КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Унікальний номер справи № 754/1884/22 Апеляційне провадження № 22-ц/824/9615/2024Головуючий у суді першої інстанції - Зотько Т.А. Доповідач у суді апеляційної інстанції - Нежура В.А.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 жовтня 2024 року Київський апеляційний суд у складі:

суддя-доповідач Нежура В.А.,

судді Невідома Т.О., Соколова В.В.,

розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана адвокатом Солошенко Сергієм Васильовичем, на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 20 лютого 2024 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів,

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2022 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_1 , у якому просила стягнути з відповідача на користь позивача грошові кошти у сумі 210 636,15 грн та судові витрати.

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що 14.04.2011 та 06.12.2011 позивачкою в порядку реалізації договору позики було передано відповідачці позику у вигляді грошових коштів у рівних долях по 10 000,00 дол. США на загальну суму 20 000,00 дол. США, отримавши їх відповідачка зобов`язалась сплачувати за користування ними 8% річних, про що була видана розписка. За період з 06.12.2012 і до 26.05.2016 відповідачка повернула 12 500,00 дол.США сплативши крім цього, 8 % річних у сумі 4 235,00 дол. США.

Разом з тим, останні два платежі 26.12.2015 - 1 000,00 дол. США і 26.12.2016 - 500,00 дол. США, плату за користування позиченими коштами не сплачувала. Станом на 26.05.2016 залишився борг у сумі 7 500,00 дол. США. На прохання відповідачки, позивачка погодилася з тими обставинами, що вона виплатить вказану суму, без подальшої сплати 8% річних до 26.12.2016, про що видана розписка, оригінал якої міститься у матеріалах цивільної справи № 754/14237/18.

Позивачка виконала умови договору, надавши відповідачці грошові кошти, відповідачка в свою чергу не виконала свої зобов`язання щодо повернення грошових коштів у визначений строк, вимогу позивачки повернути їй грошові кошти ігнорує. Таким чином, сума боргу за розпискою складає 7 500,00 дол. США, що станом на 08.10.2018 становить 210 636,15 грн, внаслідок чого позивачка була змушена звернутися до суду з позовом про стягнення боргу за договором позики, укладеного у вигляді боргової розписки (т. 1 а.с. 1-8).

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 20.02.2024 позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошові кошти у розмірі 210 636,15 грн та витрати по сплаті судового збору у розмірі 2 106,26 грн (т. 2 а.с. 14-21).

В апеляційній скарзі, ОСОБА_1 , посилаючись на порушення норм процесуального права та непрвильним застосуванням норм матеріального права, просить скасувати рішення та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити у повному обсязі. Вказує, що розписки від 14.04.2011 та від 06.12.2011 знищені, не існує навіть їх копій. Взамін знищених розписок ОСОБА_3 було написано нову розписку на 16 000,00 дол США зі строком повернення грошових коштів до 16.12.2013.

Також, ОСОБА_3 було додатково отримано в позику від ОСОБА_2 5 000,00 дол США зі строком повернення до 06.12.2013, про що 06.12.2012 було складено відповідну розписку. За невиконання взятих на себе зобов`язань, суму позики було стягнуто з ОСОБА_3 у судовому порядку та постановою ДВС від 22.07.2016 було зафіксовано повне фактичне виконання рішення суду.

Отже, будь-яких грошових коштів відповідач ані 14.04.2011, ані 06.12.2011 ані у будь-яку іншу дату від ОСОБА_2 не отримувала, жодних доказів отримання ОСОБА_1 грошових коштів від ОСОБА_4 матеріали справи не містять, а спірна розписка підтверджує цю обставину.

Окрім того, судом першої інстанції не було досліджено постанову Київського апеляційного суду від 23.08.2023, якою було встановлено, що розписка ОСОБА_1 від 26.12.2015 не є розпискою виданою на підтвердження укладення договору позики, а є по суті договором про заміну боржника у раніше укладеному договору позики (т. 2 а.с. 23-32).

16.04.2024 ОСОБА_2 було подано відзив на апеляційну скаргу, де зазначено, що судом першої інстанції встановлено наявність оригіналу боргової розписки у позивача та відсутність доказів підтвердження повернення боргу відповідачем, тому оскаржуване рішення є законним та повністю відповідає нормам діючого законодавства (т. 2 а.с. 63-67).

Згідно ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи..

Заслухавши доповідь судді, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, 14.04.2011 ОСОБА_1 отримала позику від ОСОБА_2 у розмірі 10 000,00 дол. США, та 06.12.2011 - 10 000,00 дол. США під 8% річних.

Згідно розписки, 06.12.2012 року відповідачка повернула - 4 000,00 дол.США + 1 600,00 дол.США % річних = 5 600,00 дол.США.

09.12.2013 ОСОБА_1 повернула - 4 000,00 дол.США + 1 400 дол.США % річних = 5400 дол.США.

31.12.2014 відповідачка повернула - 1 000,00 дол.США + 960 дол.США % річних = 1 960,00 дол.США.

03.02.2015 відповідачка повернула - 18 650,00 грн по курсу 16,25 (1 000 дол.США +147 дол.США % річних) = 1 147,00 дол.США.

Також, у розписці зазначено, про повернення 24 600,00 грн по курсу 21,80 (1 000 дол. США +128 дол.США % річних) = 1 128,00 дол.США.

26.12.2015 повернуто - 1 000,00 дол. США.

Та особистим підписом ОСОБА_1 засвідчено, що залишок станом на 27.12.2015 становить 8 000,00 дол. США. який має бути повернуто до 26.12.2016.

26.05.2016 повернуто - 500,00 дол. США.

Також, особистим підписом ОСОБА_1 засвідчено, що залишок станом на 27.05.2016 становить 7 500,00 дол. США (т. 1 а.с.11).

Таким чином, у встановлений сторонами у договорі позики грошей строк до 26.12.2016, відповідачка не виконала свого обов`язку перед позивачкою, грошові кошти не були повернуті.

Згідно зі ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики вважається укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

За приписами ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує неоподаткований мінімум доходів громадян, на підтвердження укладання договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

З урахуванням того, що боржником не було виконано взяте на себе зобов`язання, під виконанням якого було проставлено її особистий підпис, тобто, сторони погодили між собою усі істотні умови договору позики, жодних зауважень розписка не містить, та з урахуванням того, що у матеріалах справи відсутні будь-які докази на підтвердження оскарження спірної розписки, тому суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позову.

Посилання апелянта на те, що заявлений борг вже було стягнуто за рішенням суду є помилковим з огляду на таке.

Як вбачається з матеріалів справи, згідно наданої до даного позову розписки, у квітні та грудні 2011 року ОСОБА_1 отримала позику від ОСОБА_2 у загальному розмірі 20 000,00 дол США.

Відповідач зазначає, що оригінал даної розписки було знищено, натомість було написано іншу розписку про отримання позики ОСОБА_3 від ОСОБА_2 у розмірі 16 000,00 дол США та 5 000,00 дол США, тобто, відбулось переведення боргу з одного боржника на іншого.

Заочним рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 21.05.2014 у справі № 759/3970/14-ц за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення боргу позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 борг за Договором позики у розмірі 158 943,20 грн. В іншій частині позову відмовлено.

Зазначена сума боргу, що була стягнута судовим рішенням, є еквівалентом 17 000,00 дол США (16 000 +5000 =21000 - 4000 = 17 000), і розраховувалась відповідно до курсу валюти НБУ за 1 долар США - 9,28 грн. (розрахунок: 17 00 х 9,28 = 157 760,00 грн)

Відповідно до листа начальника Святошинського районного відділу ДВС ГТУ МЮУ в м. Києві Вишневського Ю.А. № В/1 від 13.01.2017 вбачається, що вказане вище рішення Святошинського районного суду міста Києва від 21.05.2014 у цивільній справі № 759/3970/14-ц було фактично виконано в повному обсязі 21.07.2016 шляхом перерахування на депозитний рахунок ОСОБА_2 103 090,16 грн, із врахуванням поданої заяви стягувача ОСОБА_2 від 16.06.2015 про добровільне погашення ОСОБА_3 суми боргу та зменшення заборгованості відповідно до вказаного рішення суду до 100 764,00 грн, та судових витрат до суми 2 326,64 грн.

Постановою Київського апеляційного суду від 23.08.2023 у справі № 754/14237/18 встановлено, що аналіз змісту розписки, даної ОСОБА_3 ОСОБА_2 на підтвердження отримання у борг 16 000,00 дол. США від 06.12.2012 та зміст розписки даної ОСОБА_1 про отримання ОСОБА_3 у ОСОБА_2 грошових коштів та повернення даних коштів частинами свідчить про те, що ОСОБА_1 безпосередньо особисто від ОСОБА_2 грошових коштів не отримала і складена розписка 26.12.2015 є по суті договором про заміну боржника ( ОСОБА_3 на ОСОБА_1 ) у раніше укладеному договорі позики від 06.12.2012, за умовами якого ОСОБА_3 отримала від ОСОБА_2 16 000,00 дол США. Зазначене повністю узгоджується із датами та сумами повернення коштів, які містяться в розписці від 06.12.2012, так і у розписці від 26.12.2015, та відповідає сумі заборгованості, визначеної позикодавцем ОСОБА_2 . Зазначена заміна боржника також погоджена позикодавцем, про що міститься її власноруч написана заява в розписці від 06.12.2012, а також її діями, а саме подача нею оригіналу отриманої від ОСОБА_1 розписки від 26.12.2015 до суду із первісним позовом.

Згідно ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

З наведеного вбачається, що за розписками від 06.12.2012, за якими ОСОБА_3 отримала у борг від ОСОБА_2 16 000,00 дол США та 5 000,00 дол США, зобов`язання виконано 21.07.2016 у повному обсязі.

В той же час, жодною із сторін не спростовано ту обставину, що у квітні та грудні 2011 року ОСОБА_1 отримала у борг від ОСОБА_2 20 000,00 дол США, про що було складено відповідну розписку.

При цьому, жодним судовим рішенням не встановлено, що погашення, про яке зазначено у розписці від 26.12.2015, і переведення боржника з ОСОБА_3 на ОСОБА_1 стосується погашення боргу отриманого ОСОБА_1 від ОСОБА_2 у 2011 році.

Оскільки, ОСОБА_2 , звертаючись до суду з даним позовом зазначає, про часткове погашення ОСОБА_1 боргу від 2011 року, а залишок на момент первісного звернення (2018 рік) становить 7 500,00 дол США, тому цей борг не може бути борговим зобов`язанням із заміною боржника за розписками від 06.12.2012, оскільки таке зобов`язання було виконано.

Інші доводи апеляційної скарги в цілому є ідентичними доводам, що були викладені заявником у відзиві на позовну заяву та апеляційній скарзі, які не спростовують висновків суду першої інстанції, містять посилання на обставини, що були предметом перевірки суду, яким була надана належна правова оцінка та який їх обґрунтовано спростував, тому, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції всебічно і повно з`ясував обставини справи, дав об`єктивну оцінку зібраним і дослідженим доказам та обґрунтовано дійшов правильного висновку про задоволення позову.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції доходить висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, оскаржуване рішення підлягає залишенню без змін.

Понесені заявником судові витрати (судовий збір за подання апеляційної скарги) відшкодуванню не підлягають (ст. 141 ЦПК України).

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 367, 369, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана адвокатом Солошенко Сергієм Васильовичем, залишити без задоволення.

Рішення Деснянського районного суду м. Києва від 20 лютого 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках, передбачених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Суддя-доповідач

Судді