.01.2006 року № 258, суд зобов`язаний був встановити, що даною заявою була надана згода саме на укладання договору іпотеки, на підставі якого було зареєстроване право власності на майно за відповідачем. Суд не врахував, що вказана заява від 26.01.2006 року не являє собою згоду позивача на укладання договору іпотеки від 25.05.2006 року, оскільки договір іпотеки укладений на 4 місяці пізніше, ніж складено заяву. Суд не перевірив чи наявний оригінал цієї заяви у справі нотаріуса, оскільки позивач заперечувала обставину своєї згоди із забезпеченням зобов`язання, вказаного в договорі іпотеки, своїм майном. Також, іпотечний договір від 25.05.2006 року не містить посилання на зазначену заяву як на надану співвласником згоду на передання майна в іпотеку.

З документів, які були подані на реєстрацію права власності відповідачем ОСОБА_3 , видно, що останнім подано договір іпотеки від 25.05.2006 року № 1566, із закресленнями, якими виправлено не технічні помилки, а істотні умови договору щодо його предмету - забезпеченого іпотекою основного зобов`язання. У такий спосіб внесення змін до договору не передбачено чинним законодавством України.

В оспорюваному іпотечному договорі містяться виправлення у зазначенні предмету договору. В розділі № 1 «Предмет договору» в первісній редакції без виправлень зазначено, що іпотекою забезпечено виконання зобов`язань за кредитним договором по погашенню кредиту у вигляді невідновлювальної кредитної лінії на суму 23 350 доларів США. Шляхом закреслень в розділі № 1 «Предмет договору» виправлено реквізити основного зобов`язання та суму кредиту в бік збільшення та вказано основний зобов`язанням Кредитний договір № 014/1179/81/628 від 25 травня 2006 року, предметом якого відповідно його п. 1.1., є надання кредиту у вигляді невідновлювальної кредитної лінії з лімітом на суму 52 900 доларів США.

Позивач стверджує, що відповідь від нотаріуса надійшла в травні 2023 року, сторона позивача ознайомилась з документами тільки 15.05.2023 року, позивачем двічі подавались клопотання до суду: клопотання про витребування доказу від 16.05.2023 року та клопотання про повернення на стадію підготовчого провадження та витребування доказів від АТ «Райффайзен Банк» від 07.08.2023 року (з доданням адвокатських запитів та відповідей на них від АТ «Райффайзен Банк»).

Обидва клопотання подавались після закриття підготовчого провадження по справі, однак до початку розгляду справи по суті. У зв`язку з відмовою у задоволенні клопотання про повернення до підготовчого засідання, позивач вважає, що має місце неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи і невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи. Звертає увагу, що позовні вимоги в частині визнання права власності за позивачем на половину подружнього майна також підлягають задоволенню, оскільки в справі містяться документи на підтвердження належності майна до майна подружжя і ці доводи не заперечувались учасниками справи.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_3 - ОСОБА_5 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Вказує, що позивач фактично підтвердила, що була обізнана про існування кредитного договору, була присутня під час здійснення оплати по договору та відсутність заперечень з такими діями свідчить про згоду на вчинення таких дій зі сторони свого чоловіка, а тому доводи позивача про необізнаність її про існування кредитного договору є безпідставними.

Зі змісту заяви від 26.01.2006 року вбачається, що позивач конкретизувала, на яке саме майно вона дає згоду своєму чоловіку на передачу в іпотеку (заставу) без встановлення будь-яких обмежень щодо умов, часу, сум та видів договорів, на які може бути розповсюджено застосування забезпечення зобов`язання подружнім майном, що свідчить про те, що позивач погодилася із тим, що її чоловіком можуть бути укладені будь-які договори із визначенням предмету і умов таких договорів на власний розсуд.

При укладенні оспорюваного договору іпотеки сторонами дотримано усі необхідні умови для укладення такого правочину в рамках, визначених законодавством, доказів зворотного матеріали справи не містять, підстави, на які посилається позивач щодо недійсності правочину, є необґрунтованими, та такими, що спростовуються матеріалами справи.

Вимоги про скасування державної реєстрації речових прав не є належним способом захисту.

Оскільки в період шлюбу позивач не здійснила поділ майна подружжя з визначенням частки у спільній сумісній власності, а після смерті свого чоловіка не прийняла спадщину із борговими зобов`язаннями, які були забезпечені спільним майном подружжя, не виконала повністю або частково зобов`язань як співвласник набутого за позичені кошти майна, тому не має права на визнання права власності на частину спірного майна.

В судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_5 заперечував проти доводів апеляційної скарги, просив відхилити апеляційну скаргу та залишити рішення суду без змін.

Позивач ОСОБА_1 у судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. 21 листопада 2024 року представник позивача ОСОБА_2 , яка подала та підписала апеляційну скаргу, отримала повідомлення в електронний кабінет системи «Електронний суд» про призначення справи до розгляду в судове засідання на 10 грудня 2024 року ( а.с. 91, т. 3)

Відповідно до ч. 5 ст. 130 ЦПК України, вручення судової повістки представникові учасника справи вважається врученням повістки і цій особі.

Представники третіх осіб також в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Враховуючи викладене та вимоги ч. 2 ст. 372 ЦПК України, колегією суддів визнано за можливе розглянути справу за відсутності інших учасників справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторони відповідача, з`ясувавши обставини справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що доводи позивача про відсутність її згоди на укладення іпотечного договору є безпідставним, так само, як і пояснення представника позивача про те, що позивач могла надавати згоду на укладення іпотечного договору, проте для забезпечення кредиту у значно меншому розмірі, а не для забезпечення кредиту у розмірі 52 900 доларів США. Такі аргументи позивача є недоведеними та спростовуються змістом заяви ОСОБА_1 від 26.01.2006 року.

Позивач не зверталася до нотаріуса з письмовою заявою про видачу свідоцтва про право власності на частку в їх спільному з ОСОБА_4 майні, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , і нотаріус не виносив постанову про відмову у видачі такого свідоцтва.

До суду не надано доказів того, що на момент смерті ОСОБА_4 заборгованість за кредитним договором, яка визначена судовим рішенням, була погашена, як і не підтверджено, що після смерті боржника така заборгованість сплачена позивачем чи спадкоємцями боржника. Крім того, позивач не надала жодних доказів того, що повідомляла кредитора про смерть боржника та про те, що кредитор був обізнаний про смерть боржника.

Відповідач отримавши право вимоги за іпотечним договором, будучи необізнаним про його смерть, повідомив боржника про необхідність погашення заборгованості та набув права власності на спірне нерухоме майно в порядку статті 37 Закону України «Про іпотеку».

Позивачем не надано доказів про підтвердження обізнаності кредитора про смерть боржника, відкриття спадкової справи, наявність спадкоємців, тому враховуючи ті обставини, що борг за кредитним договором не сплачений, позивач надала письмову згоду на укладення іпотечного договору, відповідно погодилась із тим, що у випадку невиконання кредитних зобов`язань, кредитор має право на звернення стягнення на іпотечне майно, яке є спільним майном подружжя, суд дійшов висновку про відсутність підстав для скасування рішень державного реєстратора про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно за відповідачем та визнання за позивачем права власності на 1/2 частину спірного нерухомого майна, як частки у спільному майні подружжя.

З висновками суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позовних вимог колегія суддів погоджується.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 07.05.1977 року укладено шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 , що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу від 09.05.1977 року серія НОМЕР_1 (т. 1 а. с. 10).

Згідно з державним актом на право приватної власності на землю від 03.11.1999 року ОСОБА_4 на підставі рішення виконкому Зазимської сільської ради народних депутатів від 20.12.1996 року № 85 передано в приватну власність земельну ділянку, площею 0,223 га, розташовану на території АДРЕСА_1 , для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель (т. 1 а. с. 12).

26.01.2006 року ОСОБА_1 підписала заяву, відповідно до якої вона надає згоду своєму чоловікові ОСОБА_4 на передачу в іпотеку (заставу) земельної ділянки та житлового будинку, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , набутих ними під час зареєстрованого шлюбу. Одночасно з цим дає згоду на укладання та підписання за ціну та на умовах за його розсудом цивільно-правових договорів для забезпечення виконання умов відповідного кредитного договору. Зміст ст. ст. 59, 60, 65, 74 Сімейного кодексу України роз`яснено. Заяву посвідчено 26.01.2006 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Леончук І.А., особу ОСОБА_1 , яка підписала документ, встановлено. Вказана заява зареєстрована в реєстрі за номером 258 (т. 1 а. с. 170).

25.05.2006 року між ОСОБА_4 та Акціонерним поштово-пенсійним банком «Аваль» укладений кредитний договір № 014/1179/81/628, відповідно до умов якого банк зобов`язався надати позичальнику кредит у формі невідновлювальної кредитної лінії в сумі 52 900 доларів США до 25.05.2012 року зі сплатою 12,00 % річних.

20.11.2006 року додатковою угодою № 1 до кредитного договору від 25.05.2006 року № 014/1179/81/628 внесені зміни, відповідно до яких невідновлювальна кредитна лінія була збільшена до 100 000 доларів США зі сплатою 14% річних.

25.05.2006 року з метою забезпечення виконання зазначених кредитних зобов`язань між ОСОБА_4 та Акціонерним поштово-пенсійним банком «Аваль» укладено договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Щелковим Д.М. за реєстр № 1566 (т. 1 а. с. 21, 22).

Відповідно до п. 1.2 договору іпотеки від 25.05.2006 року предметом іпотеки є нерухоме майно - земельна ділянка (кадастровий номер не присвоєний), площею 0,223 га, надана для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель, що знаходяться у АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_4 на праві власності згідно з державним актом на право приватної власності на землю, серія ІІІ-КВ №013289, виданого Зазимською сільською Радою народних депутатів Київської області 03.11.1999 року на підставі рішення виконкому Зазимської сільської Ради народних депутатів від 20.12.1996 року № 85, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю № 186, на якій згідно довідки, виданої Броварським міжміським бюро технічної інвентаризації Київської області 06.04.2006 року за № 88, є незавершена будівництвом нерухомість, готовність якої складає 78 %.

Пунктом 2.1.1. договору іпотеки від 25.05.2006 року визначено, що предмет іпотеки знаходиться у власності ОСОБА_4 , до моменту укладення цього договору нікому не відчужений, не обтяжений земельними сервітутами, під забороною (арештом), а також іпотекою та (або) податковою заставою, не перебуває, як внесок до статутного фонду інших юридичних осіб не внесений, судового спору щодо нього немає, прав щодо нього у третіх осіб (за договорами найму, оренди, тощо) як в межах України, так і за межами України не має.

20.11.2006 року між Відкритим акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_4 укладено договір про внесення змін та доповнень до договору іпотеки, посвідченого Щелковим Д.М., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, 25.05.2006 року № 1566, відповідно до якого пункт 1.1. основного договору викладено у такій редакції: «Цей договір забезпечує вимоги іпотекодержателя, що витікають з кредитного договору № 014/1179/51/628 від 25 травня 2006 року (а також усіх додаткових угод до нього, які можуть бути укладені до закінчення строку дії кредитного договору), далі - «Кредитний договір», укладено між іпотекодержателем та іпотекодавцем, за умовами якого іпотекодавець зобов`язується до двадцять п`ятого травня дві тисячі дванадцятого року повернути іпотекодержателю кредит у вигляді невідновлювальної кредитної лінії з лімітом 100 000 доларів США, сплатити проценти за користування ним згідно умов кредитного договору, комісійну винагороду, а також можливу неустойку (пеню, штраф), у розмірі, строки і у випадках передбачених кредитним та цим договором, а також виконати інші умови кредитного договору та відшкодувати іпотекодержателю всі можливі збитки, понесені ним внаслідок невиконання чи неналежного виконання умов кредитного договору» (т. 1 а. с. 23).

13.05.2009 року між Відкритим акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_4 укладено договір про внесення змін № 2 до договору іпотеки, посвідченого Щелковим Д.М., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, 25.05.2006 року № 1566, відповідно до якого пункт 1.1. основного договору викладено у такій редакції: «Цей договір забезпечує вимоги іпотекодержателя, що витікають з кредитного договору № 014/1179/51/628 від 25 травня 2006 року (а також усіх додаткових угод до нього, які можуть бути укладені до закінчення строку дії кредитного договору), далі - «Кредитний договір», укладено між іпотекодержателем та іпотекодавцем, за умовами якого іпотекодавець зобов`язується до 25 червня 2013 року повернути Іпотекодержателю кредит у вигляді невідновлювальної кредитної лінії з лімітом 100 000 доларів США 00 центів, сплатити проценти за користування ним згідно умов Кредитного договору, комісійну винагороду, а також можливу неустойку (пеню, штраф), у розмірі, строки і у випадках передбачених кредитним та цим договором, а також виконати інші умови кредитного договору та відшкодувати іпотекодержателю всі можливі збитки, понесені ним внаслідок невиконання чи неналежного виконання умов кредитного договору. У відповідності до даного договору іпотекодержатель має право у випадку невиконання іпотекодавцем своїх зобов`язань за кредитним договором отримати задоволення за рахунок майна, заставленого на нижче вказаних умовах» (т. 1 а. с. 24).

15.05.2009 року Виконкомом Зазимської мільської ради видано ОСОБА_4 свідоцтво про право власності на нерухоме майно на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , частка - 1/1 (т. 1 а. с. 17).

Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 13 листопада 2011 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_4 розірвано кредитний договір від 25.05.2006 року № 014/1179/81/628, укладений між Акціонерним поштово-пенсійним банком «Аваль» та ОСОБА_4 ; стягнуто на користь Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» із ОСОБА_4 заборгованість за кредитним договором в загальній сумі 1 091 370 грн та судові витрати.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_2 (т. 1 а. с. 11).

Відповідно до договору про відступлення права вимоги за договором іпотеки від 26.01.2021 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Черленюх Л.В. та зареєстрованого в реєстрі за № 41, первісний кредитор - АТ «Райффайзен Банк «Аваль» відступило права вимоги за договором іпотеки від 25.05.2006 року AT «Оксі Банк» (т. 1 а. с. 25, 26).

Відповідно до договору про відступлення права вимоги за договором іпотеки від 26.01.2021 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Черленюх Л.В. та зареєстрованого в реєстрі за № 43, кредитор - AT «Оксі Банк» передало права вимоги за договором іпотеки від 25.05.2006 року ТОВ «Фінстрим» (т. 1 а. с. 27, 28).

Згідно з договором про відступлення права вимоги за договором іпотеки від 26.01.2021 року, посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Черленюх Л.В. та зареєстрованим в реєстрі за № 46, кредитор ТОВ «Фінстрим» передало права вимоги за договором іпотеки ОСОБА_3 (т. 1 а. с. 29, 30).

28.01.2021 року ОСОБА_3 направив боржнику ОСОБА_4 вимогу іпотекодержателя про усунення порушень, у якій вказано, що сума заборгованості за кредитним договором від 25.05.2006 року № 014/1179/81/628 станом на 26.01.2021 року становить 97 593,49 доларів США, а саме: прострочена заборгованість за кредитом - 73 593,49 доларів США; прострочена заборгованість за процентами - 24 088,21 доларів США. Враховуючи наявне прострочення виконання зобов`язань ОСОБА_3 вимагав у тридцятиденний строк з моменту отримання цієї вимоги погасити прострочену заборгованість за кредитним договором від 25.05.2006 року № 014/1179/81/628 (т. 1 а. с. 31).

З копії рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення № 889 на ім`я ОСОБА_4 вбачається, що 11.02.2021 року поштове відправлення отримав адресат (т. 1 а. с. 35).

18.03.2021 року державним реєстратором Виконавчого комітету Броварської міської ради Броварського району Київської області Мурашко О.В. винесене рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), відповідно якого за ОСОБА_3 зареєстровано право власності на земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер :01:039:0104 (т. 1 а. с. 19).

07.04.2021 року державним реєстратором Виконавчого комітету Броварської міської ради Броварського району Київської області Мурашко О.В. винесене рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), відповідно якого за ОСОБА_3 зареєстровано право власності на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 (т. 1 а. с. 20).

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Статтею 60 СК України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

У статті 63 СК України зазначено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Відповідно до ст. 65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою (частина перша).

Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена.

Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.

Звертаючись до суду з позовом, позивач посилалася на те, що на укладення договору іпотеки від 25.05.2006 року вона не давала своєї згоди, хоча предмет іпотеки є спільною власністю подружжя.

Згідно із ч. 2 ст. 6 Закону України «Про іпотеку» майно, що є у спільній власності, може бути передане в іпотеку лише за нотаріально засвідченою згодою усіх співвласників. Співвласник нерухомого майна має право передати в іпотеку свою частку в спільному майні без згоди інших співвласників за умови виділення її в натурі та реєстрації права власності на неї як на окремий об`єкт нерухомості.

Судом встановлено, що 26.01.2006 року ОСОБА_1 на підставі ст. ст. 59, 60, 65, 74 СК України надала згоду своєму чоловікові ОСОБА_4 на передачу в іпотеку (заставу) земельної ділянки та житлового будинку, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , набутих ними під час зареєстрованого шлюбу, підписавши відповідну заяву, яка посвідчена приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Леончук І.А. Одночасно з цим позивач надала згоду на укладання та підписання за ціну та на умовах за розсудом свого чоловіка ОСОБА_4 , цивільно-правових договорів для забезпечення виконання умов відповідного кредитного договору.

Крім того відповідно до пункту 2.1.1. договору іпотеки від 25.05.2006 року предмет іпотеки знаходиться у власності ОСОБА_4 , до моменту укладення цього договору нікому не відчужений, не обтяжений земельними сервітутами, під забороною (арештом), а також іпотекою та (або) податковою заставою, не перебуває, як внесок до статутного фонду інших юридичних осіб не внесений, судового спору щодо нього немає, прав щодо нього у третіх осіб (за договорами найму, оренди, тощо) як в межах України, так і за межами України не має.

Таким чином, наявними у матеріалах справи доказами підтверджено факт надання позивачем згоди своєму чоловіку на передачу в іпотеку (заставу) земельної ділянки та житлового будинку, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , набутих подружжям під час зареєстрованого шлюбу, з метою забезпечення кредитних зобов`язань.

Разом з цим, колегія суддів зазначає, що договір іпотеки від 25.05.2006 року, яким передбачено можливість звернення стягнення на іпотечне майно, не був визнаний недійсними, а тому, в силу положення ст. 204 ЦК України, у разі не спростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину, повинні безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки - виконуватися.

Звертаючись до суду із цим позовом, ОСОБА_1 заявила позовну вимогу про визнання недійсним договору іпотеки від 25.05.2006 року, укладеного між ОСОБА_4 та Акціонерним поштово-пенсійним банком «Аваль», посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Щелковим Д.М., зареєстрованим в реєстрі за № 1566.

Зазначена позовна вимога не підлягає задоволенню із таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 42 ЦПК України у справах позовного провадження учасниками справи є сторони, треті особи.

Згідно з ч. 1 ст. 48 ЦПК України сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач.

За теоретичним визначенням «відповідач» - це особа, яка має безпосередній зв`язок зі спірними матеріальними правовідносинами та, на думку позивача, порушила, не визнала або оспорила його права, свободи чи інтереси і тому притягується до участі у цивільній справі для відповіді за пред`явленими вимогами.

Відповідно до ст. 50 ЦПК України позов може бути пред`явлений спільно кількома позивачами або до кількох відповідачів. Кожен із позивачів або відповідачів щодо другої сторони діє в цивільному процесі самостійно. Участь у справі кількох позивачів і (або) відповідачів (процесуальна співучасть) допускається, якщо: 1) предметом спору є спільні права чи обов`язки кількох позивачів або відповідачів; 2) права та обов`язки кількох позивачів чи відповідачів виникли з однієї підстави; 3) предметом спору є однорідні права і обов`язки.

Згідно з ч. 1 ст. 188 ЦПК України в одній позовній заяві може бути об`єднано декілька вимог, пов`язаних між собою підставою виникнення або поданими доказами, основні та похідні позовні вимоги. Похідною позовною вимогою є вимога, задоволення якої залежить від задоволення іншої позовної вимоги (основної вимоги).

У постанові від 17.11.2021 року у справі № 756/10280/16-ц Верховний Суд зазначив: «у справі за позовом заінтересованої особи про визнання недійсним договору, як відповідачі мають залучатись всі сторони правочину, а тому належними відповідачами є сторони оспорюваного договору, а не одна із них. Визначення позивачем у позові складу сторін у справі (позивача та відповідача) має відповідати реальному складу учасників спору у спірних правовідносинах та має на меті ефективний захист порушених прав (свобод, інтересів) особи, яка вважає, що вони порушені, із залученням необхідного кола осіб, які мають відповідати за позовом. Незалучення до участі у справі особи як співвідповідача за умови наявності обов`язкової процесуальної співучасті є підставою для відмови у задоволенні позову через неналежний суб`єктний склад. Встановивши, що позивачем пред`явлено позов про визнання недійсним договору купівлі-продажу не до всіх його сторін (належних відповідачів), суди мали відмовити у задоволенні позову саме з цих підстав, оскільки висновки судів по суті вирішення спору мають бути зроблені за належного суб`єктного складу її учасників. За таких обставин мотивування судами попередніх інстанцій оскаржуваних судових рішень недоведеністю позовних вимог є помилковим. Розпоряджаючись своїми правами на власний розсуд, позивач клопотань про залучення до участі у справі інших співвідповідачів, не заявляла. Водночас, Київська міська рада була залучена як третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору. Разом з тим, процесуальний статус відповідача та третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, відрізняється за обсягом прав та обов`язків».

В постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.06.2019 року у справі № 910/17792/17 (провадження № 12-280гс18) вказано: «треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, можуть вступити у справу на стороні позивача або відповідача, якщо рішення у справі може вплинути на їхні права чи обов`язки щодо однієї зі сторін. Отже, особа, яка бажає взяти участь у справі як третя особа без самостійних вимог, має перебувати з однією зі сторін у матеріальних правовідносинах, які в результаті прийняття судом рішення у справі зазнають певних змін. Підставою для вступу (залучення) в судовий процес такої третьої особи є її заінтересованість у результатах вирішення спору - ймовірність виникнення в майбутньому в неї права на позов або пред`явлення до неї позовних вимог зі сторони позивача чи відповідача. Водночас предмет спору повинен перебувати за межами цих правовідносин, інакше така особа може мати самостійні вимоги на предмет спору. Для таких третіх осіб неможливий спір про право з протилежною стороною у зазначеному процесі. Якщо такий спір допускається, то ця особа повинна мати становище співвідповідача у справі, а не третьої особи. Отже, не можна покладати на третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, будь-які матеріально-правові обов`язки, а також установлювати чи захищати їх права, тобто винести рішення або ухвалу суду про права чи обов`язки цих третіх осіб».

Відповідно до ч. 1 ст. 51 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача.

За змістом наведеної норми цивільного процесуального права з урахуванням принципу диспозитивності цивільного судочинства та принципу змагальності сторін, на позивача покладено обов`язок визначати відповідача у справі. При цьому суд під час розгляду справи має виходити із складу осіб, які залучені до участі у справі позивачем. У разі пред`явлення позову до частини відповідачів, суд не вправі зі своєї ініціативи і без згоди позивача залучати інших відповідачів до участі у справі як співвідповідачів та повинен вирішити справу за тим позовом, що пред`явлений, і відносно тих відповідачів, які зазначені в ньому.

Якщо позивач не заявляє клопотання про заміну неналежного відповідача (або залучення інших співвідповідачів в окремих справах згідно зі специфікою спірних правовідносин), суд відмовляє в задоволенні позову.

Сторонами договору іпотеки від 25.05.2006 року були ОСОБА_4 та Акціонерний поштово-пенсійний банк «Аваль».

Водночас, позивачем процесуальний статус АТ «Райффайзен Банк», яке є правонаступником Акціонерного поштово-пенсійного банку «Аваль», визначено як третя особа.

При розгляді цієї справи в суді першої інстанції позивач не заявляла клопотання про залучення до участі у справі співвідповідача другої сторони оспорюваного договору іпотеки від 25.05.2006 року - АТ «Райффайзен Банк», а суд першої інстанції, вирішивши заявлені позовні вимоги по суті, фактично вирішив питання про права та обов`язки банку, що є порушенням вищенаведених норм процесуального права.

Таким чином, у задоволенні позовних вимог про визнання недійсним оспорюваного договору іпотеки необхідно відмовити через неналежний суб`єктний склад учасників справи.

Також позивачем заявлено позовні вимоги про скасування рішень державного реєстратора Виконавчого комітету Броварської міської ради Броварського району Київської області Мурашко О.В., якими за відповідачем зареєстровано право власності на земельну ділянку та житловий будинок, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , та визнання за нею права власності на 1/2 частку вказаного майна.

Зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом (ч. 1 ст. 598 ЦКУкраїни). Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦКУкраїни).

При цьому за правилами ч. 1 ст. 608 ЦКУкраїни зобов`язання припиняється смертю боржника, якщо воно є нерозривно пов`язаним з його особою і у зв`язку з цим не може бути виконане іншою особою.

За змістом ст. ст. 1218, 1219ЦКУкраїни зобов`язання боржника за кредитним договором не є таким, що нерозривно пов`язано з його особою.

Згідно зі ст. 1218ЦКУкраїни до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ч. 1 ст. 1282 ЦКУкраїни спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного в спадщину.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про іпотеку» іпотекою визнається вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном (неподільним об`єктом незавершеного будівництва, майбутнім об`єктом нерухомості), що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання задовольнити свої вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами такого боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до ч. 5 ст. 3 Закону України «Про іпотеку» іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору.

Підстави припинення іпотеки визначено ст. 17 Закону України «Про іпотеку», зокрема, іпотека припиняється у разі: припинення основного зобов`язання або закінчення строку дії іпотечного договору; реалізації предмета іпотеки відповідно до цього Закону; набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки; визнання іпотечного договору недійсним; знищення (втрати) переданої в іпотеку будівлі (споруди), якщо іпотекодавець не відновив її. Якщо предметом іпотечного договору є земельна ділянка і розташована на ній будівля (споруда), в разі знищення (втрати) будівлі (споруди) іпотека земельної ділянки не припиняється; з інших підстав, передбачених цим Законом.

Таким чином, відсутні такі підстави для припинення іпотеки, як смерть боржника за кредитним договором, враховуючи те, що спірні правовідносини допускають правонаступництво.

Вказаний висновок зроблений Верховним Судом у постанові від 28.02.2018 року у справі № 441/1647/15.

Враховуючи наведене, необґрунтованими є посилання позивача на те, що зобов`язання за іпотечним договором від 25.05.2006 року припинилися у зв`язку зі смертю боржника та предмет іпотеки не міг бути реалізований, тому що боржник вже не є стороною договору та не був замінений правонаступником.

Згідно зі ст. 71 Закону України «Про нотаріат» (в редакції на час смерті ОСОБА_4 ) у разі смерті одного з подружжя свідоцтво про право власності на частку в їх спільному майні видається нотаріусом на підставі письмової заяви другого з подружжя з наступним повідомленням спадкоємців померлого, які прийняли спадщину. Таке свідоцтво може бути видано на половину спільного майна. На підставі письмової заяви спадкоємців, які прийняли спадщину, за згодою другого з подружжя, що є живим, у свідоцтві про право власності може бути визначена і частка померлого у спільній власності. Свідоцтво про право власності на частку в спільному майні подружжя в разі смерті одного з них видається нотаріусом за місцем відкриття спадщини.

Главою 11 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року № 296/5, встановлений порядок видачі свідоцтв про право власності на частку в спільному майні подружжя в разі смерті одного з подружжя.

Відповідно до пунктів 2.6, 3, 3.1, 3.2 Глави 11 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України нотаріус у випадку видачі свідоцтва про право власності на частку в спільному майні подружжя в разі смерті одного з подружжя на житловий будинок, квартиру та інше нерухоме майно вносить відповідні відомості про речові права до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно в порядку, установленому законодавством у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно.

За наявності заборони відчуження житлового будинку, квартири, дачі, садового будинку, гаража, земельної ділянки, іншого нерухомого майна свідоцтво про право власності на частку в спільному майні подружжя видається у разі згоди на те кредитора (відповідного податкового органу). Згода кредитора має бути викладена у формі письмової заяви.

Отже, позивач могла реалізувати своє право власності на 1/2 частку спірного нерухомого майна за процедурою, яка передбачена в статті 71 Закону України «Про нотаріат» та Главі 11 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, однак лише за наявності на це згоди кредитора, адже у зв`язку з передачею земельної ділянки з будинком в іпотеку, у Державному реєстрі іпотек та Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна була зареєстрована заборона відчуження нерухомого майна.

Судом встановлено, що позивач не зверталася до нотаріуса з письмовою заявою про видачу свідоцтва про право власності на частку в їх спільному з ОСОБА_4 майні, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , і нотаріус не виносив постанову про відмову у видачі такого свідоцтва.

Разом з цим, право власності на 1/2 частку в спірному нерухомому майні належить позивачу як одному із подружжя в силу закону, а тому відсутність в останньої свідоцтва про право власності на таке майна не позбавляє права кредитора звернути стягнення на предмет іпотеки, враховуючи те, що позивач в установленому законом порядку надавала свою згоду на передачу спірного майна в іпотеку.

З огляду на викладене, обтяження нерухомого майна у вигляді іпотеки продовжує діяти і після смерті іпотекодавця, який є боржником, тому у випадку існування невиконаних зобов`язань за кредитним договором, іпотекодержатель має пред`явити вимогу до особи, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки.

За змістом ст. 26 Закону України «Про іпотеку» у разі переходу права власності (права господарського відання, спеціального майнового права) на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна навіть у випадку, якщо до відома набувача не доведена інформація про обтяження майна іпотекою. Особа, до якої перейшло право власності (право господарського відання, спеціальне майнове право) на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця і має всі його права та несе всі його обов`язки за іпотечним договором в обсязі та на умовах, що існували до набуття такою особою права власності на предмет іпотеки. Якщо право власності (спеціальне майнове право) на предмет іпотеки переходить до спадкоємця фізичної особи - іпотекодавця, такий спадкоємець не несе відповідальності перед іпотекодержателем за виконання основного зобов`язання, але в разі його порушення боржником відповідає за задоволення вимоги іпотекодержателя в межах вартості предмета іпотеки.

Згідно із ч. 1 ст. 35 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.

За змістом ст. 37 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя чи іпотечний договір, який містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, є документами, що підтверджують перехід права власності на предмет іпотеки до іпотекодержателя та є підставою для внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Право власності іпотекодержателя на предмет іпотеки виникає з моменту державної реєстрації права власності іпотекодержателя на предмет іпотеки на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя чи відповідного застереження в іпотечному договорі.

В матеріалах справи відсутні докази того, що на момент смерті ОСОБА_4 заборгованість за кредитним договором від 25.05.2006 року № 014/1179/81/628, яка стягнута рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 13.11.2011 року, була погашена, як і не підтверджено, що після смерті боржника така заборгованість сплачена позивачем чи спадкоємцями боржника.

Крім того, позивач не надала жодних доказів того, що повідомляла кредитора про смерть боржника та про те, що кредитор був обізнаний про смерть боржника.

Відповідач, отримавши право вимоги за іпотечним договором від 25.05.2006 року, будучи необізнаним про смерть ОСОБА_4 , повідомив боржника про необхідність погашення заборгованості та набув права власності на спірне нерухоме майно в порядку статті 37 Закону України «Про іпотеку».

Враховуючи встановлені у справі обставини, а саме те, що позивачем не надано доказів про підтвердження обізнаності кредитора про смерть боржника, про відкриття спадкової справи та наявність спадкоємців, беручи до уваги те, що борг за кредитним договором від 25.05.2006 року не сплачений, позивач надала письмову згоду на укладення іпотечного договору, відповідно погодилась із тим, що у випадку невиконання кредитних зобов`язань, кредитор має право на звернення стягнення на іпотечне майно, яке є спільним майном подружжя, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність підстав для скасування рішень державного реєстратора про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно за відповідачем та визнання за позивачем права власності на 1/2 частину спірного нерухомого майна, як частки у спільному майні подружжя.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд не надав належної оцінки заяві від 26.01.2006 року та не врахував, що ця заява не є згодою позивача на укладання договору іпотеки від 25.05.2006 року, оскільки договір іпотеки укладений на 4 місяці пізніше, ніж складено заяву, є необґрунтованими, оскільки зі змісту заяви від 26.01.2006 року вбачається, що позивач конкретизувала, на яке саме майно вона дає згоду своєму чоловіку на передачу в іпотеку (заставу) без встановлення будь-яких обмежень щодо умов, часу, сум та видів договорів, на які може бути розповсюджено застосування забезпечення зобов`язання подружнім майном, що свідчить про те, що позивач погодилася із тим, що її чоловіком можуть бути укладені будь-які договори із визначенням предмету і умов таких договорів на власний розсуд.

Посилання позивача на те, що на момент смерті ОСОБА_4 не існувало будь-яких порушень зобов`язань за кредитним договором від 25.05.2006 року № 014/1179/81/628 та іпотека була припиненою у зв`язку з розірванням кредитного договору рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 13.10.2011 року є безпідставними.

Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 13.11.2011 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_4 розірвано кредитний договір від 25.05.2006 року № 014/1179/81/628, укладений між Акціонерним поштово-пенсійним банком «Аваль» та ОСОБА_4 ; стягнуто на користь Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» із ОСОБА_4 заборгованість за кредитним договором в загальній сумі 1 091 370,00 грн.

Позивачем не надано будь-яких належних доказів на підтвердження того, що заборгованість за кредитним договором в загальній сумі 1 091 370,00 грн була сплачена.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 13.06.2018 року у справі № 548/981/15-ц (провадження № 14-182цс18) зазначила, що у разі розірвання договору зобов`язання сторін припиняються (ч. 2 ст. 653 ЦК України). Якщо договір розривається у судовому порядку, зобов`язання припиняється з моменту набрання рішенням суду про розірвання договору законної сили (ч. 3 цієї статті).

Отже, розірвання кредитного договору припиняє його дію на майбутнє, але не впливає на факти укладення та дії цього договору включно до моменту його розірвання. Тому з моменту розірвання кредитного договору у позичальника залишається обов`язок повернути кредитору заборгованість, нараховану за цим договором станом на день його розірвання, а кредитодавець втрачає право нараховувати передбачені кредитним договором проценти та неустойку за період після розірвання цього договору. Права й інтереси кредитодавця у правовідносинах з позичальником після розірвання кредитного договору забезпечені ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання (постанова Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 року у справі № 444/9519/12).

Після розірвання кредитного договору з огляду на те, що кредитор повністю виконав умови договору до його розірвання, не припиняються окремі зобов`язання сторін, спеціально передбачені для застосування на випадок порушення зобов`язань і після розірвання договору ( висновок Верховного Суду України, сформульований у постанові від 09.09.2015 року у справі № 6-939цс15), але в обсязі, що відповідає заборгованості, яка існувала до моменту розірвання договору.

Враховуючи те, що стягнута із ОСОБА_4 судовим рішенням заборгованість за кредитним договором не погашена, тому відсутні підстави вважати, що іпотека спірного нерухомого майна припинена у зв`язку із розірванням кредитного договору.

Посилання позивача на наявність виправлень в оспорюваному іпотечному договорі щодо номеру кредитного договору та суми кредиту не спростовують висновків суду, оскільки такі виправлення засвідчені приватним нотаріусом, а при укладенні іпотечного договору нотаріусу надавався відповідний кредитний договір із зазначенням правильних реквізитів та суми кредиту.

Колегія суддів також відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції необґрунтовано відхилив клопотання позивача про витребування доказів від 16.05.2023 року та клопотання про повернення на стадію підготовчого провадження та витребування доказів від АТ «Райффайзен Банк» від 07.08.2023 року, оскільки у справі не було встановлено обставин для прийняття рішення про повернення до стадії підготовчого провадження після його закриття, клопотання про витребування доказів подане з порушенням строків, визначених процесуальним законом, а докази, які просить витребувати позивач, не стосувалися предмету позову.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильних висновків про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , однак суд першої інстанції помилково розглянув по суті вимоги позивача у частині визнання недійсним договору іпотеки, тоді як у задоволенні цієї вимоги необхідно відмовити через неналежний суб`єктний склад учасників справи. Тому колегія суддів вважає за необхідне змінити оскаржуване рішення у вказаній частині, виклавши мотивувальну частину рішення в редакції цієї постанови.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для часткового задоволення апеляційної скарги позивача, у зв`язку з чим рішення необхідно змінити шляхом викладення мотивувальної частини рішення в редакції цієї постанови.

Згідно з ч.4 ст. 376 ЦПК України, зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин.

Керуючись ст. ст. 268, 367, 368, 374 - 376, 381 - 383 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана представником ОСОБА_2 , - задовольнити частково.

Рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 02 жовтня 2023 року - змінити, виклавши мотивувальну частину рішення в редакції цієї постанови.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складено 15 травня 2025 року.

Суддя - доповідач: Ящук Т.І.

Судді: Кирилюк Г.М.

Рейнарт І.М.