ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
справа № 753/7387/24
провадження № 2/753/5571/24
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 грудня 2024 року Дарницький районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді Сирбул О. Ф.

за участю секретаря Кушнір А. А.

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3

представника відповідача ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві в загальному позовному провадженні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя,

У С Т А Н О В И В :

У квітні 2024 року ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач, ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 (далі по тексту - відповідач, ОСОБА_3 ) про поділ спільного майна подружжя.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що сторони у справі перебували у зареєстрованому шлюбі у період з 07 червня 2012 року по 26 вересня 2022 року. Рішенням Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 26 вересня 2022 року шлюб між позивачем та відповідачем розірвано.

У період шлюбу сторонами за спільні сімейні кошти придбано рухоме майно, зокрема меблі для облаштування салону краси «Blond and Bru», який розташовано в нежитловому приміщенні за адресою: АДРЕСА_1 , та оформлено на відповідача. Після розірвання шлюбу вказане майно знаходиться у користуванні відповідача та підлягає розподілу в якості спільного майна.

Оскільки у позасудовому порядку поділити зазначене майно з відповідачем не виявилось за можливе, позивач звернувся до суду із вказаним позовом та просив суд стягнути з відповідача на користь позивача 1/2 вартості спільного сумісного майна подружжя у розмірі 200 000,00 грн та судові витрати.

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 22.04.2024 у справі відкрито провадження та призначено підготовче судове засідання в порядку загального позовного провадження.

25.06.2024 від представника позивача надійшла заява про забезпечення доказів в порядку ст. 116 ЦПК України.

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 27.06.2024 відмовлено у задоволенні заяви представника позивача про забезпечення доказів.

У судовому засіданні 14.11.2024 представник відповідача заявив клопотання про виклик позивача та допиту як свідка.

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 14.11.2024, яка занесена до протоколу судового засідання, відмовлено у задоволенні клопотання, відповідно до ст. 92 ЦПК України.

15.10.2024 від представника позивача надійшло клопотання про витребування доказів.

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 14.11.2024 відмовлено у задоволенні клопотання представника позивача про витребування доказів.

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 14.11.2024 у справі закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті.

26.11.2024 від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому заперечує щодо позовних вимог, зазаначає, що позивачем не вказано яким чином було визначено вартісну ціну спільного сумісного майна та за яким різновидом, кількісним та вартісним переліком оціненого ним у суму 200 000,00 грн. В позовній заяві не міститься переліку майна та його характеристики. Вважає позовні вимоги необґрунтованими, оскільки до позовної заяви не додано жодного доказу на підтвердження існування спільного майна подружжя. Представник відповідача просив поновити строк для подачі відзиву та прийняти відзив. У задоволенні позовних вимог просив відмовити.

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 02.12.2024, яка занесена до протоколу судового засідання, поновлено строк для подачі відзиву та долучено відзив до матеріалів справи, відповідно до ст. 178 ЦПК України.

У судовому засіданні 02.12.2024 представник позивача надав пояснення, в яких позовні вимоги підтримав та просив задовольнити з підстав викладених у позовній заяві.

У судовому засіданні 02.12.2024 позивач надав пояснення, повідомив, що у 2012 році уклав шлюб з відповідачем, у 2022 році розірвали шлюб, за час перебування у шлюбі за спільні сімейні кошти було придбано майно у вигляді меблів та обладнання салону краси. Просив стягнути з відповідача на свою користь кошти, які дорівнюють 1/2 вартості майна у сумі 200 000,00 грн.

У судовому засіданні 02.12.2024 представник відповідача надав пояснення, зазначив, що позовні вимоги необґрунтовані, розрахунку вартості майна немає, підстав для задоволення позову немає, щодо стягнення витрат на правову допомогу заперечував, просив відмовити у задоволенні позову.

У судовому засіданні 02.12.2024 відповідач надала пояснення, підтримала позицію свого адвоката, просила відмовити у задоволенні позову.

Суд, заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши письмові докази, з`ясувавши фактичні обставини, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, прийшов до висновку, про залишення позову без задоволення з огляду на наступне.

Згідно з ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до вимог ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Вимогами ст. 10 ЦПК України передбачено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до вимог ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У відповідності до вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Суд в межах заявлених позовних вимог (стаття 13 ЦПК України) та наданих сторонами доказів по справі встановив наступні обставини та правовідносини.

Згідно ст. 3 СК України визначено, що сім`я є первинним та основним осередком суспільства. Сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Згідно ч. 1, 2 ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя. Відповідно до ч. 1 ст. 36 цього Кодексу шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя.

Судом встановлено, що з 07 червня 2012 року сторони перебували в зареєстрованому у шлюбі.

Згідно інформації з Єдиного державного реєстру судових рішень заочним рішенням Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 26 вересня 2022 року шлюб між позивачем та відповідачем розірвано та стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 05 квітня 2022 року і до досягнення дитиною повноліття.

В обгрунтування позовних вимог позивач надав до матеріалів справи претензію до відповідача про поділ спільного майна подружжя (а. с. 8-10).

Відповідно до ч.1 ст. 61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Тобто законодавцем презумується виникнення права спільної сумісної власності щодо майна, набутого подружжям у шлюбі, і обов`язок з доведення тієї обставини, що майно, придбане у шлюбі, є особистою власністю одного з подружжя, або іншої особи покладений на останнього.

Відповідно до ч. 1 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Згідно ст. 70 СК України в разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначене домовленістю між ними або шлюбним договором.

На підставі ч.1 ст. 71 Сімейного Кодексу України, якщо дружина та чоловік не домовились про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом.

Відповідно до пп.2 п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу; набуте за час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування; набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто; речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть якщо вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя; кошти, одержані як відшкодування за втрату (пошкодження) речі, що належала особі, а також як відшкодування завданої їй моральної шкоди; страхові суми, одержані за обов`язковим або добровільним особистим страхуванням, якщо страхові внески сплачувалися за рахунок коштів, що були особистою власністю кожного з них.

Згідно з ч.1 ст. 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі.

Згідно зі ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

У пунктах 23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року №11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" роз`яснено, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК) , відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Відповідно до ч. 4 ст. 10 ЦПК України суд має сприяти всебічному і повному з`ясуванню обставин справи, сприяти здійсненню особам, які беруть участь у справі, в реалізації їхніх прав. Реалізація принципу змагальності в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційної гарантією (ст. 129 Конституції України).

Матеріали справи не містять письмових доказів про спільне майно подружжя, відсутній повний перелік майна, а саме його різновид та кількість, його характеристики, матеріали справи також не місться оцінки вартості майна подружжя.

Відповідно до статті 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до частини 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно частини 2 статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Позивач не надав суду письмових доказів в обгрунтування позовних вимог.

Також, суд вважає, що позивач ОСОБА_1 не довів суду ті обставини, на які він посилався, як на підставу своїх вимог.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

За наведених обставин, позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя - задоволенню не підлягають.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України понесені судові витрати у вигляді сплати судового збору, слід залишити за позивачем.

Керуючись ст. ст. 4, 12-13, 78-81, 133, 137, 258, 259, 264, 265, 268, 280-281, 284, 289, 352-355 ЦПК України, ст. ст. 60 - 61, 69, 70, 71 СК України суд,

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя - залишити без задоволення.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_1 .

Відповідач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_2 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя: