Справа № 589/3094/24
Провадження № 2/589/1415/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 грудня 2024 року

Шосткинський міськрайонний суд Сумської області у складі головуючого судді Курбанової А.Р., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «БІЗНЕС ПОЗИКА» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

ВСТАНОВИВ:

17 червня 2024 року товариство з обмеженою відповідальністю «БІЗНЕС ПОЗИКА» звернулося до Шосткинського міськрайонного суду Сумської області з позовом до ОСОБА_1 про стягнення 50216 грн 43 коп. загальної заборгованості за договором № 406670-КС-002 від 22.01.2022р., в тому числі 20000 грн. тіла кредиту, 27216,43 грн. - процентів та 3000 грн. комісії. В обгрунтування позову посилається на неналежне виконання відповідачем договірних зобов`язань за договором № 406670-КС-002 від 22.01.2022р..

Ухвалою суду від 29 липня 2024 року відкрито провадження у даній справі та постановлено здійснити її розгляд в спрощеному позовному провадженні без повідомлення осіб.

Представник відповідача надав до суду відзив, за змістом якого проти позову заперечував в частині стягнення заборгованості за процентами та комісією, посилаючись на те, що банк не може стягувати з позичальника платежі за дії, які він вчиняє на власну користь. Вважав умови кредитного договору №406670-КС-002 від 22.01.2022р. щодо сплати комісії в розмірі 3000 грн. нікчемними та такими, що не підлягають задоволенню, посилаючись на висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові по справі № 363/1834/17 від 13.07.2022р.(пункти 29-31). Зауважував, що відсотки за користування кредитом за річною процентною ставкою 3617,04 процентів є непомірним тягарем для відповідача як споживача фінансових послуг та просив їх зменшити до 20 %.

В свою чергу представник позивача надав відповідь на відзив, за змістом якої позивач наголосив на вчиненні відповідачем конклюдентних дій, а саме: часткової оплати з метою виконання умов договору, а отже договір №406670-КС-002 від 22.01.2022р. не може вважатись неукладеним після його повного чи часткового виконання сторонами на підставі п. 76 постанови Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018р. у справі №338/180/17. Зазначив, що ТОВ «Бізнес Позика» не нараховувала та не просить суд стягнути з відповідача на користь позивача пеню чи штрафи, а лише заборгованість по тілу, процентам та комісії за надання кредиту, які були нараховані відповідно до умов укладеного кредитного договору. Щодо комісії позивач зазначив, що у кредитному договорі встановлювалась комісія саме за надання кредиту, а не за його обслуговування, при цьому дана комісія є разовою, а її розмір незмінним, а тому підстав для визнання цих умов нікчемними відсутні.

За відсутності клопотань про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін, суд, у відповідності до ч. 13 ст. 7, ч. 5 ст. 279 ЦПК України, розглянув справу за наявними у ній матеріалами.

Вивчивши матеріали справи, дослідивши обставини та факти, якими обґрунтовуються вимоги, перевіривши їх доказами, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що товариство з обмеженою відповідальністю «БІЗНЕС ПОЗИКА» (Кредитодавець) та ОСОБА_1 (Позичальник) уклали договір №406670-КС-002 від 22.01.2022р. про надання кредиту (далі Кредитний договір) шляхом обміну електронними повідомленнями, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

У статті 3 Закону України «Про електрону комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Згідно з ч. 3 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною.

Відповідно до ч. 6 ст. 11 вказаного Закону відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» встановлено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є, крім іншого, використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом.

Так, згідно з візуальною формою послідовності дій клієнта ОСОБА_1 щодо укладення електронного договору про надання кредиту №406670-КС-002 від 22.01.2022р. в інформаційно-комунікаційній системі товариства на сайтіwww.my.bizpozyka.com, ОСОБА_1 , використовуючи номер телефону НОМЕР_1 , зайшла у особистий кабінет на сайті https://my.bizpozyka.com, отримала інформацію про обрані умови кредиту, ознайомилася з паспортом споживчого кредиту та підписала його одноразовим ідентифікатором G3536. Товариством сформовано індивідуальну оферту та направило клієнту одноразовий ідентифікатор G2895. Клієнтом прийнято умови оферти шляхом надсилання товариству акцепту та підписання отриманим ідентифікатором G2895. Після укладення договору, товариство направило клієнту в ІТС підтвердження вчинення електронного правочину у формі електронного документа. Договір та правила кредитування відправлені клієнту на електронну пошту, вказану як електронний засіб зв`язку з Позичальником.

Таким чином електронний договір, що був укладений між сторонами шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.

Відповідно до п.1 Кредитного договору сторони домовилися, що Кредитодавець надає Позичальникові кредит у розмірі 20000 грн. на засадах строковості, поворотності, платності, а Позичальник зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та комісію за надання кредиту у порядку та на умовах, визначених Правилами надання споживчих кредитів ТОВ «Бізнес Позика» та цим договором.

За умовами цього ж пункту Кредитного договору строк, на який надається кредит, був обумовлений сторонами у 24 тижні, а термін дії договору до 09.07.2022р. Також визначено, що процентна ставка за кредитом є фіксованою, а саме: 0,86732500 відсотків в день. Передбачена комісія за надання кредиту, яка становить 3000 грн. Загальний розмір наданого кредиту: 20000 грн. Також визначена орієнтовна загальна вартість наданого кредиту у сумі 44040 грн. і орієнтовна реальна річна процентна ставка у сумі 3617,04 процентів.

У пунктах 7, 9 вказаного договору Позичальник підтвердила той факт, що ознайомлена з договором про надання кредиту та Правилами надання споживчих кредитів, які діють у ТОВ «Бізнес позика», текст яких розміщено на сайті кредитодавця, повністю розуміє всі умови, їх зміст, суть, об`єм зобов`язань та погоджується неухильно дотримуватись їх та, відповідно, укладає договір. Підписанням цього договору ОСОБА_1 підтверджує, що до укладення договору отримала від кредитодавця інформацію, надання якої передбачено законодавством України, зокрема передбачену ст. 9 Закону України «Про споживче кредитування», Паспорт споживчого кредиту, ч. 2 ст. 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг».

До вказаного Кредитного договору додані правила надання споживчих кредитів ТОВ «Бізнес Позика», і зазначена вище візуальна форма послідовності дій клієнта та анкета клієнта.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. При цьому, до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави „Позика, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

На виконання умов кредитного договору позивачем відповідачу було надано кредит у сумі 20000 грн., що підтверджується квитанцією від 22.01.2022/а.с.9/ про перерахування коштів ОСОБА_1 відповідно до договору №406670-КС-002 від 22.01.2022р. на номер картки: НОМЕР_2 , рухом коштів по картці від 05.08.2024р., яка згідно з інформацією, наданою АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» емітована на ім`я ОСОБА_1 . Дана обставина відповідачем визнається.

Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. При цьому, зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу, у тому числі із договору.

Згідно з вимогами ст.ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається. В свою чергу, порушенням зобов`язання, відповідно до ст. 610 ЦК України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Положеннями частин 1, 3 ст. 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

Крім того, відповідно до ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.

Як зазначено вище, за умовами Кредитного договору сторони визначили, що процентна ставка за користування кредитом є фіксованою та становить 0,86732500 процентів за кожен день користування кредитом.

Згідно з п. 2 Кредитного договору протягом строку кредитування процентна ставка за кредитом нараховується на залишок заборгованості по кредиту, наявну на початок календарного дня, за період фактичного користування кредитом, із урахуванням дня видачі кредиту та дня повернення кредиту згідно графіку платежів.

Сторонами в п. 3 Кредитного договору погоджено «Графік платежів», відповідно до якого визначено розмір та дату внесення позичальником платежів, в тому числі тіла кредиту, процентів за користування кредитом та комісії.

Як вбачається з матеріалів справи, у порушення наведених умов Кредитного договору, ст. ст. 525, 526 ЦК України відповідачем з лютого 2022р. до теперішнього часу зобов`язання щодо повернення кредиту, а також сплати процентів та комісії, у строки, передбачені графіком погашення, належним чином не виконувалися. Відповідач на виконання умов договору 07.02.2022р. здійснила часткову оплату процентів за даним договором на суму 2100,00 грн.

Відповідно до наданого позивачем розрахунку заборгованості за кредитом, внаслідок неналежного виконання своїх зобов`язань за кредитним договором, у відповідача станом на 09.06.2024р утворилась заборгованість перед позивачем за Кредитним договором, у розмірі 50216,43 грн., яка складається з суми прострочених платежів по тілу кредиту - 20000 грн., суми прострочених процентів 27216,43 грн., суми комісії - 3000 грн.

При цьому суд відхиляє посилання відповідача на те, що умови кредитного договору №406670-КС-002 від 22.01.2022р. щодо сплати комісії в розмірі 3000 грн. за надання кредиту є нікчемними, з наступних підстав.

Відповідно до п.4 ч.1 ст 1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту.

Згідно з ч.2 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.

Таким чином, Законом України «Про споживче кредитування» безпосередньо передбачено право кредитодавця встановлювати у кредитному договорі комісію за надання кредиту.

Аналізуючи умови кредитного договору та Правила надання споживчих кредитів товариством з обмеженою відповідальністю «Бізнес позика», суд приходить до висновку про правомірність встановлення одноразової комісії за надання кредиту у даному Кредитному договорі, та відсутність підстав, передбачених ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування», для визнання цих договірних умов нічемними, як таких, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом.

Відповідний висновок не суперечить правовому висновку, викладеному у постанові Великої Палати Верховного суду від 13.07.2022 року у справі № 496/3134/19, на який посилається відповідач.

З приводу доводів відповідача про несправедливість умови договору в частині розміру процентів, встановлення надвеликої річної ставки за користування кредитом, суд зазначає наступне.

Статтею 18 Закону України «Про захист прав споживачів» (який застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування») встановлено підстави визнання недійсними умов договорів, що обмежують права споживача. Так, за змістом ч.5 цієї норми якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним.

Відповідно до ст.204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Отже, наведеними вище нормами передбачено, що у разі, якщо особа вважає несправедливим умови договору, вона має звернутися до суду із позовом про визнання таких умов договору недійсними, або ж ініціювати зміну відповідних договірних умов у встановленому законом порядку.

Однак, під час розгляду даної справи відповідач ОСОБА_1 не заявляла вимог про визнання недійсним Кредитного договору в частині визначення розміру процентів за користування кредитними коштами в розмірі 0,86732500 процентів за кожен день. Нормами законодавства і даного договору чітко та однозначно передбачено право позивача (як кредитодавця) на законне отримання доходу за Кредитним договором у вигляді процентів за користування кредитними коштами протягом дії строку кредитування. При цьому позивач розуміла розмір процентів, надаючи свою згоду на отримання кредитних коштів, що нею під сумнів не ставиться. Більш того, відповідачем частково виконувались її зобов`язання за оспорюваним Кредитним договором в частині сплати процентів.

Таким чином, підстав для зменшення процентів, про що вказує представник відповідача у відзиві, суд не вбачає.

Відповідно до ч. 2 ст. 617 ЦК України особа, не звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання у разі відсутності у боржника необхідних коштів. Крім того, згідно ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Підсумовуючи вищезазначене, суд доходить висновку щодо правомірності та обґрунтованості заявлених товариством з обмеженою відповідальністю «БІЗНЕС ПОЗИКА» позовних вимог про стягнення з відповідача 50216,43 грн загальної заборгованості за Кредитним договором, в тому числі заборгованості за тілом кредиту у сумі 20000 грн., заборгованості за процентами у сумі 27216,43 грн., заборгованості по комісії у розмірі 3000 грн. та необхідності їх задоволення у повному обсязі.

Враховуючи, що судом задовольняються позовні вимоги, суд вважає правомірним покласти на відповідача понесені позивачем і документально підтверджені судові витрати зі сплати судового збору.

Керуючись ст.ст. 11, 509, 525, 526, 530, 610, 611, 612, 625, 629,1054 ЦК України, ст.ст. 4, 5, 12, 76-81, 83, 141, 258, 259, 263-268 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 / ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 / на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» /, адреса: бульвар Лесі Українки, буд. 26, офіс 411, м. Київ, 01133/ загальну заборгованість за договором №406670-КС-002 про надання кредиту від 22.01.2022 р. в сумі 50216 грн. 43 коп. /п`ятдесят тисяч двісті шістнадцять грн. 43 коп./ та судовий збір в сумі 2422 грн 40 коп. /дві тисячі чотириста двадцять дві грн. 40 коп./

Рішення може бути оскаржене до Сумського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його складення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Шосткинського міськрайонного суду

Сумської області А.Р.Курбанова