Справа № 758/760/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(ЗАОЧНЕ)

04 липня 2024 року м. Київ

Подільський районний суд міста Києва у складі судді Гребенюка В.В., за участю секретаря судового засідання Кужелєвої Ю.Р. розглянувши цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про встановлення порядку користування майном

ВСТАНОВИВ:

До Подільського районного суду міста Києва звернувся ОСОБА_1 (надалі за текстом - позивач) з позовом до ОСОБА_2 (надалі за текстом - відповідач), про встановлення порядку користування майном.

Позовні вимог обгрунтовані тим, що відповідач чинить позивачу перешкоди у користуванні квартирою АДРЕСА_1 (надалі за текстом - спірна квартира) у зв`язку з чим, просить суд встановити порядок користуванн спірною квартирою наступним чином:

1. Виділити позивачу у користування житлову кімнату площею 14,5 кв.м.

2. Виділити відповідачу у користування житлову кімнату площею 14,8 кв.м., балкон площею 2,6 кв.м.

3. Залишити в загальному користуванні учасників спільної часткової власності кухню площею 7,6 кв.м., коридор площею 4,9 кв.м., ванну площею1,9 кв.м., вбиральню площею 1,0 кв.м.

Ухвалою Суду від 19.01.2024, відкрито провадження у справі, вирішено здійснювати розгляд в спрощеному позовному провадженні та призначено судове засідання на 16.05.2024 у якому було оголошено перерву до 04.07.2024.

04.07.2024 до суду від позивача надійшла заява про розгляд справи за відсутності позивача.

Від відповідача до суду відзив не надходив.

У судове засідання 04.07.2024 представники сторін не прибули.

Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Згідно з ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

З огляду на вищевикладене, наявні передбачені ч. 1 ст. 223 та ч. 1, 2 ст. 280 ЦПК України підстави для заочного розгляду справи. Суд ухвалив провести заочний розгляд справи із ухваленням заочного рішення на підставі наявних у справі доказів.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, суд встановив такі фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до Свідоцтва про право власності на спірну квартиру належало на праві приватної власності ОСОБА_3 та ОСОБА_2 в рівних долях.

Згідно Свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 11.01.2015 року №2-137 позивач є спадкоємцем ОСОБА_3 , спадщина складається з 1/2 частини спірної квартири.

Відповідно до відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно позивачу належить 1/2 частки спірної квартири.

За змістом Технічного паспорта спірна квартира знаходиться на 4 поверсі 5 поверхового будинку та складається з 2 кімнат житловою площею 29,3 кв.м., у тому числі 1-а кімната 14,8 кв.м., 2-а кімната 14,5 кв.м., кухні площею 7,6 кв.м., ванної кімнати площею 1,9 кв.м., вбиральні 1,0 кв.м., коридору 4,9 кв.м. Квартира обладнана балконом 2,6 кв.м. Загальна площа 44,7 кв.м.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд керується наступним.

Відповідно до ст. 355 ЦК України встановлено, що майно, що є у власності двох і більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно.

Згідно ст. 358 ЦК України, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності.

Згідно зі ст. 150 ЖК УРСР, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди

Відповідно п. 14 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 року, судам роз`яснено, що квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов.

При здійсненні права власності співвласниками щодо спільного майна потрібно враховувати правову природу такої власності, адже співвласникам належить так звана ідеальна частка у праві власності на спільне майно, яка є абстрактним вираженням співвідношення в обсязі прав співвласників спільної власності. Отже, кожному з них належить не частка у спільному майні, а частка у праві власності на це майно. Визнання за кожним із співвласників права на конкретну частину майна в натурі спричинить припинення спільної власності. Поняття ж реальної частки використовується при поділі спільного майна в натурі в разі припинення його спільного правового режиму, а також може застосовуватися відповідно до частини третьої статті 358 ЦК України при встановленні співвласниками порядку користування спільним майном в натурі згідно з розмірами належних їм часток.

Таким чином, потрібно розмежовувати порядок поділу спільної власності з метою припинення такого її режиму і порядок встановлення користування спільним майном.

Оскільки спірні правовідносини не стосуються розподілу майна для припинення права спільної часткової власності і такий правовий режим зберігається, суд виділяє у користування сторонам спору в натурі частки, відповідно до розміру їх часток у праві власності на спільне майно. При цьому допускається можливість відійти в незначних обсягах від відповідності реальних часток ідеальним у зв`язку з неможливістю забезпечити їх точну відповідність. Таке рішення не змінює розміру часток співвласників у праві власності на спільне майно, не порушує їх прав як власників.

Вирішуючи питання про визначення порядку користування житловим приміщенням, суд вважає за можливе виділити у користування позивачу належну йому частину квартири - жилу кімнату, площею 14.5 кв.м. та виділити в користування відповідачу належну йому частину квартири - жилу кімнату, площею 14,8 кв.м. та балкон площею 2,6 кв.м., що зазначені плані технічого паспорту на спірну квартиру.

Коридор, кухню, вбиральню та ванну кімнату суд вважає за необхідне залишити в загальному користуванні.

Таким чином, суд вважає, що такий порядок користування житловими приміщеннями є найбільш зручним для сторін, враховуючи розташування кімнат у спірній квартирі та порушень житлових прав будь-яких зі сторін суд не вбачає. Суд вважає обґрунтованими заявлені у справі вимоги про визначення порядку користування житловим приміщенням у зв`язку з чим позов підлягає задоволенню.

Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України судові витрати позивача по сплаті судового збору покладаються на відповідача з огляду на задоволення позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 4, 5, 10, 18, 133, 141, 259, 263-265, 280-282, 289, ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити.

Виділити ОСОБА_1 у користування житлову кімнату площею 14,5 кв.м.;

Виділити ОСОБА_2 у користування житлову кімнату площею 14,8 кв.м., балкон площею 2,6 кв.м.;

Залишити в загальному користуванні учасників спільної часткової власності кухню площею 7,6 кв.м., коридор площею 4,9 кв.м., ванну площею1,9 кв.м., вбиральню площею 1,0 кв.м.;

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 3028 (три тисячі двадцять вісім) гривень 00 копійок;

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ; РНОКП НОМЕР_1 );

Відповідач: ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 ; РНОКП невідомий);

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення;

У випадку проголошення у судовому засіданні лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення;

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду;

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Суддя В.В. Гребенюк