ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 лютого 2024 року

м. Хмельницький

Справа № 686/11618/23

Провадження № 22-ц/4820/357/24

Хмельницький апеляційний суд у складі

колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Гринчука Р.С., Костенка А.М., Спірідонової Т.В.,

секретар судового засідання Кошельник В.М.,

з участю представника апелянта,

позивача та його представника,

розглянув у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою Міського комунального підприємства «Хмельницькводоканал» на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 20 листопада 2023 року, суддя Чевилюк З.А., у справі за позовом ОСОБА_1 до Міського комунального підприємства «Хмельницькводоканал», про визнання незаконним наказу, поновлення на роботі, стягнення моральної шкоди,

встановив:

У травні 2023 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до МКП «Хмельницькводоканал», в якому з урахуванням зміни предмету позову, просив визнати незаконним наказ №157-к від 14.04.2023 року про звільнення його з роботи на підставі п. 3 ст. 40 КЗпП, поновити його на роботі, стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 128011 грн. та моральну шкоду в сумі 10000 грн.

В обґрунтування позову вказав, що згідно з наказом №38-к від 16.07.1998 року його було прийнято на роботу майстром каналізаційних мереж в МКП «Хмельницькводоканал». У 2000 році наказом №45-к він був переведений на посаду начальника служби каналізаційних мереж цього підприємства.

Наказом №157-к від 14.04.2023 року його було звільнено з посади начальника служби каналізаційних мереж за систематичне невиконання без поважних причин обов`язків, покладених трудовим договором, по п. 3 ст. 40 КЗпП.

Підставою звільнення була службова записка заступника директора із супроводу виробництва ОСОБА_2 , протокол засідання комісії з проведення службового розслідування, пояснювальна записка ОСОБА_2 , протокол засідання комісії з проведення службового розслідування, пояснювальна записка ОСОБА_1 , наказ про оголошення догани №174 від 27.03.2023 року.

Зазначив, що відповідно до посадової інструкції, в його посадові обов`язки не входило питання перевірки виконання каналізаційної мережі нового будівництва, що належить до приватної форми власності.

Комісія, яка була створена для проведення службового розслідування 13.04.2023 року, не провела розслідування з урахуванням його посадових обов`язків.

Підпис у технічному Акті не підтверджує прийняття каналізаційних мереж в експлуатацію, так як до кола його посадових обов`язків входить не допускати в експлуатацію виключно устаткування, без урахування місця розташування мереж у відповідності до проекту.

В той же час, наказ №174 від 27.03.2023 року про застосування відносно нього дисциплінарного стягнення у вигляді догани було ним оскаржено в суді.

Зазначив, що при звільненні відповідачем не було враховано ступінь тяжкості вчиненого проступку і його попередню роботу, не отримано згоди профспілки, членом якої він є.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 20.11.2023 року позов задоволено частково. Визнано незаконним наказ №157-к від 14.04.2023 року про звільнення ОСОБА_1 з роботи за п. 3 ст. 40 КЗпП та поновлено його на роботі з 14.04.2023 року. Стягнуто з МКР «Хмельницькводоканал» середню заробітну плату за час вимушеного прогулу в розмірі 128011 грн. та моральну шкоду в сумі 3000 грн. Рішення в частині поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за один місяць допущено до негайного виконання. Вирішено питання судових витрат.

Суд зауважив, що його звільнення з роботи проведено на підставі службової записки заступника директора з супроводу виробництва ОСОБА_2 , після проведення службового розслідування, яке було призначено у зв`язку із порушенням введення мережі в експлуатацію, а не на підставі представлення начальника каналізаційного господарства. Розрахунок позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу проведено правильно.

При вирішенні питання щодо стягнення моральної шкоди і визначивши її розмір в сумі 3000 грн., суд врахував негативні зміни в житті позивача, відсутність фінансування у зв`язку із його звільненням, вплив звільнення на репутацію позивача.

В апеляційній скарзі МКП «Хмельницькводоканал» просило рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

В обґрунтування вимог зазначило, що ОСОБА_1 у письмових поясненнях не спростовував факту прийняття ним в експлуатацію напірних каналізаційних мереж, що споруджені всупереч розробленої проектно-технічної документації. Позивачу було відомо про наявність недоліків та відхилень виконавчої документації об`єкту, що за адресою АДРЕСА_1 , однак він не повідомив про наявність таких обставин ні свого безпосереднього керівника, ні адміністрацію підприємства.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 зазначив, що до кола його посадових обов`язків не входило питання виконання робіт каналізаційної мережі нового будівництва, що належить до приватної форми власності та перевірки місця розташування мереж у відповідності до проекту. В той же час, до його посадових обов`язків входило прийняття до експлуатації нових і реконструйованих споруд, комунікацій, устаткування. Він був зобов`язаний не допускати вводу в експлуатацію устаткування, яке не відповідає вимогам відповідних нормативних документів, тобто він здійснював технічне приймання на відповідність вимогам нормативних документів устаткування, і з цього приводу у нього зауважень не було.

В суді представник апелянта підтримав доводи апеляційної скарги.

Позивач та його представник в судовому засіданні проти апеляційної скарги заперечили, підтримали оскаржуване судове рішення.

Заслухавши пояснення учасників справи, враховуючи зміст позовних вимог та доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку про необхідність залишення без задоволення апеляційної скарги виходячи з наступного.

Згідно з ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Встановлено, що наказом №38-к від 16.07.1998 року ОСОБА_1 було прийнято на роботу майстром каналізаційних мереж в МКП «Хмельницькводоканал». У 2000 році наказом №45-к ОСОБА_1 було переведено на посаду начальника служби каналізаційних мереж МКП «Хмельницькводоканал».

Наказом №174 від 27.03.2023 року, у зв`язку із виявленими недоліками при виконанні робіт по заміні люка по АДРЕСА_2 , щодо ОСОБА_1 було застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді догани.

Наказом №157-к від 14.04.2023 року, ОСОБА_1 було звільнено з посади начальника служби каналізаційних мереж згідно з п. 3 ст. 40 КЗпП, за систематичне невиконання без поважних причин обов`язків, покладених трудовим договором.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 05.09.2023 року у справі №686/9062/23, яке набрало законної сили 17.10.2023 року, наказ №174 від 27.03.2023 року про дисциплінарне стягнення, яким оголошено догану начальнику служби каналізаційних мереж ОСОБА_1 , визнано незаконним.

Відповідно до посадової інструкції ОСОБА_1 , як начальника служби каналізаційних мереж МКП «Хмельницькводоканал», він призначається для забезпечення технічної експлуатації каналізаційної мережі (п. 1.4 посадової інструкції) та зобов`язаний організовувати обстеження та забезпечувати якісну технічну експлуатацію каналізаційної мережі (мережі, споруди, пристрої, обладнання тощо) на підставі виробничих інструкцій з урахуванням заводських інструкцій, ПТЕ та ПТБ (п. 2.3. посадової інструкції), приймати в експлуатацію нові та реконструйовані споруди, комунікації, устаткування (п. 2.6 посадової інструкції). Начальник служби каналізаційних мереж призначається та звільняється з посади за наказом директора підприємства по представленню начальника каналізаційного господарства (п. 1.2. посадової інструкції).

Відповідно до ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Однією із гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у ст. 5-1 КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Відповідно до ст. 139 КЗпП України працівники зобов`язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержуватися трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір.

За порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: догана; звільнення (ч. 1 ст. 147 КЗпП).

Порушенням трудової дисципліни є невиконання чи неналежне виконання з вини працівника покладених на нього трудових обов`язків.

До застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку (ст. 149 КЗпП України).

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий договір до закінчення строку його чинності, можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку систематичного невиконання працівником без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного та громадського стягнення.

Відповідно до ч. 1 ст. 235 КЗпП України, у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України «Про запобігання корупції» іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

За змістом ч. 1 ст. 235 КЗпП України працівник підлягає поновленню на попередній роботі у разі незаконного звільнення, під яким слід розуміти як звільнення без законної підстави, так і звільнення з порушенням порядку, установленого законом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (ч. 4 ст. 263 ЦПК України).

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 25.06.2018 року у справі №714/395/17 (провадження №61-9123св18), зазначено, що відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках: в тому числі, систематичного невиконання працівником без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення. Виходячи зі змісту даної норми, для звільнення працівника за систематичне порушення трудової дисципліни необхідно, щоб він вчинив конкретний дисциплінарний проступок, тобто допустив невиконання або неналежне виконання трудових обов`язків, щоб це невиконання або неналежне виконання трудових обов`язків було протиправним та винним і носило систематичний характер, а за попередні порушення трудової дисципліни (одне чи декілька) до працівника застосовувались заходи дисциплінарного чи громадського стягнення з додержанням порядку їх застосування, але вони не дали позитивних наслідків і працівник знову вчинив дисциплінарний проступок. Систематичне порушення трудової дисципліни вважається порушення, вчинене працівником, який і раніше порушував трудову дисципліну, за що притягувався до дисциплінарної відповідальності та порушив її знову.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 20.01.2020 року у справі №466/150/17 (провадження №61-43009св18) вказано, що у справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни, судам необхідно з`ясовувати, в чому конкретно проявилось порушення, що стало приводом до звільнення, чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору за п.п. 3, 4, 7, 8 ст. 40, п. 1 ст. 41 КЗпП України, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені ст.ст. 147-1, 148, 149 КЗпП України правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи застосовувалося вже за цей проступок дисциплінарне стягнення, чи враховувалися при звільненні ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяна ним шкода, обставини, за яких вчинено проступок, і попередня робота працівника. Для правомірного розірвання роботодавцем трудового договору на підставі п. 3 ст. 40 КЗпП України необхідна наявність сукупності таких умов: порушення має стосуватися лише тих обов`язків, які є складовими трудової функції працівника чи випливають з правил внутрішнього трудового розпорядку; невиконання чи неналежне виконання працівником трудових обов`язків має бути винним, скоєним без поважних причин умисно або з необережності; невиконання або неналежне виконання трудових обов`язків повинно бути систематичним; враховуються тільки дисциплінарні й громадські стягнення, які накладаються трудовими колективами і громадськими організаціями відповідно до їх статутів; з моменту виявлення порушення до звільнення може минути не більше місяця. Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 22.07.2019 року в справі №363/4221/16-ц (провадження №61-28075св18).

Отже, для правомірного розірвання роботодавцем трудового договору на підставі п. 3 ч. 1 ст. 40 КЗпП України необхідна наявність факту не першого, а повторного (тобто вдруге чи більше разів) допущення працівником винного невиконання чи неналежного виконання обов`язків після того, як до нього уже застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення за вчинення таких дій раніше. Під час розгляду справи роботодавець зобов`язаний довести факт вчинення працівником нового порушення трудових обов`язків, якими він обґрунтовував наказ (розпорядження) про звільнення. Такий висновок підтверджено, зокрема, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 23.09.2020 року у справі №9901/743/18 (провадження №11-914заі19).

У ч.ч. 1, 3 ст. 12, ч.ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ч.ч. 1-3 ст. 89 ЦПК України).

Установивши, що наказ про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності №174 від 27.03.2023 року було скасовано судом, відтак відсутні належні та допустимі докази на підтвердження систематичності невиконання ОСОБА_1 своїх посадових обов`язків, а також враховуючи, що оспорюваний наказ про звільнення позивача з роботи прийнятий в порушення порядку такого звільнення, оскільки подання на звільнення ОСОБА_1 начальником каналізаційного господарства матеріали справи не містять, суд першої інстанції зробив обґрунтований висновок щодо наявності правових підстав для поновлення ОСОБА_1 на посаді та стягнення на його користь середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з дати звільнення до дати ухвалення судом рішення про поновлення його на роботі в сумі 128011 грн.

Суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та визначився з правовими нормами, які регулюють спірні правовідносини, внаслідок чого доводи апеляційної скарги слід визнати необґрунтованими.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, суд,

постановив:

Апеляційну скаргу Міського комунального підприємства «Хмельницькводоканал» залишити без задоволення.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 20 листопада 2023 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 29 лютого 2024 року.

Судді: Р.С. Гринчук

А.М. Костенко

Т.В. Спірідонова