Пр.№2/756/5225/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 грудня 2024 року суддя Оболонського районного суду м.Києва Майбоженко А.М., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Універсал Банк» про визнання відсутньою заборгованості, зобов`язання її списати та повернення безпідставно набутих коштів,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача Акціонерного товариства «Універсал Банк» (далі по тексту - АТ «Універсал Банк», Банк), у якому просить визнати заборгованість за кредитним договором про надання банківських послуг від 18.02.2018 перед АТ «Універсал Банк» відсутньою, зобов`язати банк списати заборгованість та повернути безпідставно списані кошти у розмірі 899 грн з картки позивача.

Заявлені вимоги мотивовані тим, що у листопаді 2021 АТ «Універсал Банк» звернулось до суду з позовом до позивача про стягнення заборгованості за договором про надання послуг від 18.02.2018 у розмірі 13 527,60 грн, обґрунтовуючи вимоги тим, що між сторонами укладено договір про надання банківських послуг шляхом підписання анкети-заяви і позивачу було надано кредит у розмірі 2000 грн у вигляді кредитного ліміту на платіжну картку.

Рішенням Богунського районного суду м.Житомира від 07.07.2023 у цій справі відмовлено Банку у задоволенні позовних вимог у зв`язку з ненаданням Банком доказів існування заборгованості та порушення позивачем умов договору.

Рішення залишено без змін судом апеляційної інстанції.

Незважаючи на зазначені судові рішення, Банк продовжує обліковувати заборгованість за позивачем у сумі 13 751,60 грн. Цю заборгованість позивач не визнає, оскільки її наявність не доведено у суді при вирішенні справи про стягнення боргу.

Існування такої заборгованості порушує права позивача як споживача фінансових послуг, погіршує його кредитну історію і завдає негативних репутаційних наслідків.

Крім того, Банк продовжує незаконно списувати кошти з інших банківських рахунків позивача на погашення цієї заборгованості і 21.07.2024 було списано кошти у розмірі 899 грн.

З огляду на зазначене просить ухвалити рішення про задоволення позовних вимог, що зазначені вище.

Ухвалою суду від 01.10.2024 відкрито спрощене позовне провадження у цій справі без повідомлення сторін.

У відзиві на позовну заяву представник відповідача просив відмовити у задоволенні позовних вимог, вважає, що позов подано позивачем з метою ухилення від взятих на себе зобов`язань. Зазначає, що після укладання договору про надання банківських послуг позивач користувався цими послугами, звертався з заявами про відкриття рахунків, надання кредитів, зміни кредитного ліміту, проведення платіжних операцій. До 2021 року всі зобов`язання ним виконувались належним чином, після чого допустив порушення умов договору щодо повернення кредитних коштів і сплати процентів, у зв`язку з чим виникла заборгованість, яка станом на 19.10.2024 складає 13 751,56 грн. Свій борг ОСОБА_1 визнавав у спілкуванні з працівниками Банку, бажав оформити реструктуризацію боргу. У рішенні суду у справі про стягнення заборгованості відсутні висновки суду про те, що кошти не отримувались позивачем чи були повністю ним повернуті, у зв`язку з чим Банк вважає, що договірні зобов`язання між ним та позивачем не припинились.

У відповіді на відзив позивач посилався на те, що Умови і правила надання банківських послуг ним не підписувались, докази ознайомлення його з умовами кредитування не надані. Заперечує спілкування з представниками Банку, яке відображено у наданих до відзиву роздруківках.

У запереченнях представник Банку зазначає, що позивач ознайомлений з Умовами і правилами надання банківських послуг, їх примірник отримано ним у мобільному застосунку «Монобанк», переписку з працівниками Банку вів саме позивач, оскільки був ідентифікований системою Банку за наданими ним особисто даними.

Оцінивши доводи сторін, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне.

Рішенням Богунського районного суду м.Житомира від 07.07.2022 у справі №295/14571/21 відмовлено у задоволенні позовних вимог АТ «Універсал Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором про надання банківських послуг «Monobank» від 18.02.2018, яка станом на 13.09.2021 складала 13 527, 60 грн.

Це рішення набрало законної сили 27.12.2022 після постановлення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Станом на 18.09.2024 по рахунку ОСОБА_1 № НОМЕР_1 наявна заборгованість у розмірі 13 751,56 грн.

21.07.2024 з рахунку ОСОБА_1 НОМЕР_2 списано грошові кошти у розмірі 899 грн, деталі операції: договірне списання.

Того ж дня, цю суму зараховано на рахунок ОСОБА_1 НОМЕР_3 і зменшено суму заборгованості 12 650,56 до суми 11 751,56 грн.

Саме цей рахунок відкрито за картою ОСОБА_1 № НОМЕР_1 , на якій обліковується зазначена вище заборгованість.

Вирішуючи питання про обґрунтованість вимог щодо визнання відсутньою заборгованості позивача за кредитним договором про надання банківських послуг від 18.02.2018 перед АТ «Універсал Банк» і зобов`язати Банку списати заборгованість, суд виходить з наступного.

Згідно з частиною першої статті 15, частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення та забезпечити поновлення порушеного права.

Згідно із частинами першою та другою статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У разі, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Тлумачення вказаних норм свідчить, що цивільні права/інтереси захищаються у спосіб, який передбачений законом або договором, та є ефективним для захисту конкретного порушеного або оспорюваного права/інтересу позивача. Якщо закон або договір не визначають такого ефективного способу захисту, суд відповідно до викладеної в позові вимоги позивача може визначити у рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. При розгляді справи суд має з`ясувати: чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права/інтересу позивача; чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права/інтересу у спірних правовідносинах. Якщо суд зробить висновок, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором та/або є неефективним для захисту порушеного права/інтересу позивача, у цих правовідносинах позовні вимоги останнього не підлягають задоволенню. Однак, якщо обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором, проте є ефективним та не суперечить закону, а закон або договір у свою чергу не визначають іншого ефективного способу захисту, то порушене право/інтерес позивача підлягає захисту обраним ним способом.

Держава забезпечує захист порушених або оспорюваних прав і законних інтересів осіб. Такі права та законні інтереси захищаються у спосіб, який передбачений законом або договором, та є ефективним для захисту конкретного порушеного або оспорюваного права чи законного інтересу. Якщо закон або договір не визначають такого ефективного способу захисту, суд відповідно до викладеної в позові вимоги позивача може визначити в рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Отже, розглядаючи справу, суд має з`ясувати: 1) чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; 2) чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права позивача; 3) чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права у спірних правовідносинах.

Якщо суд дійде висновку, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором та/або є неефективним для захисту порушеного права позивача, у цих правовідносинах позовні вимоги останнього не підлягають задоволенню. Однак, якщо обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором, проте є ефективним та не суперечить закону, а закон або договір, у свою чергу, не визначають іншого ефективного способу захисту, то порушене право позивача підлягає захисту обраним ним способом (постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 січня 2021 року у справі № 916/1415/19, провадження № 12-80гс20 та інші).

Одним зі способів захисту, який передбачений частиною другою статті 16 ЦК України, є визнання права.

Згідно із частиною першою статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Отже, зобов`язання містить дві нерозривно поєднані складові - обов`язок боржника вчинити дію або утриматись від її вчинення та право кредитора вимагати виконання цього від боржника.

Виходячи з наведеного, способами захисту інтересу особи у правовій визначеності при виконанні договірних зобов`язань можуть бути: 1) визнання права позивача; 2) визнання відсутнім (припиненим) обов`язку позивача; 3) визнання відсутнім (припиненим) права вимоги відповідача.

Подібні висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 січня 2021 року у справі № 522/1528/15-ц (провадження № 14-67цс20).

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Спосіб захисту порушеного права або інтересу має бути таким, щоб у позивача не виникала необхідність повторного звернення до суду (постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 жовтня 2022 року у справі № 910/14224/20, провадження № 12-20гс22).

У розумінні закону суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права чи інтересу та припинення дій, які порушують це право або інтерес. У разі порушення (невизнання, оспорювання) суб`єктивного цивільного права чи інтересу в потерпілої особи виникає право на застосування конкретного способу захисту.

Під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу. При цьому правові підстави позову - це зазначена в позовній заяві нормативно-правова кваліфікація обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги.

Як зазначалось вище, позивач просить визнати заборгованість відсутньою та зобов`язати відповідача списати її. Суд вважає, що вимоги позивача в цій частині не відповідають критерію ефективності способу захисту порушеного права, оскільки належним способом захисту є саме визнання припиненими його зобов`язань перед Банком, як превентивний спосіб захисту у правовідносинах між позивачем і відповідачем, який має забезпечити, щоб обидві сторони могли знати свої права та обов`язки за кредитним договором та діяти, не порушуючи їх.

Подібний висновок викладено у пункті 93 постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 жовтня 2022 року у справі №910/14224/20, а також у постанові Верховного Суду від 04.09.2024 у справі №.278/2111/23.

Обрання позивачем неналежного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови у позові. Такий висновок сформульований, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 січня 2021 року у справі №916/1415/19 (провадження №12-80гс20), від 02 лютого 2021 року у справі №925/642/19 (провадження №12-52гс20), від 22 червня 2021 року у справі №200/606/18 (провадження №14-125цс20).

Враховуючи викладене позовні вимоги ОСОБА_1 не підлягають задоволенню з підстав обрання ним неефективного способу захисту прав щодо цього.

Вирішуючи вимоги про повернення позивачу безпідставно списаних коштів у розмірі 899 грн, суд виходить з наступного.

При розгляді справи встановлено, що після надходження коштів на рахунок позивача, за яким відсутня заборгованість за кредитом, Банком ці кошти були списані та зараховані в рахунок платежів по карті, на якій обліковувалась заборгованість, що призвело до її зменшення на цю суму.

Відповідно до частини першої статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно.

Судом було встановлено також, що рішенням суду відмовлено Банку у стягненні кредитної заборгованості з ОСОБА_1 , яка обліковується за його рахунком НОМЕР_3 .

На думку суду, підставність списання цих коштів має бути вирішена судом після прийняття рішення щодо припинення зобов`язань ОСОБА_1 за кредитним договором, вимог про що, як зазначалось вище, позивачем не заявлено.

Отже, вимоги у цій справі задоволенню не підлягають повністю.

Керуючись ст.ст. 5,12, 13, 81, 89, 141, 259, 263-265 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Універсал Банк» про визнання відсутньою заборгованості, зобов`язання її списати та повернення безпідставно набутих коштів - залишити без задоволення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складання його повного тексту до Київського апеляційного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя А.М. Майбоженко