Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа №348/477/24

Провадження № 2/348/451/24

17 вересня 2024 року м.Надвірна

Надвірнянський районний суд Івано-Франківської області

у складі: головуючого - судді Бурдун Т.А.,

за участі секретаря судового засідання Кікінчук М.П.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача - адвоката Куцого О.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у м. Надвірна цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області з позовною заявою до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки.

В обґрунтування позовної заяви вказано, що 27.09.2023 року близько о 06-30 год. в АДРЕСА_1 її покусав собака породи «Алабай», який належить відповідачу ОСОБА_2 , чим спричинив їй шкоду здоров`ю у вигляді ран на ногах, пошкодження хребта при падінні та пошкодив одяг, в якому вона була одягнута. Позивач вимушена була звернутися до медичного закладу для лікування, у зв`язку з чим їй було завдано матеріальну шкоду у розмірі 12850,00 грн. Також позивач просить суд стягнути моральну шкоду у розмірі 50000 грн., та стягнути судові витрати по оплаті судового збору.

Ухвалою Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 20 березня 2024 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі.

Ухвалою суду від 18.07.2024 закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 підтримала позовні вимоги з підстав, зазначених у позові. Також зазначила, що 27вересня 2023 року, зранку, вона йшла на зупинку. Собака породи «алабай» вискочила з подвір`я, де проживає відповідач, та скочила їй лапами на груди, від чого вона впала на землю спиною, пес вкусив її за ногу, прокусив м`яз. Колір собаки вона не пам`ятає. Після цього вона поїхала додому до м. Івано-Франківськ, на роботу в той день вона не потрапила. Звернулася до сімейного лікаря, за його призначенням пила знеболювальне та мазала забите місце маззю. Через 2 тижні пройшла обстеження МРТ, у неї виявили перелом хребця, 2 місяці вона була змушена спати на дошках. Вона тривалий час хворіє на цукровий діабет, та внаслідок цієї події в неї підвищився рівень цукру, і вона мусила його стабілізувати. Раніше проблем з хребтом вона не мала. Рецепту та запису в картці про призначене лікування вона не має, лише висновки лікарів та результати обстеження. Інших фотознімків із зображенням тілесних ушкоджень вона не має. Новий одяг їй купила донька на ринку на наступний день після події. Внаслідок події також зазнала сильного стресу, в неї порушився нормальний хід життя, вона протягом півроку була позбавлена можливості працювати. Постановою адмінкомісії відповідача було визнано винним, постанову він не оскаржував. Просила задовольнити позовні вимоги та стягнути на її користь матеріальні збитки та моральну шкоду.

Представник відповідача - адвокат Куций О.С. у судовому засіданні зазначив, що відповідач ОСОБА_2 не визнає позовні вимоги. Вважає, що позовні вимоги позивачем не обґрунтовані належними доказами. Так, доказів, що пси належать відповідачу, матеріали справи не містять. В силу вимог ст. 82 ЦПК України постанова адмінкомісії підлягає доказуванню поряд з іншими обставинами. Доказів про те, що саме внаслідок падіння позивачкою була отримана травма хребта, останньою також не долучено. В долучених висновках зазначено також декілька супутніх діагнозів щодо захворювання хребта. Рецептів чи лікарських призначень, відповідно до яких були придбані лікарські препарати, позивачем не надано. Деякі чеки за 13.09.2023 та за 15.09.2023, тобто за декілька днів до події. Відносно придбаного одягу, також неможливо встановити кому належить товарний чек. Моральна шкода позивачем також не доведена. Отже, позивачем не доведено протиправність поведінки відповідача та наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою та її результатом. З цих підстав просить відмовити у задоволенні позовних вимог.

Інші заяви по суті учасниками цивільної справи не подавались.

Суд, вислухавши учасників процесу, дослідивши подані сторонами документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги заяви, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до наступних висновків.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Вирішальним фактором принципу змагальності сторін є обов`язок сторін у доказуванні, які користуються рівними правами щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом переконливості цих доказів.

Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, суд робить висновок про її недоведеність.

Судом встановлено наступні обставини та відповідні до них правовідносини.

Як зазначено у позовній заяві 27.09.2023 позивач ОСОБА_1 була вкушена собакою породи «Алабай», внаслідок чого отримала тілесні ушкодження у вигляді укушених ран на ногах та пошкодження хребта при падінні. В той же день позивач звернулася до медичного закладу за медичною допомогою, де проходила і проходить тривалий курс лікування.

Постановою адміністративної комісії Пасічнянської сільської ради від 26 січня 2024 відповідача ОСОБА_2 було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.3 ст. 154 КУпАП та накладене стягнення у виді штрафу у розмірі 2040 грн., постанова набрала законної сили 05.02.2024 (а.с.12).

Згідно консультативного висновку спеціаліста КНП «Обласна клінічна лікарня» Івано-Франківської обласної ради від 17.10.2023, ОСОБА_1 отримала консультацію лікаря-нейрохірурга та їй встановлений діагноз: перелом поперекового хребця, рівень неуточнений. Компресійний перелом тіла L2 хребця. Остеохондроз, спондилоартроз поперекового відділу хребта.Люмбалгія. Рекомендовано: МРТ ПВХ, таблетки Паракод (а.с.4).

Відповідно до висновку Магніто-резонансної томографії від 19 жовтня 2023 у ОСОБА_1 встановлено: «Компресійний перелом тіла L2, ІІ ступеню. Дегенеративні зміни поперекового відділу хребта. Протрузії дисків тіла L1-L2, L3-L4. Вип`ячування дисків L2- L3, L4-L5. Дегенеративний двобічний форамінальний субстеноз на рівні L3-L4 (а.с.5).

Згідно консультативного висновку спеціаліста КНП «Обласна клінічна лікарня» Івано-Франківської обласної ради від 03.11.2023, ОСОБА_1 отримала консультацію лікаря-консультанта та їй встановлений діагноз: перелом поперекового хребця, рівень неуточнений. Компресійний перелом тіла L2 хребця (ІІ ступеня). Ускладнений остеохондроз, деформуючий спондилоартроз поперекового відділу хребта, стадія загострення, полісегментарний тип; протрузії між хребцевих дисків L1-L2, L3-L4; випинання дисків L2- L3, L4-L5; надані рекомендації щодо режиму лікування (а.с.6).

Позивачем до позовної заяви додано квитанції на підтвердження придбання ліків на загальну суму 7166,23 грн.; при цьому суд зауважує що у доданих квитанціях зазначено про купівлю ліків, які згідно лікарського призначення не призначались (а.с.7).

Товарний чек від 30.09.2023 про купівлю спортивного костюму -1500,00 грн., футболки -500,00 грн., жилетки 1350,00 грн., на загальну суму 3350,00 гр., містить підпис ФОП ОСОБА_3 , інших ідентифікуючих даних товарний чек не містить (а.с.29,30).

Вирішуючи спір по суті, суд виходив з наступного.

Згідно ст. ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Одними з способів захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної шкоди (пункт 8, 9 частини другої статті 16 ЦК України).

Щодо відшкодування майнової шкоди, суд звертає увагу на наступне.

Згідно ст. 180 ЦК України тварини є особливим об`єктом цивільних прав. На них поширюється правовий режим речі, крім випадків, встановлених законом. Правила поводження з тваринами встановлюються ЗУ «Про захист тварин від жорстокого поводження».

Згідно ст. 9 ЗУ «Про захист тварин від жорстокого поводження», особа, яка супроводжує тварину, зобов`язана забезпечити: безпеку оточуючих людей і тварин, а також майна від заподіяння шкоди супроводжуваною домашньою твариною. Дозволяється утримувати домашніх тварин - у вільному вигулі на ізольованій, добре огородженій території (в ізольованому приміщенні) на прив`язі або без неї.

Відповідно до ч. 1 ст. 1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Зазначена норма не містить вичерпного переліку видів джерел підвищеної небезпеки (видів підвищеної небезпечної діяльності, а тому суд, беручи до уваги особливі властивості предметів, речовин або інших об`єктів, що використовуються в процесі діяльності, має право визнати джерелом підвищеної небезпеки також й іншу діяльність. До цих особливих властивостей слід відносити створення підвищеної ймовірності завдання шкоди через неможливість повного контролю за ними з боку людей.

Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 11 жовтня 2023 року у справі справа № 466/7707/19 (провадження № 61-4202св23).

Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Для відшкодування шкоди володільцем джерела підвищеної небезпеки за правилами статті 1187 ЦК України визначальним є те, що відповідні потенційні шкідливі властивості такого джерела проявились і призвели до завдання шкоди іншим особам.

У постанові Верховного Суду від 05 грудня 2022 року у справі № 214/7462/20 (провадження № 61-21130сво21) зроблено висновок ро те, що зобов`язання про відшкодування майнової шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, виникає за таких умов: наявність шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи, яка завдала шкоди та її результатом шкодою.

Позивач, як на підставу стягнення матеріальної шкоди, посилається на те, що собака породи «алабай», який належить відповідачу, завдала шкоди її здоров`ю.

Постановою КМ України №1164 від 10.11.2021 року затверджено перелік небезпечних порід собак. Доказів того, що собака, належна відповідачу, відноситься до собак небезпечних порід не надано всупереч ч. 1 ст. 81 ЦПК України.

При цьому суд звертає увагу на те, що позивачем не доведено жодними належними та допустимими доказами факт того, що напад був здійснений саме собакою, яка належить відповідачу.

Суд зауважує, що постанова адміністративної комісії Пасічнянської сільської ради від 26 січня 2024, в силу вимог ч.6 ст. 82 ЦПК України не є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена така постанова; крім того, зі змісту постанови вбачається, що відповідач ОСОБА_2 на засіданні адміністративної комісії присутній не був.

Для стягнення матеріальної шкоди позивач має довести, що обставини сталися з прямої вини відповідача, має обґрунтувати розмір завданої шкоди, а також докази того,що відповідач є заподіювачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов`язана відшкодувати шкоду.

Свідки зазначеної події позивачем не заявлені. Та не надано суду інших доказів, що саме з прямої вини відповідача позивачу завдано шкоду.

Позивач зазначила, що вона вперше звернулась за медичною допомогою 27.09.2023, однак не надала суду доказів звернення до медичного закладу саме 27.09.2023 та лікарських рекомендацій та призначень.

Також долучені консультаційні висновки спеціалістів від 17.10.2023 та від 03.11.2023 та висновок Магніто-резонансної томографії від 19 жовтня 2023 не містять інформації про те, що позивач отримала пошкодження хребта саме 27.09.2023 від нападу собаки.

Позивачем до позовної заяви додано квитанції на підтвердження придбання ліків на загальну суму 7166,23 грн.; однак у доданих квитанціях зазначено про купівлю ліків, які згідно консультаційного висновку спеціаліста від 17.10.2023 та від 03.11.2023 не призначались, крім того деякі чеки за 13.09.2023 та за 15.09.2023, тобто взагалі за декілька днів до події.

Також суд критично відноситься до товарного чеку від 30.09.2023 про купівлю у ФОП ОСОБА_3 речей на загальну суму 3350,00 гр., оскільки з його змісту неможливо встановити кому саме він виданий, інших ідентифікуючих даних товарний чек не містить. Крім того, в судовому засіданні позивач пояснила, що новий одяг їй купила донька на ринку на наступний день після події. З цих підстав суд визнає товарний чек недопустимим та неналежним доказом.

Долучені позивачем копії фотознімків суд вважає недопустимими та неналежними доказами, оскільки неможливо встановити, що зображення фрагментів тіла із тілесними ушкодженнями, та знімок нижньої частини тіла належать саме позивачу та що вони виконані саме 27.09.2023.

Згідно ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 2 Постанови від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.

Отже, причинний зв`язок між протиправним діянням заподіювача шкоди та шкодою, завданою потерпілому, є однією з обов`язкових умов настання деліктної відповідальності. Визначення причинного зв`язку є необхідним як для забезпечення інтересів потерпілого, так і для реалізації принципу справедливості при покладенні на особу обов`язку відшкодувати заподіяну шкоду.

Причинно-наслідковий зв`язок між діянням особи та заподіянням шкоди полягає в тому, що шкода є наслідком саме протиправного діяння особи, а не якихось інших обставин. Проста послідовність подій не повинна братися до уваги. Об`єктивний причинний зв`язок як умова відповідальності виконує функцію визначення об`єктивної правової межі відповідальності за шкідливі наслідки протиправного діяння. Заподіювач шкоди відповідає не за будь-яку шкоду, а тільки за ту шкоду, яка завдана його діями. Відсутність причинного зв`язку означає, що шкода заподіяна не діями заподіювача, а викликана іншими обставинами.

При цьому причинний зв`язок між протиправним діянням заподіювача шкоди та шкодою має бути безпосереднім, тобто таким, коли саме конкретна поведінка без якихось додаткових факторів стала причиною завдання шкоди. У випадку, коли протиправна поведінка, яка створила конкретну можливість завдання шкоди, перетворює її у дійсність тільки в разі приєднання до неї протиправної дії третіх осіб, має встановлюватися юридично значимий причинний зв`язок як з поведінкою, яка створила конкретну можливість (умови для завдання шкоди), так і з діями, які перетворили її у дійсність (фактичне завдання шкоди).

Стаття 129 Конституції України відносить до основних засад судочинства змагальність сторін, яка проявляється в тому, що як зазначається в частині 3 статті 12 ЦПК України, сторона повинна довести обставини, на які вона посилається як на підставусвоїхвимог і заперечень, крімвипадків, встановленихцим Кодексом..

Згідно пункту 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 18.12.2009 року "Про судове рішення у цивільній справі" рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в тому судовому засіданні, в якому ухвалюється рішення.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ст. 78 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно ст. 79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Відповідно до ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Надавши оцінку наявним у матеріалах справи доказам, суд доходить висновку про відсутність причинного зв`язку, що підтверджується належними та допустимим доказами, між подіями, про які зазначає позивач та наслідками у вигляді спричинення шкоди її здоров`ю, у зв`язку з чим вимога про стягнення матеріальної шкоди є необґрунтованою, а тому задоволенню не підлягає.

Щодо стягнення моральної шкоди, суд виходив з наступного.

Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності та справедливості.

Складовими елементами загальних підстав для відшкодування моральної шкоди є: власне шкода, тобто наявність втрат у немайновій сфері потерпілої особи; протиправне діяння особи, котра її завдала; причинний зв`язок між ними; вина заподіювача шкоди. Перераховані складові фактичної підстави для відповідальності за заподіяння моральної шкоди є колом тих обставин, які повинні бути встановлені судом. Відсутність хоча б одного з таких елементів виключає відповідальність за заподіяння шкоди.

До компетенції суду віднесені питання встановлення факту настання негативних наслідків у немайновій сфері та визначення справедливого розміру грошового відшкодування моральної шкоди. Суд також враховує характер правопорушення, глибину фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також інші обставини, які мають істотне значення.

Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за наявності вини заподіювача шкоди. При цьому, саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою.

Суд звертає увагу на те, що позивач в обґрунтування стягнення моральної шкоди посилається на те, що вона перенесла сильний стрес, у неї підвищився артеріальний тиск, порушився нормальний хід її життя, вона змушена була звернутися до лікаря-невропатолога та пройти лікування.

Однак, жодних доказів таких обставин, як то медичні висновки та призначення лікаря-невропатолога, позивачем суду не надано.

Отже, судом встановлено, що позивачем не доведено будь-якими доказами обставини, викладені у позові, у зв`язку з чим відсутні підстави для відшкодування моральної шкоди.

На підставі викладеного, дослідивши встановлені фактичні обставини, належні та допустимі докази, суд доходить висновку, що позивачем не доведено позовних вимог про стягнення матеріальної та моральної шкоди з відповідача, у зв`язку з чим позов є необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню у повному обсязі.

Керуючись ст.ст.11-13, 78-81, 82, 141, 259, 263-268, 354- 355 ЦПК України, суд, -

ухвалив:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки- відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення до Івано-Франківського апеляційного суду.

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса місця проживання: АДРЕСА_2 .

Відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_3 .

Повний текст рішення складено 24.09.2024.

Суддя Т.А.Бурдун