Справа №760/8126/24
Провадження №4-с/760/64/24
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 жовтня 2024 року м. Київ

Солом`янський районний суд міста Києва

у складі головуючого - судді Аксьонової Н.М.,

з участю секретаря судового засідання Тодосюк Г.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві скаргу ОСОБА_1 на дії (бездіяльність) Солом`янського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), заінтересована особа - Акціонерне товариство «Державний ощадний банк України»,

В С Т А Н О В И В :

Представник заявника ОСОБА_1 - адвокат Заболотня В.С. звернулася до Солом`янського районного суду м. Києва зі скаргою на дії Солом`янського ВДВС у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), в якій просить

- визнати неправомірною бездіяльність Солом?янського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ);

- зобов`язати Солом`янський відділ державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) () зняти арешт з нерухомого майна ОСОБА_1 , який зареєстрований в державному реєстрі речових обтяжень за реєстраційним №3086031, накладений державним виконавцем Саліженко М.В. у рамках виконавчих проваджень на підставі постанови, АЕ 681020, 24.03.2006, Державна виконавча служба у Солом`янському районі м. Києва, вх. 1084 від 10.04.2006 року, вих. 38/ 7 від 24.03.2006 pоку;

- зобов`язати Солом`янський відділ державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) зняти арешт з нерухомого майна ОСОБА_1 , який зареєстрований в державному реєстрі речових обтяжень за реєстраційним № 8771327, накладений державним виконавцем у рамках виконавчих проваджень на підставі постанови про відкриття виконавчого провадження, ДВ/16, 29.05.2009 року Державна виконавча служба у Солом`янському РУЮ у м. Києві.

В обґрунтування заявлений вимог представник заявника зазначив, що на все нерухоме майно позивача зареєстровані обтяження: арешт нерухомого майна на підставі постанови АЕ 681020 від 24 березня 2006 року Державної виконавчої служби у Солом`янському районі м. Києва (реєстраційний номер обтяження №3086031), арешт нерухомого майна на підставі постанови про відкриття виконавчого провадження, ДВ/16 від 29 травня 2009 року ВДВС Солом`янського РУЮ у м. Києві (реєстраційний номер обтяження №8771327).

З відповіді Солом`янського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ) №111785 від 19.07.2023 р. на адвокатський запит адвоката Польового С.В. від 07.07.2023 року, поданий в інтересах ОСОБА_1 вбачається наступне:

- виконавче провадження на підставі якого внесено відомості до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно згідно реєстраційного запису №308631 не виявлено;

- на виконанні у Відділі виконавче провадження, в рамках якого внесено відомості до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно згідно реєстраційного запису №30863 не перебуває;

- виконавче провадження на підставі якого внесено відомості до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно згідно реєстраційного запису №8771327 виявлене за номером НОМЕР_2;

- на виконанні у Відділі виконавче провадження, в рамках якого внесено відомості до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно згідно реєстраційного запису №8771327 не перебуває у зв?язку з повним фактичним виконанням виконавчого листа №2-1072/09 від 27 березня 2014 року;

- постанови про стягнення виконавчого збору від 26 грудня 2013 року та постанови про стягнення з боржника витрат на проведення виконавчих дій від 26 березня 2014 року винесені в окреме виконавче провадження.

23 лютого.2024 року ОСОБА_1. в особі представника звернувся до Солом?янського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) зі скаргою на дії та бездіяльність державної виконавчої служби та з вимогою про зняття арешту.

12 березня 2024 року Солом`янським відділом державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) надана відповідь що виконавчі провадження, згідно яких винесено записи про арешт, в Автоматизованій системі виконавчих проваджень відсутні. Також Законом України «Про виконавче провадження» та інструкцією з організації примусового виконання рішень, затверджено Наказом Міністерства юстиції України №512/5 від 02 квітня 2012 року не передбачено механізм та порядок зняття арешту по виконавчим провадженням, які відсутні в Автоматизованій системі виконавчого провадження та є знищеними. Повідомлено що відділ не має правових підстав для задоволення скарги.

За таких обставин, наявність не знятого арешту на все нерухоме майно, за відсутності відкритих виконавчих проваджень, порушує право позивача на вільне володіння його майном.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 26 березня 2024 року справу розподілено судді Аксьоновій Н.М.

Ухвалою від 28 березня 2024 року скаргу залишено без руху та надано строк для усунення недоліків скарги.

Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 27 травня 2024 року скаргу було прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, призначено справу до судового розгляду.

Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 18 жовтня 2024 року було залишено без розгляду вимоги скарги ОСОБА_1 в частині зобов`язання Солом`янського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) зняти арешт з нерухомого майна ОСОБА_1 , який зареєстрований в державному реєстрі речових обтяжень за реєстраційним №3086031, накладений державним виконавцем Саліженко М.В. у рамках виконавчих проваджень на підставі постанови, АЕ 681020, 24.03.2006, Державна виконавча служба у Солом?янському районі м. Києва, вх. 1084 від 10.04.2006 року, вих. 38/ 7 від 24.03.2006 pоку.

У судове засідання учасники справи не з`явилися, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялися належним чином.

Представник заявника ОСОБА_1 - адвокат Заболотня В.С. подала заяву про розгляд скарги за відсутності заявника та його представника, в якій вимоги скарги підтримала, просила їх задовольнити.

Представник АТ «Державний ощадний банк України» подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, вказав, що у ОСОБА_1 відсутня заборгованість перед АТ «Ощадбанк».

Суд враховує, що за змістом ч.1, ч.2 ст.450 ЦПК України скарга розглядається у десятиденний строк у судовому засіданні за участю стягувача, боржника і державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби чи приватного виконавця, рішення, дія чи бездіяльність яких оскаржуються. Неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

Враховуючи вищевикладене, суд прийшов до висновку про можливість розгляду скарги у відсутність учасників справи.

З`ясувавши доводи та аргументи скаржника, викладені в його скарзі, обставини, на яких ґрунтуються його вимоги, дослідивши наявні у справі докази, суд прийшов до висновку про необхідність задоволення скарги з огляду на таке.

15 квітня 2009 року Солом`янським районним судом м. Києва ухвалено рішення у цивільній справі №2-1072/09 за позовом першого заступника прокурора Оболонського району м. Києва в інтересах держави в особі філії Оборонське відділення №8142 ВАТ «Державний ощадний банк України» ВАТ «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_1 про стягнення боргу, стягнуто з ОСОБА_2 на користь філії Оборонське відділення №8142 ВАТ «Державний ощадний банк України» 192048,60 грн боргу за кредитним договором, 18545,09 грн відсотків за користування кредитом, 15662,46 грн пені за прострочені платежі по кредиту, 2137,76 грн пені за прострочені платежі по відсотка, а всього 228353,91 грн, а також 1700 грн судового збору та 30 грн витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи.

На підставі виданого у даній справі виконавчого листа 29 травня 2009 року державним виконавцем Солом`янського РДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП НОМЕР_2 із одночасним накладенням арешту на все майно ОСОБА_1 .

Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 19.02.2024 року 02 червня 2009 року зареєстровано обтяження (реєстраційний номер обтяження 8771327) - арешт нерухомого майна, невизначене майно, все майно, власником якого є ОСОБА_1 , підстава обтяження: постанова про відкриття виконавчого провадження, ДВ/16, 29.05.2009, ВДВС Солом`янського РУЮ у м. Києві.

Як вбачається з листа Солом`янського відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) №111785 від 19 липня 2023 року згідно даних АСВП в розділі пошук ВД/ВП - виконавче провадження на підставі якого внесено відомості до ДРРП реєстраційний запис №8771327 виявлене за НОМЕР_2, на момент подачі адвокатського запиту на виконанні у Відділі виконавче провадження, в рамках якого внесено до ДРРП реєстраційний запис №8771327 не перебуває у зв`язку з повним фактичним виконанням виконавчого листа №2-1072/09 від 27 березня 2014 року. Згідно постанови про закінчення виконавчого провадження постанова про стягнення виконавчого збору від 26.12.2013 року та постанова про стягнення з боржника витрат на проведення виконавчих дій від 26.03.2014 року винесено в окреме виконавче провадження, що свідчить про несплату.

Відповідно до відомостей автоматизованої системи виконавчого провадження виконавче провадження НОМЕР_2 від 29.05.2009 року завершено.

23 лютого 2024 року представник ОСОБА_1 звернувся до Солом`янського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) зі скаргою на дії та бездіяльність державної виконавчої служби та з вимогою про зняття арешту.

28 лютого 2024 року Солом`янським відділом державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) надана відповідь, згідно якої виконавчі провадження, згідно яких винесено записи про арешт, в Автоматизованій системі виконавчих проваджень відсутні. Також Законом України «Про виконавче провадження» та інструкцією з організації примусового виконання рішень, затверджено Наказом Міністерства юстиції України №512/5 від 02 квітня 2012 року не передбачено механізм та порядок зняття арешту по виконавчим провадженням, які відсутні в Автоматизованій системі виконавчого провадження та є знищеними. Повідомлено що відділ не має правових підстав для задоволення скарги.

Вважаючи таку відмову у знятті арешту з майна неправомірною, заявник ОСОБА_1 звернувся до суду з указаною скаргою.

Відповідно до ст.447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги (частини друга, третя статті 451 ЦПК України).

Умови і порядок виконання рішень судів, що підлягають примусовому виконанню, визначені Законом № 1404-VIII.

Згідно зі статтею 1 Закону № 1404-VIII виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Як відомо з матеріалів справи виконавче провадження НОМЕР_3 відкрите державним виконавцем під час дії Закону № 606-XIV.

Відповідно до пункту 7 Розділу ХІІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №1404-VIII виконавчі дії, здійснення яких розпочато до набрання чинності цим Законом, завершуються у порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом. Після набрання чинності цим Законом виконавчі дії здійснюються відповідно до цього Закону.

Згідно з ч.1 ст.11 Закону України «Про виконавче провадження» №606-XIV, державний виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

За змістом ст.25 наведеного Закону, державний виконавець зобов`язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред`явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред`явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби. Державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження.

У постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови (у разі виконання рішення про примусове виселення боржника - у строк до п`ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом. За заявою стягувача державний виконавець одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження може накласти арешт на майно та кошти боржника, про що виноситься відповідна постанова.

За змістом ст.57 Закону України «Про виконавче провадження» №606-XIV, арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем зокрема шляхом винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.

На момент звернення адвоката Заболотньої В.С. в інтересах ОСОБА_1 до Солом`янського РВ ДВС України у м. Києві про зняття арешту майна (19 лютого 2024 року) порядок зняття виконавцем арешту з майна божника був визначений Законом України «Про виконавче провадження» №1404-VIII.

Відповідно до ч.4 ст.59 Закону України «Про виконавче провадження» №1404-VIII визначено вичерпний перелік підстав для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини, а саме:

1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом;

2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника;

3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах;

4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням;

5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно;

6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову;

7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника;

8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову;

9) підстави, передбачені пунктом 1-2 розділу XIII "Прикінцеві та перехідні положення" цього Закону;

10) отримання виконавцем від Державного концерну "Укроборонпром", акціонерного товариства, створеного шляхом перетворення Державного концерну "Укроборонпром", державного унітарного підприємства, у тому числі казенного підприємства, яке є учасником Державного концерну "Укроборонпром" або на момент припинення Державного концерну "Укроборонпром" було його учасником, господарського товариства, визначеного частиною першою статті 1 Закону України "Про особливості реформування підприємств оборонно-промислового комплексу державної форми власності", звернення про зняття арешту в порядку, передбаченому статтею 11 Закону України "Про особливості реформування підприємств оборонно-промислового комплексу державної форми власності".

Частиною 5 цієї статті визначено, що у всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.

Отже, законом не передбачено підстав для зняття виконавцем арешту майна у виконавчому провадженні, яке знищено за термінами зберігання.

Також судом не встановлено інших підстав, передбачених ч.4 ст.59 Закону України «Про виконавче провадження», для зняття арешту з майна державним виконавцем.

Відтак, відмовивши ОСОБА_1 у знятті арешту майна, начальник Солом`янського РВ ДВС України у м. Києві Костенко Л. діяла правомірно.

А тому вимога заявника щодо визнання неправомірною бездіяльності Солом?янського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) та зобов`язання зняти арешт з нерухомого майна ОСОБА_1., який зареєстрований в державному реєстрі речових обтяжень за реєстраційним №8771327, накладений державним виконавцем у рамках виконавчих проваджень на підставі постанови про відкриття виконавчого провадження, ДВ/16, 29.05.2009 року Державна виконавча служба у Солом`янському РУЮ у м. Києві задоволенню не підлягає.

Разом з тим стаття 13 Конвенції гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Під доступом до правосуддя згідно зі стандартами ЄСПЛ вважають здатність особи безперешкодно отримати судовий захист як доступ до незалежного і безстороннього вирішення спорів за встановленою процедурою на засадах верховенства права.

Щоб право на доступ до суду було ефективним, особа повинна мати чітку фактичну можливість оскаржити діяння, що становить втручання у її права (рішення від 04 грудня 1995 року у справі "Белле проти Франції").

Відповідно до частини першої статті 3 ЦПК України в редакції, чинній на час звернення до суду, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

З урахуванням цих норм, правом на звернення до суду за захистом наділена особа у разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів. При цьому суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Надаючи правову оцінку належності обраного заінтересованою особою способу захисту, суди повинні зважати і на його ефективність в контексті статті 13 Конвенції. Так, у рішенні від 15 листопада 1996 року у справі "Чахал проти Сполученого Королівства" ЄСПЛ зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. Суть цієї статті зводиться до вимоги надати людині такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави - учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов`язань. Крім того, Суд указав на те, що за деяких обставин вимоги статті 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачаються національним правом.

Аналіз наведеного дає підстави для висновку, що законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень статей 55, 124 Конституції України та статті 13 Конвенції, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом.

Оскільки положення Конституції України мають вищу юридичну силу (статті 8, 9 Конституції України), а обмеження матеріального права суперечать цим положенням, порушене цивільне право чи інтерес підлягає судовому захисту у спосіб, який є ефективним засобом захисту, тобто таким, що відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням.

Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких здійснюється поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника.

Оцінюючи належність обраного позивачем способу захисту та обґрунтовуючи відповідний висновок щодо нього, суди мають ураховувати його ефективність. Це означає лише те, що вимога про захист цивільного права має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, а також забезпечувати поновлення порушеного права, а в разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування.

Загальний перелік способів захисту цивільних прав та інтересів визначений у статті 16 ЦК України і цей перелік не є вичерпним, про що прямо зазначено у вказаній статті.

Статтею 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

У цивільному процесуальному законодавстві діє принцип "jura novit curia" ("суд знає закони"), який полягає в тому, що: 1) суд знає право; 2) суд самостійно здійснює пошук правових норм щодо спору безвідносно до посилання сторін; 3) суд самостійно застосовує право до фактичних обставин спору (da mihi factum, dabo tibi jus ). Активна роль суду в цивільному процесі проявляється, зокрема, у самостійній кваліфікації судом правової природи відносин між позивачем та відповідачем, виборі і застосуванні до спірних правовідносин відповідних норм права, повного і всебічного з`ясування обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

При вирішенні цивільного спору суд у межах своїх процесуальних повноважень та в межах позовних вимог, встановлює зміст (правову природу, права та обов`язки) правовідносин сторін, які випливають з встановлених обставин та визначає правову норму, яка підлягає застосуванню до цих правовідносин. Законодавець вказує саме на "норму права", що є значно конкретизованим, а ніж закон. Більш того, виходячи з положень ЦПК України така функціональність суду носить імперативний характер. Підсумок такої процесуальної діяльності суду знаходить своє відображення в судовому рішенні, зокрема в його мотивувальній і резолютивній частинах.

Тому, обов`язок надати правову кваліфікацію відносинам сторін виходячи із фактів, установлених під час розгляду справи, та визначити, яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору, покладено саме на суд, що є складовою класичного принципу jura novit curia.

Тобто суд, з`ясувавши під час розгляду справи, що сторона або інший учасник судового процесу на обґрунтування своїх вимог або заперечень послався не на ті норми права, що фактично регулюють спірні правовідносини, самостійно здійснює правильну їх правову кваліфікацію та застосовує для прийняття рішення ті норми матеріального і процесуального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини.

Зазначене узгоджується з правовими висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеним, зокрема, у постановах: від 04 грудня 2019 року у справі № 917/1739/17, провадження № 12-161гс19; від 08 червня 2021 року у справі № 662/397/15-ц, провадження № 14-20цс21 та багатьох інших.

У своїй скарзі ОСОБА_1 зазначає, що накладений виконавцем арешт на майно порушує його конституційне право володіти, користуватись і розпоряджатись своєю власністю, закріплене у ст.41 Конституції України.

Відповідно до ч.5 ст.59 Закону України «Про виконавче провадження» №1404-VIII у всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.

Виходячи зі змісту п.24 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №6 від 07.02.2014 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах», судам роз`яснено, що вимоги сторони виконавчого провадження про зняття арешту з майна розглядаються не у позовному провадженні, а як оскарження рішення державного виконавця в процесуальному порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України, оскільки є процесуальною дією державного виконавця.

Аналогічної позиції притримується Верховний Суд, зокрема, у постанові від 28.10.2020 (справа №204/2494/20), в якій зазначено, що повернення державним виконавцем своєю постановою виконавчого документу стягувану не змінює характеру правовідносин та вимоги боржника про скасування арешту майна не можуть розглядатися у позовному провадженні, оскільки у такому випадку позивач одночасно має бути й відповідачем, так як його майно арештовано державним виконавцем і він є боржником за виконавчим провадженням, що є неможливим відповідно до вимог статей 42, 48, 175, 447 ЦПК України.

Боржник у виконавчому провадженні не може пред`являти позов про зняття арешту з майна, оскільки законом у цьому випадку передбачений інший спосіб судового захисту, а саме оскарження боржником рішення, дій, бездіяльності державного виконавця в порядку, передбаченому розд. VII ЦПК України (постанова Верховного Суду від 24.05.2021 у справі №712/12136/18).

Згідно статті 129 Конституції України виконання судового рішення є обов`язковим.

При цьому матеріали справи не містять доказів виконання рішення Солом`янського районного суду міста Києва, на виконання якого був виданий виконавчий лист та відповідно відкрито виконавче провадження НОМЕР_2 з примусового виконання виконавчого листа №2-1072/09 від 27 березня 2014 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ВАТ «Державний ощадний банк України» заборгованості за кредитним договором у розмірі 228353,91 грн.

Як вбачається з листа Солом`янського відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) №111785 від 19 липня 2023 року виконавче провадження НОМЕР_2 у відділі не перебуває, у зв`язку з повним фактичним виконанням виконавчого листа №2-1072/09. Згідно постанови про закінчення виконавчого провадження постанова про стягнення виконавчого збору від 26 грудня 2013 та постанова про стягнення з боржника витрат на проведення виконавчих дій від 26 березня 2014 року винесено в окреме виконавче провадження, що свідчить про несплату.

Відповідно до відомостей автоматизованої системи виконавчого провадження виконавче провадження НОМЕР_2 від 29.05.2009 року завершено.

Згідно заяви представник АТ «Ощадбанк» від 18.09.2024 вбачається, що у ОСОБА_1 відсутня заборгованість перед АТ «Ощадбанк».

Проте згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 19 лютого 2024 року встановлено, що 02 червня 2009 року зареєстрований арешт нерухомого майна (реєстраційний номер обтяження 8771327) на все нерухоме майно ОСОБА_1 , підстава обтяження: постанова про відкриття виконавчого провадження, ДВ/16, 29 травня 2009 року, ВДВС Солом`янського РУЮ в м. Києві.

Суд зауважує, що застосування арешту майна боржника як обмежувальний захід не повинен призводити до порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), що свідчить про необхідність його застосування виключно у випадках та за наявності підстав, визначених законом.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права

Згідно зі статтею 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Примусове відчуження об`єктів права власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього та повного відшкодування їх вартості, крім випадків, встановлених частиною другою статті 353 цього Кодексу.

Указані норми визначають непорушність права власності (в тому числі приватної) та неможливість позбавлення чи обмеження особи у здійсненні нею права власності.

Зазначені приписи покладають на державу позитивні зобов`язання забезпечити непорушність права приватної власності та контроль за виключними випадками позбавлення особи права власності не тільки на законодавчому рівні, а й під час здійснення суб`єктами суспільних відносин правореалізаційної та правозастосовчої діяльності. Обмеження позитивних зобов`язань держави лише законодавчим врегулюванням відносин власності без належного контролю за їх здійсненням здатне унеможливити реалізацію власниками належних їм прав, що буде суперечити нормам Конституції України та Конвенції.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Зазначеними приписами саме на суд покладено виконання позитивних зобов`язань держави щодо вирішення спорів між учасниками юридичного конфлікту, які виникають між ними у відносинах власності при реалізації належних їм правомочностей.

Суд повинен реалізовувати своє основне завдання (стаття 2 ЦПК України), а саме справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення спорів на засадах верховенства права з метою ефективного забезпечення кожному права на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відтак, наявність протягом тривалого часу нескасованого арешту на майно боржника, за умови відсутності виконавчого провадження та майнових претензій з боку стягувача, є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння своїм майном.

А тому на підставі ч.5 ст.59 Закону України «Про виконавче провадження» №1404-VIII необхідно скасувати арешт нерухомого майна, що належить ОСОБА_1 , накладений постановою Відділу ДВС Солом`янського РУЮ в м. Києві від 29 травня 2009 року у виконавчому провадженні НОМЕР_2 (реєстраційний номер обтяження 8771327) .

Керуючись статтями 12, 13, 76-81, 89, 259-261, 268, 352, 354, 355, 447-453 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

Скаргу ОСОБА_1 на дії (бездіяльність) Солом`янського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), заінтересована особа - Акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» - задовольнити частково.

Скасувати арешт нерухомого майна, що належить ОСОБА_1 , накладений постановою про відкриття виконавчого провадження Відділу ДВС Солом`янського РУЮ в м. Києві від 29 травня 2009 року у виконавчому провадженні НОМЕР_2 (реєстраційний номер обтяження 8771327).

У задоволенні інших вимог - відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня складення.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч.2 ст.358 ЦПК України.

Відомості про учасників справи:

Заявник (боржник) - ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ;

стягувач - Акціонерне товариство «Державний ощадний банк України», місцезнаходження: 01001, м. Київ, вул. Госпітальна, буд. 12-Г; ;

орган ДВС - Солом`янський відділ Державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), місцезнаходження: 03036, м. Київ, просп. Повітряних Сил, буд. 76-А; .

Суддя Солом`янського районного

суду міста Києва Н.М. Аксьонова