УХВАЛА

28 листопада 2024 року

м. Київ

справа № 761/15884/24

провадження № 61-15151ск24

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

Синельникова Є. В. (суддя-доповідач), Осіяна О. М., Шиповича В. В.,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 , від мені якого діє адвокат Василевська Олена Вікторівна, на ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 06 травня 2024 року та постанову Київського апеляційного суду від 09 жовтня 2024 року за заявою ОСОБА_2 про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором позики,

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2024 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором позики у загальному розмірі 7 432 659 грн.

Одночасно з позовною заявою ОСОБА_2 подав заяву про забезпечення позову.

Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 06 травня 2024 року заяву ОСОБА_2 задоволено.Накладено арешт на нерухоме майно, а саме: на 17/100 частки у будинку садибного типу з господарськими будівлями та спорудами (літ. Д.), загальна площа 1232,3 кв.м, житлова площа 138 кв.м за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 000, що на праві власності зареєстровано за ОСОБА_1 .

Постановою Київського апеляційного суду від 09 жовтня 2024 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення. Ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 06 травня 2024 року залишено без змін.

У листопаді 2024 року ОСОБА_1 , від мені якого діє адвокат Василевська О. В., звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 06 травня 2024 року та постанову Київського апеляційного суду від 09 жовтня 2024 року, ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні заяви про забезпечення позову.

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу, обґрунтовано тим, що предмет позову, а саме стягнення заборгованості, не пов`язаний з майновими правами відповідача на 17/100 частини житлового будинку, а тому відсутні підстави для забезпечення позову.Звертає увагу, що ним жодних оголошень про продаж 17/100 частки у будинку за адресою: АДРЕСА_2 , не публікувалось, а номер телефону НОМЕР_1 ОСОБА_1 не належить. Також посилається на неврахування судами висновків Верховного Суду у подібних правовідносинах.

Згідно з частиною першою статті 394 ЦПК України питання про відкриття касаційного провадження (відмову у відкритті касаційного провадження) вирішується колегією у складі трьох суддів.

Перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла такого висновку.

Відповідно до частин першої, другої статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно з пунктами 1, 2, 10 частини першої, частини другої статті 150 ЦПК України позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії; іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до частини третьої статті 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він просить накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Ці обставини є істотними і необхідними для забезпечення позову.

Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне застосування таких заходів може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, яка звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Необхідність застосування заходів забезпечення позову випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цих заходів призведе до ускладнення чи унеможливлення виконання рішення суду у разі задоволення позову.

Подібні правові висновки сформульовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14?729цс19), а також Верховним Судом у постановах від 13 грудня 2021 року у справі № 367/3765/20 (провадження № 61-549св21), від 12 січня 2022 року у справі № 568/525/21 (провадження № 61-14463св21), від 19 травня 2022 року у справі № 619/2293/21 (провадження № 61-15440св21).

Суди попередніх інстанції дійшли достатньо обґрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення заяви позивача у цій справі про забезпечення позову шляхом накладення арешту на належну ОСОБА_1 17/100 частини житлового будинку, врахували, зокрема, предмет позову - стягнення заборгованості за договором позики у загальному розмірі 7 432 659,00 грн.

Вжитий судом першої інстанції захід забезпечення позову спрямований на попередження недобросовісної поведінки відповідача під час розгляду спору про стягнення боргу за договором позики, недопущення з його боку дій, які можуть істотно ускладнити чи унеможливити у майбутньому виконання ймовірного рішення суду.

Застосування вказаного виду забезпечення позову (накладення арешту на належну відповідачу частину житлового будинку) слід визнати пропорційним заявленим позовним вимогам.

Вжиті судами заходи забезпечення позову не позбавляють відповідача права користуватися нерухомим майном. Окрім того, заходи забезпечення позову є тимчасовими.

Висновки судів попередніх інстанцій, з урахуванням встановлених у цій справі обставин та предмету позову, не суперечать висновкам Верховного Суду, на які містяться посилання у касаційній скарзі (постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18, від 18 травня 2021 року у справі № 914/1570/20, постанови Верховного Суду від 10 листопада 2020 року у справі № 910/1200/20, від 31 січня 2023 року у справі № 295/5244/22).

Посилання у касаційній скарзі на постанову Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц та постанови Верховного Суду від 21 вересня 2022 року у справі № 645/5557/16-ц, від 25 січня 2023 року у справі № 369/11450/19 слід визнати безпідставними, оскільки вони пов`язані з вирішенням спору по суті.

Інші доводи касаційної скарги були предметом оцінки суду апеляційної інстанції, який за результатами апеляційного перегляду справи, виклав свої висновки щодо оцінки цих доводів у мотивувальній частині ухваленого судового рішення.

Учасники справи не позбавлені можливості користуватись своїми правами, передбаченими статтями 154 (зустрічне забезпечення), 156 (заміна заходів забезпечення позову), 158 (скасування заходів забезпечення), 159 (відшкодування збитків) ЦПК України.

Зокрема, частиною першою статті 159 ЦПК України передбачено право осіб, чиї права або охоронювані законом інтереси порушені внаслідок вжиття заходів забезпечення позову, на відшкодування збитків, заподіяних забезпеченням позову, за рахунок особи, за заявою якої такі заходи забезпечення позову вживалися.

Враховуючи вказані обставини, колегія суддів вважає, що правильне застосовування судами приписів статей 149, 150 ЦПК України не викликає розумних сумнівів.

Частиною четвертою статті 394 ЦПК України визначено, що у випадку оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосовування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Згідно з частиною шостою статті 394 ЦПК України ухвала про відмову у відкритті касаційного провадження повинна містити мотиви, з яких суд дійшов висновку про відсутність підстав для відкриття касаційного провадження.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що касаційна скарга ОСОБА_1 , від мені якого діє адвокат Василевська О. В., на ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 06 травня 2024 року (не відноситься до переліку ухвал, якими закінчено розгляд справи) та постанову Київського апеляційного суду від 09 жовтня 2024 рокує необґрунтованою. У відкритті касаційного провадження належить відмовити.

Керуючись частинами першою, четвертою та шостою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 , від мені якого діє адвокат Василевська Олена Вікторівна, на ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 06 травня 2024 року та постанову Київського апеляційного суду від 09 жовтня 2024 року у справі за заявою ОСОБА_2 про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором позики.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді: Є. В. Синельников

О. М. Осіян

В. В. Шипович