БРОВАРСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
провадження № 2/361/434/24, cправа № 361/2754/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«24» грудня 2024 року м.Бровари Київської області

Броварський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючого - судді Василишина В.О.,

за участю секретарів судових засідань Степанюк А.О., Бас Я.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду у порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди за договором,

в с т а н о в и в:

У липні 2022 року ОСОБА_1 звернулася до суду з даним позовом, в якому просить стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 (далі ФОП ОСОБА_2 ) на її користь грошові кошти в розмірі - 143 873 грн. 59 коп., з яких: 118 000 грн. 00 коп. повернення коштів за придбання виробів та матеріалів за договором № 20 від 20 січня 2020 року; 20 620 грн. 17 коп. інфляційні втрати; 5 253 грн. 42 коп. 3% річних, моральну шкоду за порушення умов договору № 20 від 20 січня 2020 року у розмірі - 80 000 грн. 00 коп., а також понесені судові витрати.

В обґрунтування вимог зазначається, що з метою виготовлення та конструювання намогильної споруди доньки ОСОБА_3 позивач звернулася до відповідача, який спеціалізується в даній сфері будівництва та співпрацює з Лісовим кладовищем у місті Києві.

20 січня 2020 року між сторонами укладено договір про виконання робіт № 20, за яким замовник доручає, а виконавець бере на себе зобов?язання виконати роботи з виготовлення та установки: 1) акри (стели) - 10х120х70 (2 шт.), загальною вартістю 40 000 грн 00 коп.; 2) підставки - 20х70х30 /лезники (2 шт.), загальною вартістю 9 000 грн. 00 коп.; 3) квітника-туби, гарбо, загальною вартістю 4 000 грн. 00 коп.; 4) кубики - 15х15х25 - 8 по гарбо; цоколь - 10х85 - 20/лезники (8 шт.), загальною вартістю 20 000 грн. 00 коп.; 5) плитки-лезники (6 шт.), загальною вартістю 15 000 грн. 00 коп.; 6) цоколя гарбо h 10х180х2 та h 10x20, загальною вартістю

14 000 грн. 00 коп., а також додатково: стола, лавки (лезники), загальною вартістю 7 000 грн.

00 коп.; надгробної плити/лезники, загальною вартістю 8 000 грн. 00 коп.; хреста з тумбою (гарбо), загальною вартістю 9 000 грн. 00 коп.; оформлення документів, загальною вартістю

800 грн. 00 коп. статуї 60 см, загальною вартістю 1 500 грн. 00 коп.

Загальна вартість робіт за вказаним договором складає - 135 800 грн. 00 коп. без урахування знижки, та з урахуванням знижки в розмірі 3% загальна сума наданих послуг склала - 131 800 грн. 00. коп.

За умовами пункту 1.1. договору про виконання робіт від 20 січня 2020 року, позивач замовила у відповідача: 1) установку цоколь гарбо на загальну суму 3 000 грн. 00 коп.;

2) установку цоколь лезники на загальну суму 3 000 грн. 00 коп.; 3) установку плитки на загальну вартість 3 000 грн. 00 коп.; 4) установку стола та лавки на загальну суму 1 200 грн.

00 коп.; 5) установку пам`ятників (2 шт.) на загальну суму 6 000 грн. 00 коп.; 6) установку надгробних плит на загальну суму 2 000 грн. 00 коп.

Не зважаючи на відсутність в договорі № 20 від 20 січня 2020 року, розміру попередньої оплати та строку оплати, відповідач в усній формі повідомив позивача, що він зможе розпочати виконання робіт після оплати 55 000 грн. 00 коп. Усвідомлюючи, що для придбання матеріалу необхідні грошові кошти, позивач без будь-яких зволікань передала відповідачеві зазначену суму грошових коштів. Згодом, в березні 2020 року відповідач знову звернувся до позивача з вимогою здійснити оплату в розмірі 60 000 грн. 00 коп. на що позивач надала кошти відповідачу.

Таким чином, загальна сума, яку позивач передала відповідачу за договором № 20 від

20 січня 2020 року, як попередня оплата, складає - 118 000 грн. 00 коп.

Відповідно до пунктів 2.1 та 2.2 договору за виконану роботу замовник сплачує виконавцеві 18 200 грн. 00 коп. без урахування ПДВ, не пізніше 5 днів з дня прийняття позивачем роботи. Однак під час укладання договору про виконання робіт від 20 січня 2020 року сторони дійшли усної згоди, що вказані кошти входять в ціну договору № 20 від 20 січня 2020 року.

Позивач вважає, що під час укладення договору № 20 та договору про виконання робіт, відповідач скористався її важким психічним становищем та депресією після загибелі доньки, оскільки йому було відомо, що позивач не є фахівцем в сфері монтажних та будівельних робіт, а тим більше тих, що пов`язані з комплектуванням намогильних споруд.

Відповідач не надав жодної інформації щодо виробника, місця походження та якості виробів та матеріалів, з яких буде сконструйовано намогильну споруду. Так, зокрема, як свідчить пункт 1.1. договору № 20 від 20 січня 2020 року, серед виробів які відповідач зобов`язався встановити, є статуя - 60 см, загальною вартістю 1 500 грн. 00 коп. У той же час, позивач замовляла не статую, а хрест.

Після детального ознайомлення з текстом пункту 1.1. договору № 20 від 20 січня

2020 року, позивач одразу ж звернулась до відповідача з вимогою замінити статую на хрест, на що відповідач з зазначеною вимого погодився та замінив статую на хрест.

З метою отримання достовірної інформації щодо витрат, якості, кількості матеріалів та виробів, з яких в подальшому буде сконструйовано намогильну споруду, позивач продовжувала звертатися до відповідача з проханням надати документи, що підтверджують: а) розмір понесених витрат на придбання матеріалів та виробів (квитанції, видаткові накладні);

б) відомості про продавців, в якого придбано матеріали та вироби; в) технологічні карти, в яких міститься інформація щодо правил використання матеріалів під час конструювання намогильної споруди (які в свою чергу мають відповідати відповідному ДСТУ), але відповідач не відповідав на телефонні дзвінки та повідомлення.

Після покращення погодних умов, навесні 2020 року, позивач продовжила звертатися до відповідача з проханням розпочати підготовчі роботи необхідні для подальшого конструювання намогильної споруди. При цьому відповідач повідомляв про неможливість початку робіт внаслідок виникнення різних об`єктивних підстав а саме: відсутність матеріалів, заборону керівництва кладовища конструювати намогильну споруду; погіршення погодних умов; відсутність працівників, яких може бути залучено для виконання даних робіт; спалах пандемії коронавірусної інфекції «COVID-19». У другій половині серпня 2020 року відповідач все ж таки почав підготовчі роботи, а всі основні роботи по конструювання намогильної споруди стали вчинятися лише восени 2020 року.

Далі зазначається, що за погодженням на переддоговірній стадії відповідач пообіцяв сконструювати позивачеві намогильну споруду аналогу тій, що розміщена на 111 ділянці Лісового кладовища міста Києва, але під час чергового візиту на кладовище, позивач помітила, що намогильна споруда не лише не закінчена, а й не відповідає за розмірами та якості виробів та матеріалів, з яких складається намогильна споруда, яка розташована на 111 ділянці Лісового кладовища міста Києва.

03 червня 2021 року позивач вручила претензію відповідачу, в якій зазначила про виявлені недоліки у роботі, а саме дві підставки лезніки коротші та пошкоджені; тумба під хрест нижча за 12 см; шви між деталями різних розмірів, які крім того й пошкоджені внаслідок використання неякісного цементу; на деталях пам`ятника виявлені вищерблення та тріщини; кулі мають темний колір та не відповідають за розмірами; зовнішній вигляд намогильної споруди не відповідає зовнішньому вигляду намогильної споруди, розташованій на 111 ділянці Лісового кладовища у місті Києві, за зразком якого вона мала бути сконструйована.

Передавши зазначену претензію, позивач розраховувала, що відповідачем буде вжито всіх необхідних заходів для усунення виявлених недолік, однак претензія залишена без реагування.

У подальшому позивач з власної ініціативи здійснила виміри всіх виробів та деталей, з яких було сконструйовано намогильну споруду. Внаслідок здійснених вимірів, виявлено наступні недоліки: тумба-лезник під пам`ятник коротша на 10 см; тумби виготовлені не з суцільного матеріалу, а вставлені вставки відрізняються за кольором; дві тумби - пошкоджені; підставка під хрест іншої форми, кольору та розміру; пошкодження кубиків та швів; неякісне шліфування поверхні гарбо; шви занадто широкі, всі деталі не рівно виставлені, внаслідок чого шви між деталями або надто широкі, або майже відсутні. У зв?язку з використанням неякісного матеріалу для шліфування швів, під час дощу чи снігу вода постійно підмиває цемент, який застосовувався для шліфування; пошкоджені плити на яких кріпиться вся конструкція, внаслідок чого вода розмиває цемент, а сама плита не підлягає відновленню; висота сходинок на конструкції становить 13 см, висота хреста за домовленістю мала бути 85 см, натомість відповідач виготовив та встановив хрест на 79 см; з однієї сторони ритуального комплексу встановлено плиту, однак з іншого боку надгробку аналогічної плити не встановлено; на всій конструкції прослідковуються щілини, пошкоджені кути плитки; балка виготовлена висотою 9,5 см, шириною 15 см, хоча мала бути висотою 15 см, шириною 20 см.

27 вересня 2021 року позивач звернулася до Державного гемологічного центру України щодо експертного ритуального комплексу з природного каміння. На підставі проведеного дослідження, головним фахівцем відділу експертизи напівдорогоцінного та декоративного каміння ДГЦУ Кічняєвим А.М., гемологічного експертного-лабораторного дослідження намогильної споруди з природного каміння змонтованого у місті Києві на Лісовому кладовищі, підготовлено висновок № 71000-4/1310/21-1 від 13 жовтня 2021 року, в якому зазначено, що окремі деталі намогильної споруди (ритуального комплексу) з граніту і гарбо за фактичними розмірами не відповідають розмірам, вказаним у договорі № 20 від 20 січня 2020 року; ряд деталей намогильної споруди (ритуального комплексу) з граніту і гарбо мають неякісне виготовлення фасок і фігурного профілю; на окремих деталях з гарбо і граніту є наявні відбиті кути і пошкоджені грані, а також тріщини у монолітності деталей, що могло утворитися ще до монтажу деталей; на багатьох деталях з граніту і гарбо неякісно виготовлено морфологію і площину сторін, що перешкоджає щільному приляганню деталей одна до одної і сприяє формуванню широких щілин, замащених клеючими розчинами, що погіршує декоративно-естетичний вигляд ритуального комплексу; деталі з граніту і гарбо відрізняються одна від одної за колористичним відтінком і якістю полірованої поверхні, що загалом погіршує естетичний вигляд намогильної споруди (ритуального комплексу) і його товарознавчі експертизи.

Отже, як свідчить зміст зазначеного висновку, намогильна споруда не відповідає якості та розмірам, про які сторони досягли згоди під час укладення договору № 20 та договору про виконання робіт. Окрім того, внаслідок неналежного конструювання намогильної споруди з матеріалів, що не відповідають якості позивач не лише зазнала матеріальних втрат, що полягають в постійному руйнуванні намогильної споруди, а й ризикує в подальшому зазнати ще більших матеріальних збитків, адже внаслідок погіршення погодній умов (дощ, сніг) намогильна споруда, взагалі може зруйнуватись.

Позивач вважає, що спірні правовідносини можуть бути вирішені лише шляхом відмови від договору № 20 від 20 січня 2020 року, та стягнення з відповідача грошових коштів, які були сплачені нею для придбання виробів та матеріалів, тому вона змушена звернутись до суду.

Ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 21 липня 2022 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження.

27 вересня 2022 року на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву від представника відповідача ОСОБА_4

11 жовтня 2022 року до суду надійшла відповідь на відзив.

01 листопада 2022 року відповідачем до суду подано заяву про застосування позовної давності.

Ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 09 лютого 2023 року призначено судову будівельно-технічну експертизу.

Ухвалою суду від 07 вересня 2023 року поновлено провадження у справі та призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 14 лютого 2024 року закрито підготовче провадження, справу призначено до розгляду по суті.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та її представник Грабовий О.А. позовні вимоги підтримали, просили позов задовольнити.

Відповідач ФОП ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_4 позовні вимоги не визнали з підстав викладених у відзиві, просили суд відмовити у задоволенні позову.

Вислухавши пояснення позивача, його представника, заперечення відповідача та його представника, дослідивши письмові матеріали справи, суд встановив такі факти та відповідні їм правовідносини.

З матеріалів справи вбачається, що 20 січня 2020 року між сторонами укладено договір

№ 20, відповідно до умов якого позивач замовила у відповідача виконання робіт з чіткими параметрами та їхньою вартістю, а саме: - арка (стела) -10x120x70-2 шт. - загальною вартістю

40 000 грн. 00 коп.; - підставка - 20х70х30/лезники - 2 шт. - загальною вартістю 9 000 грн. 00 коп.; - квітник, тумба, габро - 15x15x25 - 8 шт. - загальною вартістю 4 000 грн. 00 коп.; - кубики, 15x15х25 - 8 по габро; цоколь - 10х85 - 20/лезники - 8 шт. - загальною вартістю 20 000 грн.

00 коп.; - плитка - лезники 6 штук - загальною вартістю 15 000 грн. 00 коп.; - цоколь габро h 10х180х2 та h10x20 - загальною вартістю 14 000 грн. 00 коп. Додатково:- стіл, лавка (лезники) - загальною вартістю 7 000 грн. 00 коп.; - надгробні плити/лезники - загальною вартістю 8 000 грн. 00 коп. - хрест з тумбою (габро) - загальною вартістю 9 000 грн. 00 коп.; - оформлення документів - загальною вартістю 800 грн. 00 коп. статуя - 60 см. - загальною вартістю 1 500 грн. 00 коп.

Загальна вартість робіт за вказаним договором складає 135 800 грн. 00 коп., а з урахуванням знижки в розмірі 3% загальна сума наданих послуг складає 131 800 грн. 00 коп.

Відповідно до пункту 4.1 договору замовник здійснює попередню оплату за вироби і послуги в розмірі відсотка за цінами від суми договору.

Із квитанції до прибуткового ордеру № 20 від 20 січня 2020 року вбачається, що позивач здійснила відповідачу оплату в розмірі - 55 000 грн. 00 коп.

Із квитанції № 21 від 21.03.2020 року вбачається, що позивач оплатила відповідачу послуги в розмірі 60 000 грн. 00 коп.

Отже, загальна сума, яку позивач оплатила відповідачу за виконання робіт в якості попередньої оплати, складає - 115 000 грн. 00 коп.

Також встановлено, що 20 січня 2020 року між сторонами укладено договір

№ б/н, за умовами якого ОСОБА_1 доручила ФОП ОСОБА_2 виконати наступні роботи:

- установка цоколь - габро - загальною вартістю 3 000 грн. 00 коп.; - установка, лезники - загальною вартістю 3 000 грн. 00 коп.; - укладка плитки та лавки - загальною вартістю 1 200 грн. 00 коп.; - установка пам`ятників 2 шт. - загальною вартістю 6 000 грн. 00 коп.; - установка надгробних плит - загальною вартістю 2 000 грн. 00 коп.

Згідно з пунктом 2.1. договору про виконання робіт б/н від 20 січня 2021 року за виконану роботу позивач зобов`язана сплатити відповідачу 18 200 грн. 00 коп. без урахування ПДВ. Оплата здійснюється не пізніше 5 днів з дня прийняття відповідачем роботи.

У пункті 2.2 договору встановлено, що оплата виконується не пізніше 5 днів з дня прийняття замовником роботи.

Відповідно до пункту 6.1. договору на виконання робіт від 20 січня 2020 року термін дії договору з 20 січня 2020 року по 01 вересня 2020 року.

У пунктах 5.3-5.4, 6.1 договору від 20 січня 2020 року № 8 сторони узгодили, що при виявленні виробничих дефектів виробів та послуг при прийманні, монтажі - виклик представника виробника є обов`язковим. Час усунення - 30 робочих днів з моменту виявлення дефектів представником виробника. За порушення умов цього договору винна сторона сплачує понесені у зв`язку з цим збитки, в тому числі не отриманий прибуток, в порядку передбаченому чинним законодавством.

Позивач не прийняла виконання робіт відповідачем за договорами від 20 січня 2020 року № 20 та від 20 січня 2020 року № б/н, зокрема не підписала акти виконаних робіт.

З матеріалів справи вбачається, що у січні 2021 року ФОП ОСОБА_2 звернувся до суду позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором на виконання робіт.

Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 23 жовтня 2021 року у задоволенні позову ФОП ОСОБА_2 відмовлено.

Постановою Київського апеляційного суду від 27 жовтня 2022 року рішення Печерського районного суду міста Києва від 23 жовтня 2021 року скасовано, та постановлено нове судове рішення, яким позов ФОП ОСОБА_2 задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ФОП ОСОБА_2 заборгованість з урахуванням пені за прострочення виконання грошового зобов?язання, трьох відсотків річних та індексу інфляції за договором на виконання робіт № 8 від 20 січня 2020 року у розмірі 17 454 грн. 17 коп. та за договором на виконання робіт № 8 від

20 січня 2020 року у розмірі 18 908 грн. 68 коп., всього на загальну суму 36 362 грн. 85 коп., у задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

03 червня 2021 року ОСОБА_1 направила претензію ФОП ОСОБА_2 , в якій зазначила про виконання останнім робіт з недоліками.

Факт виконання ФОП ОСОБА_2 замовлення, підтверджується наданими сторонами фотосвітлинами із зображенням встановленої намогильної споруди. Стверджуючи про неналежне виконання відповідачем замовлення, позивач посилається на неякісне конструювання могильної споруди, виготовлення з матеріалів неналежної якості, а також на невідповідність розмірів замовлених деталей намогильної споруди.

На підтвердження своїх вимог позивач посилається на висновок Гемологічного експертно-лабораторного дослідження № 71000-4/1310/21-1 від 13 жовтня 2021 року.

Так, згідно з висновком Гемологічного експертно-лабораторного дослідження

№ 71000-4/1310/21-1 від 13 жовтня 2021 року: окремі деталі ритуального комплексу з граніту і габро за фактичними розмірами не відповідають розмірам, вказаним у договорі № 20 від 20 січня 2020 року, укладеному з ФОП ОСОБА_5 ; ряд деталей ритуального комплексу з граніту і габро мають неякісне виготовлення фасок і фігурного профілю; на окремих деталях з габро і граніту є наявними відбиті кути і пошкоджені грані, а також тріщини монолітності деталей, що могло утворитися ще до монтажу даних деталей; на багатьох деталях з габро і граніту неякісно виготовлено морфологію і площину сторін, що перешкоджає щільному приляганню деталей одна до одної і спричиняє формування широких щілин, які замащені клеючими розчинами, що погіршує декоративно-естетичний вигляд ритуального комплексу; деталі з габро ритуального комплексу відрізняються одна від одного колористичним відтінком і якістю полірованої поверхні, що загалом погіршує естетичний вигляд об`єкта експертизи та його товарознавчі характеристики; деталі з граніту Лизниківського родовища, використані в ритуальному комплексі, відрізняються одна від одної за колористичним відтінком і якістю полірованої поверхні, що загалом погіршує естетичний вигляд об`єкта експертизи та його товарознавчі характеристики. Вказаний висновок складений експертом, головним фахівцем ДГЦУ ОСОБА_6 .

Ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 09 лютого 2023 року у даній справі за клопотання сторони відповідача призначалася судова будівельно-технічна експертиза. На вирішення експерта питання також були поставлені і стороною позивача. Разом з тим, з підстав несплати вартості експертизи обома учасниками справи ухвала повернута до суду без виконання.

Оцінюючи висновок експертно-лабораторного дослідження № 71000-4/1310/21-1 від

13 жовтня 2021 року, суд не може вважати належним, достовірним та допустимим доказом по справі з огляду на ті обставини, що до висновку експертом не долучено свідоцтво про присвоєння кваліфікації судового експерта, доказів отримання ним кваліфікації, що надає право робити йому експертно-лабораторне дослідження, при складанні даного висновку експерт не попереджався про кримінальну відповідальність, висновок не містить відомостей про дії щодо здійснення експертного дослідження, застосованих методів та інструментів дослідження, містить суперечливості окремих аргументів експерта, обставини, що свідчать про необ`єктивність та неповноту експертизи, не містить в дослідницькій частині достатніх аргументів, з урахуванням яких експерт дійшов відповідних висновків. Крім того, суд звертає увагу, що у висновку конкретно не зазначено, які саме деталі не відповідають розмірам та які з них мають неякісне виготовлення. Геоморфологічне дослідження стосується вивчення зовнішних форм та рельєфу. Разом з тим, питання щодо дотримання загальних технічних вимог ДСТУ відносно намогильних споруд у рамках проведення вказаного дослідження не вирішувалося та не могло бути вирішено, так як не відноситься до предмету геоморфологічного дослідження.

Посилання в частині того, що позивач замовляла не статую, а хрест, спростовуються умовами договору № 20 від 20 січня 2020 року, в якому зазначено, що додатково предметом договору є виготовлення столу + лавка (лезники) - загальною вартістю 7 000 грн. 00 коп.;

- надгробні плити/лезники - загальною вартістю 8 000 грн. 00 коп. - хрест з тумбою (габро)

- загальною вартістю 9 000 грн. 00 коп.; - оформлення документів - загальною вартістю 800 грн. 00 коп. статуя - 60 см - загальною вартістю 1 500 грн. 00 коп. Суд звертає увагу, що сам ескіз намогильної споруди підписаний замовником ОСОБА_1 .

При розгляді даної справи по суті, суд не встановив обставини, які б свідчили про порушення Національних стандартів України Намогильні споруди та склепи, загальні технічні вимоги ДСТУ Б В.2.2.-35:2013 та умов договорів, укладених між ОСОБА_1 та ФОП

ОСОБА_2 при виготовленні та виконанні робіт по встановленню намогильної споруди. Посилання на недоліки у роботі та матеріалах фактично є надуманими та не підтвердженими належними та допустимими доказами.

Статтею 15 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист цивільного інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені частиною другою статті 16 ЦК України.

Відповідно до приписів статті 4 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) захисту підлягають порушене, невизнане або оспорюване право особи чи інтерес, а також державний чи суспільний інтерес.

Положеннями статті 55, 124 Конституції України та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом, зокрема таким, що відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням.

Вказане узгоджується з правовою позицією Європейського суду з прав людини, викладеною в пункті 45 рішення від 10 квітня 2008 року у справі «Вассерман проти Росії», згідно з якою засіб юридичного захисту, якого вимагає ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, має бути «ефективним» як з практичної, так і з правової точки зору, тобто таким, що або запобігає стверджуваному порушенню чи його повторенню в подальшому, або забезпечує адекватне відшкодування за те чи інше порушення, яке вже відбулося.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Відповідно до правил пункту 1 частини другої статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно з частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України). Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (частина перша статті 628 ЦК України).

У статті 638 ЦК України зазначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Відповідно до частини першої статті 639 ЦК України договір може бути укладений у

будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.

За змістом частини першої статті 837 ЦК України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу.

За договором побутового підряду підрядник, який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується виконати за завданням фізичної особи (замовника) певну роботу, призначену для задоволення побутових та інших особистих потреб, а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір побутового підряду є публічним договором (частина перша та друга статті 865 ЦК України).

Отже, підрядник повинен мати статус суб`єкта підприємницької діяльності, оскільки договір побутового підряду укладається у зв`язку зі здійсненням ним підприємницької діяльності із задоволення потреб замовника (клієнта). При цьому підрядником може бути як юридична так і фізична особа суб`єкт підприємницької діяльності. Замовником за договором побутового підряду може бути лише фізична особа.

Статтею 866 ЦК України передбачено, що договір побутового підряду вважається укладеним у належній формі, якщо підрядник видав замовникові квитанцію або інший документ, що підтверджує укладення договору. Відсутність у замовника цього документа не позбавляє його права залучати свідків для підтвердження факту укладення договору або його умов.

Умова про предмет договору підряду є істотною. Предметом договору підряду є індивідуалізований результат праці підрядника, на який спрямована узгоджена воля сторін. Умова щодо предмета договору підряду уточняється ціною підрядних робіт. Ціна договору підряду це грошова сума, належна підрядникові за виконане замовлення.

Відповідно до частини першої статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Згідно зі статтею 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Суд визначає розмір грошового відшкодування моральної шкоди з урахуванням характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування (частини третя, четверта статті 23 ЦК України).

Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом - моральною шкодою; вина особи, яка завдала моральної шкоди. У разі встановлення конкретної особи, яка завдала моральної шкоди, відбувається розподіл тягаря доказування: (а) позивач повинен довести наявність моральної шкоди та причинний зв`язок; (б) відповідач доводить відсутність протиправності та вини. Завдання моральної шкоди - явище завжди негативне. Проте з цього не слідує, що будь-яка завдана моральна шкода породжує зобов`язання з її відшкодування. Покладення обов`язку відшкодувати завдану моральну шкоду може мати місце лише за умови, коли шкода була викликана протиправною поведінкою відповідальної за неї особи (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 25 травня 2022 року в справі № 487/6970/20 (провадження

№ 61-1132св22)).

По своїй суті зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є досить специфічним зобов`язанням, оскільки не на всіх етапах свого існування характеризується визначеністю змісту, а саме щодо способу та розміру компенсації. Джерелом визначеності змісту обов`язку особи, що завдала моральної шкоди, може бути: (1) договір особи, що завдала моральної шкоди, з потерпілим, в якому сторони домовилися зокрема, про розмір, спосіб, строки компенсації моральної шкоди; (2) у випадку, якщо не досягли домовленості, то рішення суду в якому визначається спосіб та розмір компенсації моральної шкоди (див. постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 01 березня 2021 року у справі № 180/1735/16-ц (провадження № 61-18013сво18)).

Оскільки за змістом позову вимогу про компенсацію моральної шкоди позивач пов`язувала з неналежним виконанням умов договору та завданням з цих підстав матеріальної шкоди, то за встановлення відсутності підстав для стягнення майнової шкоди, відсутні й підстави для стягнення моральної шкоди.

Приписами статті 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками справи; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

Проаналізувавши у повній мірі вищенаведені норми та вивчивши матеріали справи, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для відмови у задоволенні позовних вимог з підстав їх недоведеності та необґрунтованості. У даному випадку заява про застосування наслідків пропуску строку позовної давності застосуванню не підлягає.

На підставі викладеного та керуючись статтями 12, 77, 79, 81, 89, 263-265 ЦПК України, Броварський міськрайонний суд Київської області

в и р і ш и в:

У задоволенні позову відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, то зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя В.О.Василишин