Справа № 405/736/24
Провадження №2-о/405/23/24
У Х В А Л А

22 лютого 2024 року Суддя Ленінського районного суду м.Кіровограда Іванова Л.А., при вирішенні питання про відкриття провадження у справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: Головне управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області про встановлення факту, що має юридичне значення, -

В С Т А Н О В И Л А:

Представник заявника ОСОБА_1 - адвокат Замедянська Н.М. (діє на підставі ордеру на надання правничої (правової) допомоги серії ВА № 1069213 від 02.02.2024 року), в інтересах заявника звернулася до Ленінського районного суду м. Кіровограда з заявою, в якій (заяві) просить встановити факт належності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , трудової книжки колгоспника, виданої 09.04.1987 року № НОМЕР_3 та архівної довідки № 357 від 04.01.2024 року, виданої комунальною установою «Трудовий Архів» Кетрисанівської сільської ради обґрунтувавши заяву необхідністю повторного звернення заявника з заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області про призначення пенсії за віком.

Дослідивши вказану заяву та додані до неї матеріали в порядку вирішення питання про відкриття провадження у справі, вважаю, що у відкритті провадження у справі за даною заявою слід відмовити, з наступних підстав.

Порядок розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення, в порядку окремого провадження визначений главами 1 і 6 Розділу IV ЦПК України.

Окреме провадження є видом непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав (частина перша статті 293 ЦПК України).

Відповідно до пункту 5 частини другої статті 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру (частина перша статті 315 ЦПК України).

Визначений у частині першій статті 315 ЦПК України перелік фактів, які можуть встановлюватися судом, не є вичерпним, оскільки згідно з частиною другою зазначеної статті у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

При цьому, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав; чинне законодавство не передбачає іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення такого факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Зокрема, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі № 320/948/18 (провадження № 14-567цс18) зроблено висновок, що у порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, за наявності певних умов, а саме, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Проте не завжди той чи інший факт, що має юридичне значення, може бути підтверджений відповідним документом через його втрату, знищення архівів тощо. Тому закон у певних випадках передбачає судовий порядок встановлення таких фактів.

Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов: факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення; встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах; заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо); чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів.

Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету його встановлення.

Крім того, відповідно до п. 12 роз`яснень Пленуму Верховного Суду України в постанові «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31.03.1995 року при розгляді справи про встановлення відповідно до п.6 ст.273 ЦПК факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали суд повинен запропонувати заявникові подати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення. Разом з тим, цей порядок не застосовується, якщо виправлення в таких документах належним чином не застережені або ж їх реквізити нечітко виражені внаслідок тривалого використання, неналежного зберігання, тощо. Це є підставою для вирішення питання про встановлення факту, про який йдеться в документі, відповідно до чинного законодавства.

Заяви про встановлення із зазначених підстав факту належності особі вироку або рішення суду, квитка про членство в об`єднанні громадян, військового квитка, посвідчення до ордена або медалі, паспорта, чи свідоцтв, що їх видають органи реєстрації актів громадянського стану, та інших документів, що посвідчують особу, не підлягають розгляду в порядку, передбаченому главою 37 ЦПК, оскільки ці питання вирішуються органом, який видав документ. Судами також не встановлюється тотожність особи. Разом з тим, на підставі п.6 ст. 273 ЦПК суд може встановлювати факти належності особі документів, які не відносяться до таких, що посвідчують особу, наприклад, довідок про поранення чи перебування у госпіталі у зв`язку з пораненням, повідомлення військових частин, військкоматів і інших органів військового управління про загибель чи пропажу без вісті в зв`язку з обставинами військового часу, а також заповіту, страхового свідоцтва (полісу), ощадної книжки, трудової книжки, іншого документа про трудовий стаж.

Так, звертаючись до суду з зазначеною заявою заявник просить встановити юридичні факти, а саме: належності йому трудової книжки колгоспника, виданої 09.04.1987 року № НОМЕР_3 та архівної довідки № 357 від 04.01.2024 року виданої комунальною установою «Трудовий Архів» Кетрисанівської сільської ради.

При цьому, як зазначено заявником, встановлення цих юридичних фактів необхідне для повторного звернення до ГУ ПФУ в Кіровоградській області з заявою про призначення пенсії за віком, так як дозволить зарахувати до страхового стажу відповідні періоди роботи.

Як вбачається з матеріалів справи, зокрема, копії паспорту серії НОМЕР_1 , виданого Бобринецьким РВ УМВС України в Кіровоградській області 30 липня 1999 року, прізвище, ім`я та по батькові заявника вказано українською мовою « ОСОБА_1 ».

Згідно з копією трудової книжки колгоспника серії НОМЕР_2 від 09.04.1987 року, остання видана на ім`я (російською мовою) « ОСОБА_1 », 1960 року народження.

Відповідно до архівної довідки № 357 від 04.01.2024 КУ «ТРУДОВИЙ АРХІВ» Кетрисанівської сільської ради, наданої на адвокатський запит від 27.12.2023 року у документах архівного фонду «Колективне сільськогосподарське підприємство (КСП) «Комінтерн» (колишній колгосп «Комінтерн») Бобринецького району Кіровоградської області, в книзі обліку трудового стажу та заробітку колгоспників, членів КСП значиться трактористом, різноробочим (так у документі) за 1987-1989, 1996-1997 роки ОСОБА_1 (так у документі), в книгах обліку праці та розрахунків з колгоспниками, членами КСП значиться (посада не вказана) за 1986 рік - ОСОБА_1 (так у документі), за 1998 рік - ОСОБА_1 .

Статтею 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 (далі - Порядок № 637), основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду України.

Відповідно до пункту 3 Порядку № 637 за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

При цьому, відповідно до відповіді ГУ ПФУ в Херсонській області від 23.05.2023 № 2100-0304-8/15036, долученої до заяви про встановлення факту, - питання щодо призначення ОСОБА_1 пенсії за віком (за заявою від 12.05.2023) розглядалось Головним управлінням Пенсійного фонду України в Київській області та оскільки відсутній необхідний страховий стаж, 19.05.2023 прийнято рішення №10 про відмову ОСОБА_1 в призначенні пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону. Крім того, зазначено, що до трудового стажу не зараховано період роботи згідно трудової книжки колгоспника № НОМЕР_3 від 09.04.1987 року, з 20.08.1986 року по 01.07.1989 року, з 20.07.1996 року по 31.12.1997 року, на підтвердження якого надано довідку від 07.10.2020 року №409, яку не взято до уваги, оскільки прізвище зазначено « ОСОБА_1 » (укр.мовою), яке не відповідає паспортним даним « ОСОБА_1 » (укр.мовою). Крім того, до стажу роботи не зараховано період роботи згідно записів в трудовій книжці б/н від 01.08.1989 року, з 19.07.1989 року по 11.06.1993 року, оскільки виправлено дату наказу про прийняття на роботу та не завірено належним чином, період з 15.06.1993 року по 26.07.1993 року, дата запису на звільнення не відповідає даті наказу про звільнення (29.09.1993), що не відповідає вимогам Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженою постановою Держкомпраці СРСР №162 від 20.06.1974 року.

Також роз`яснено, що за відсутності трудової книжки, а також у випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження стажу роботи приймаються виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, та інші документи, які містять відомості про періоди роботи пункт 3 Порядку підтвердження наявного стажу роботи для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637. По надходженню додаткових підтверджуючих документів, питання щодо призначення пенсії буде розглянуто за новоподаною заявою.

Окрім того, роз`яснено, що у разі незгоди з рішенням, відповідно до статті 105 Закону передбачено право на оскарження дій (бездіяльності) виконавчих органів Пенсійного фонду та їх посадових осіб у порядку підлеглості до вищого органу або у судовому порядку.

Крім того, частиною першою статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено право кожної особи звернутися до адміністративного суду, якщо вона вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Відповідно до частини першої статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності (пункт 1 частини першої цієї статті).

Суб`єкт владних повноважень це орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень (пункт 7 частини першої статті 4 КАС України).

Територіальне Управління Пенсійного Фонду України є суб`єктом владних повноважень, наділеним владними управлінськими функціями у сфері пенсійного забезпечення.

У разі незгоди з рішенням органу, що призначає пенсію, особа має право на його оскарження до Пенсійного фонду України або в судовому порядку.

Тим самим, у разі незгоди з рішенням ГУ ПФУ у Київській області від 19.05.2023 року № 10 про відмову у призначенні пенсії за віком, заявник мав право на звернення до адміністративного суду з позовом про оскарження рішення суб`єкта владних повноважень, яким є територіальне Управління Пенсійного фонду України, так само заявник мав право оскаржити таке рішення до Пенсійного фонду України.

При цьому, суд зауважує, що також з наданих до заяви документів встановлено, що за адвокатським запитом від 27.12.2023 року КУ «Трудовий архів» Кетрисанівської сільської ради надано нову архівну довідку від 04.01.2024 року № 357, а також надано архівні копії документів колективного сільськогосподарського підприємства (КЕП) «Комінтерн» (колишнього колгоспу «Комінтерн») Бобринецького району Кіровоградської області про трудову діяльність ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (архівні копії книги обліку трудового стажу та заробітку колгоспників, обліку праці та розрахунків з колгоспниками), які (документи) датовані 04.01.2024 року, та заявником ОСОБА_1 до ГУ ПФУ в Кіровоградській області з заявою про призначення пенсії за віком не подавалися, так як іншого судом з наявних документів, доданих заявником до заяви, - не встановлено, відповідно, ГУ ПФУ в Кіровоградській області, зазначені додаткові підтверджуючі документи не розглядалися, та рішення по них ГУ ПФУ в Кіровоградській області не виносилося.

На підставі чого, суд вважає передчасним звернення заявника ОСОБА_1 до суду в порядку цивільного судочинства з заявою про встановлення факту, що має юридичне значення.

Відповідно до ч. 9 ст. 10 ЦПК України, якщо спірні відносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону), а за відсутності такого - суд виходить із загальних засад законодавства (аналогія права).

Відповідно до п. 7 ч. 4 ст. 185 ЦПК України, заява повертається, у випадку, коли до заяви не додано доказів вжиття заходів досудового врегулювання спору у випадку, коли такі заходи є обов`язковими згідно із законом.

За наведених обставин, вважаю за необхідне повернути заявнику ОСОБА_1 вищезазначену заяву з доданими до неї документами.

Відповідно до ч.6 ст.185 ЦПК України про повернення позовної заяви суд постановляє ухвалу. Ухвалу про повернення позовної заяви може бути оскаржено. Копія позовної заяви залишається в суді.

Керуючись п. 7 ч. 4 ст. 185, ст. ст. 258, 260, 261, 353 ЦПК України, -

У Х В А Л И Л А:

Заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа: Головне управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області про встановлення факту, що має юридичне значення, повернути заявнику разом з доданими до заяви документами.

Роз`яснити заявнику ОСОБА_1 , що повернення заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала суду може бути оскаржена до Кропивницького апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складання.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду, або в разі пропуску строку на апеляційне оскарження з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Суддя Ленінського

районного суду

м. Кіровограда Лілія Андріївна Іванова