СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ун. № 759/16153/23

пр. № 2/759/583/24

29 лютого 2024 року м. Київ

Святошинський районний суд міста Києва

під головуванням судді Сенько М.Ф.,

за участі секретаря судового засідання Мирзак А.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до товариства з обмеженою відповідальністю «Персонал Преміум» про відшкодування шкоди, завданої в результаті дорожньо-транспортної пригоди, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_3 ,

встановив:

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Персонал Преміум», у якому просили:

стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Персонал Преміум» на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 150 000 гривень.

стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Персонал Преміум» на користь ОСОБА_2 моральну шкоду у розмірі 150 000 гривень.

Позов мотивовано обставинами та наслідками дорожньо-транспортної події.

Відповідач через свого представника направив до суду відзив на позовну заяву, в якому просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог. Відзив обґрунтовано тим, що відповідач не визнає позовні вимоги з огляду на те, що цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу, на якому скоєно ДТП застрахована. Відповідно під час подання позовної заяви не враховано правову позицію Великої Палати Верховного Суду, яка викладена в постанові від 04.07.2018 у справі № 755/18006/15-ц в частині того, що якщо цивільно-правова відповідальність винуватця застрахована, то потерпіла сторона повинна вимагати відшкодування завданого збитку в першу чергу зі страховика. У позові не зазначено розрахунку, яку саме частину компенсації зобов`язаний відшкодувати страховик та не залучено страховика у якості відповідача. Зазначене порушення є самостійною підставою для відмови у задоволенні позовних вимог.

Ухвалою судді Святошинського районного суду міста Києва від 08.09.2023 відкрито провадження у справі та визначено проводити розгляд справи за правилами загального позовного провадження.

У ході судового розгляду справи представник позивачів ОСОБА_4 та представник відповідача ОСОБА_5 підтримали свої правові позиції викладені в заявах по суті справи.

Представник позивачів ОСОБА_6 29.02.2024 подав заяву, у якій просив суд розглянути справу без його участі та участі позивачів, позовні вимоги підтримав та просив ухвалити рішення за наявними у справі доказами.

Відповідач про дату та час розгляду справи був повідомлений належним чином, явку свого представника для участі в судових засіданнях неодноразово не забезпечив. Заява про розгляд справи за відсутності представника відповідача до суду не надходила.

Тертя особа ОСОБА_3 про дату та час розгляду справи був повідомлений належним чином, для участі в судовому засіданні не з`явився та явку свого представника не забезпечив, правом на подання пояснень не скористався. Заява про розгляд справи за його відсутності та відсутності його представника до суду не надходила.

Суд, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, дійшов наступних висновків.

Так, 18.02.2023, приблизно о 05 год. 57 хв., ОСОБА_3 , керуючи технічно справним, спеціалізованим вантажним сідловим тягачем марки «SCANIA R400 LA4X2», р.н. НОМЕР_1 із, спеціалізованим напівпричепом - фургоном ізотермічним марки «SCHMITZ SKO 24L», р.н. НОМЕР_2 , займаючи одночасно першу (крайню праву) та другу (середню) смуги, рухаючись по проїзній частині проспекту Перемоги у м. Києві, зі сторони вулиці Костянтина Герасименка в напрямку вулиці Миколи Ушакова, зі швидкістю приблизно 80 км/год., яка значно перевищувала максимально дозволену на даній ділянці дороги 5 км/год., наближався до контрольно-пропускного пункту, перед яким були встановленні заборонні дорожні знаки 3.29 та 3.41 Правил дорожнього руху України, які попереджали про наближення до контрольно-пропускного пункту та вказували на поетапне зниження швидкості до 5 км/год.

У цей час, перед зазначеним контрольно-пропускним пунктом, крім інших водіїв, у другій смузі для перевірки зупинився спеціалізований вантажний сідловий тягач марки «VOLVO FH 460», р.н. НОМЕР_3 з спеціалізованим н/пр-фургоном рефрижератором марки «LAMBERET LVFS-3», р.н. НОМЕР_4 , під керуванням водія ОСОБА_7 , позаду, якого зупинився автомобіль марки «TOYOTA CAMRY», р.н. НОМЕР_5 під керуванням, водія ОСОБА_8 , в салоні якого в якості пасажирів знаходились ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .

Під час руху ОСОБА_3 допустив порушення вимог пунктів 1.5, 2.3 «б», 11.10, 12.2, 12.3, 12.9 «б» Правил дорожнього руху України:

- пункт 1.5: дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків;

- підпункт «б» пункту 2.3: для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортною засобу і не відволікатися від керування цим транспортним засобом у дорозі;

- пункт 11.10: на дорогах, проїзна частина яких поділена на смуги руху лініями дорожньої розмітки, забороняється рухатися, займаючи одночасно дві смуги. Наїжджати на переривчасті лінії розмітки дозволяється лише під час перестроювання;

- пункт 12.2: у темну пору доби та в умовах недостатньої видимості швидкість руху повинна бути такою, щоб водій мав змогу зупинити транспортний засіб у межах видимості дороги;

- пункт 12.3: у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди;

- підпункт «б» пункту 12.9: водієві забороняється перевищувати максимальну швидкість, зазначену в пунктах 12.4-12.7, на ділянці дороги, де встановлено дорожні знаки 3.29, 3.31, або на транспортному засобі, на якому встановлено розпізнавальний знак відповідно до підпункту. "и" пункту 30.3 цих Правил.

Порушення вищевказаних вимог Правил дорожнього руху України з боку водія ОСОБА_3 виявились у тому, що він, керуючи технічно справним спеціалізованим вантажним сідловим тягачем марки «SCANIA R400 LA4X2», р.н. НОМЕР_1 зі спеціалізованим напівпричепом - фургоном ізотермічним марки «SCHMITZ SKO 24L», р.н. НОМЕР_2 , усвідомлюючи що транспортний засіб є джерелом підвищеної небезпеки, зухвало ігноруючи вимоги заборонних дорожніх знаків 3.29 та 3.41 ПДР України, які зобов`язували його поступово зменшити швидкість до 5 км/год., та зупинитись на контрольно - пропускному пункті для перевірки, достеменно знаючи, що на дорогах, проїзна частина яких поділена на смуги руху лініями дорожньої розмітки, забороняється рухатися, займаючи одночасно дві смуги, маючи об`єктивну змогу завчасно виявити попереду себе спеціалізований вантажний сідловий тягач марки «VOLVO FH 460», р.н. НОМЕР_3 з спеціалізованим н/пр-фургоном рефрижератором марки «LAMBERET LVFS-3», р.н. НОМЕР_6 та автомобіль марки «TOYOTA CAMRY», р.н. НОМЕР_5 , які розташовувались в другій смузі попутного напрямку один за одним відповідно, та, як наслідок, обрати безпечні прийоми керування, наражаючи на небезпеку інших учасників дорожнього руху, створюючи загрозу життю та здоров`ю громадян, не зміг вірно оцінити дорожню обстановку та її зміни, відволікся від керування транспортним засобом у дорозі, внаслідок чого, рухаючись зі швидкістю приблизно 80 км/год., не вжив заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу, та навпроти буд. № 139 по проспекту Перемоги у місті Києві, здійснив наїзд на нерухомий автомобіль марки «TOYOTA CAMRY», р.н. НОМЕР_5 , під керуванням водія ОСОБА_8 , який по інерції відновив рух уперед та перебуваючи в некерованому стані, здійснив наїзд на нерухомий спеціалізований н/пр-фургон рефрижератор марки «LAMBERET LVFS-3», р.н. НОМЕР_4 , у складі спеціалізованого вантажного сідлового тягача марки «VOLVO FH 460», р.н. НОМЕР_3 .

У результаті даної дорожньо-транспортної пригоди водій автомобіля марки «TOYOTA CAMRY», р.н. НОМЕР_5 , ОСОБА_8 , отримав тілесні ушкодження, від яких загинув на місці пригоди; пасажир даного автомобіля ОСОБА_1 отримав тілесні ушкодження у вигляді: закрита черепно-мозкова травма: уламковий перелом лівої виличної кістки зі зміщенням уламків; перелом латеральної стінки, передньої стінки лівої гайморової пазухи, латеральної стінки лівої орбіти; субарахноїдальний крововилив лівої тім`яної ділянки; субкон`юнктивальний крововилив зліва; садно (без опису морфології) нижніх кінцівок, які у своїй сукупності відноситься до тілесних ушкоджень середньої тяжкості, а пасажир ОСОБА_2 отримав тілесні ушкодження у вигляді: закрита травма грудної клітки та живота: переломи 4-5-го ребер (зі зміщенням уламків праворуч), яка (травма) супроводжувалась розривом правої легені та розвитком правобічного пневмотораксу; компресійний перелом 3 поперекового хребця, які у своїй сукупності відноситься до тілесних ушкоджень середньої тяжкості.

За фактом зазначеної дорожньо-транспортної пригоди Головне управління Національної поліції у місті Києві 18.02.2023 відкрило кримінальне провадження № 0000310, в якому ОСОБА_3 21.05.2023 висунуто обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, та обвинувальний акт направлено до Святошинського районного суду міста Києва для розгляду по суті.

Ухвалою судді Святошинського районного суду міста Києва від 15.05.2023 у кримінальному провадженні № 0000310 призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою Святошинського районного суду міста Києва від 15.06.2023 у кримінальному провадженні № 0000310 призначено судовий розгляд на підставі обвинувального акта відносно ОСОБА_3 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

З виписки із медичної карти стаціонарного хворого № 154/94 від 02.03.2023 вбачається, що ОСОБА_1 знаходився на стаціонарному лікуванні у Комунальному некомерційному підприємстві «Київська міська клінічна лікарня № 17» Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) у період з 18.02.2023 до 02.03.2023. Йому встановлено діагноз: ПТ. ЗЧМТ. Забій головного мозку. Травматичний САК. Перелом лівого вилично-орбітального комплексу, виличної дуги зі зміщенням. Травматичний сукон`юктивальний крововилив OS. Забої, садна н/кінцівок.

У кримінальному провадженні № 0000310 для визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень, отриманих ОСОБА_1 у результаті дорожньо-транспортної пригоди, було залучено експерта для проведення судово-медичної експертизи, за результатами якої 28.04.2023 складено висновок експерта № 042-690-2023.

Відповідно до висновку експерта № 042-690-2023 за результатами судово-медичної експертизи у ОСОБА_1 виявлено тілесні ушкодження середнього ступеню тяжкості - закрита черепно-мозкова травма: уламковий перелом лівої виличної кістки зі зміщенням уламків; перелом латеральної стінки, передньої стінки лівої гайморової пазухи, латеральної стінки лівої орбіти; субарахноїдальний крововилив лівої тім`яної ділянки; субконюктивальний крововилив зліва та тілесні ушкодження легкого ступеню тяжкості - садно (без опису морфології) нижніх кінцівок.

З виписки із медичної карти стаціонарного хворого № 153 від 24.02.2023 вбачається, що ОСОБА_2 знаходився на стаціонарному лікуванні у Комунальному некомерційному підприємстві «Київська міська клінічна лікарня № 17» Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) у період з 18.02.2023 до 24.02.2023. Йому встановлено діагноз: ЗТГ. Перелом 3-5 ребер справа. Розрив правої легені. Правобічний верхівковий пневмоторакс. Забої м`яких тканин тулуба та кінцівок.

У подальшому ОСОБА_2 у період з 27.02.2023 до 23.03.2023 знаходився на стаціонарному лікуванні в Українському державному медико-соціальному центрі ветеранів війни щодо лікування травм, отриманих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди 18.02.2023, та інших захворювань, які утворилися до зазначеної події.

У кримінальному провадженні № 0000310 для визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень, отриманих ОСОБА_2 у результаті дорожньо-транспортної пригоди, було залучено експерта для проведення судово-медичної експертизи, за результатами якої 28.04.2023 складено висновок експерта № 042-689-2023.

Відповідно до висновку експерта № 042-689-2023 за результатами судово-медичної експертизи у ОСОБА_2 виявлено тілесні ушкодження середнього ступеню тяжкості - закрита травма грудної клітки та живота: переломи 4-5 ребер (зі зміщенням уламків праворуч), яка (травма) супроводжувалась розривом правої легені та розвитком правобічного пневмотораксу, компресійний перелом 3 поперекового хребця.

Власником автомобіля «SCANIA R400 LA4X2», р.н. НОМЕР_1 , відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_7 є ТОВ «Кегечівське»

На підставі договору оренди транспортних засобів від 03.01.2022 та акта приймання-передачі до договору оренди транспортних засобів від 03.01.2022 ТОВ «Кегечівське» (орендодавець) передало ТОВ «Персонал Преміум» (орендар) в оренду транспортні засоби: спеціалізований вантажний сідловий тягач марки SCANIA, модель R400 LA4X2, реєстраційний номер НОМЕР_1 та спеціалізований напівпричіп - фургон ізотермічний марки SCHMITZ, модель SKO 24L, реєстраційний номер НОМЕР_2 .

Згідно з витягом з наказу ТОВ «Персонал Преміум» № 785-ПЗ від 25.09.2019 «Про прийняття на роботу» ОСОБА_3 був прийнятий на посаду водія автотранспортних засобів до Транспортного відділу з 26.09.2019.

Відповідно до наказу ТОВ «Персонал Преміум» № 269-ПЗ від 18.10.2022 «Про закріплення за ТЗ водія» закріплено водія ОСОБА_3 за автомобілем SCANIA R400, реєстраційний номер НОМЕР_1 .

З подорожнього листа вантажного автомобіля № 954166, маршруту № 313 SCANIA та видаткової накладної на відпущення лотків, складених 18.02.2023 ТОВ «Персонал Преміум» вбачається, що водій ОСОБА_3 виконуючи свої трудові обов`язки 18.02.2023 здійснював перевезення хлібо-булочних виробів з м. Києва до м. Житомира на автомобілі «SCANIA R400 LA4X2», реєстраційний номер НОМЕР_1 зі спеціалізованим напівпричепом «SCHMITZ SKO 24L», реєстраційний номер НОМЕР_2 , з подальшим поверненням назад до м. Києва.

Оскільки в заявах по суті справи та в судовому засіданні сторонами визнавалися обставини настання дорожньо-транспортної пригоди та її наслідки для позивачів, належність транспортних засобів: спеціалізований вантажний сідловий тягач марки SCANIA, модель R400 LA4X2, реєстраційний номер НОМЕР_1 та спеціалізований напівпричіп - фургон ізотермічний марки SCHMITZ, модель SKO 24L, реєстраційний номер НОМЕР_2 , ТОВ «Персонал Преміум» та факту вчинення дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_3 під час виконання ним трудових обов`язків, то суд визнає їх такими що не підлягають доказуванню.

Частиною 1 ст. 1177 ЦК України встановлено, що шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.

Частинами першою, п`ятою статті 1187 ЦК України передбачено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Відповідно до частини першої статті 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

За загальним правилом, не вважається володільцем джерела підвищеної небезпеки і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка управляє джерелом підвищеної небезпеки в силу трудових відносин з володільцем цього джерела (шофер, машиніст, оператор тощо).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 грудня 2018 року у справі № 426/16825/16-ц (провадження № 14-497цс18) зроблено висновок про те, що особа, яка керує транспортним засобом у зв`язку з виконанням своїх трудових (службових) обов`язків на підставі трудового договору (контракту) з особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, не є суб`єктом, який несе відповідальність за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки. У цьому випадку таким суб`єктом є законний володілець джерела підвищеної небезпеки - роботодавець. Отже, шкода, завдана внаслідок ДТП з вини водія, що на відповідній правовій підставі керував автомобілем, який перебуває у володінні роботодавця, відшкодовується саме володільцем цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм.

Зобов`язання з відшкодування шкоди відповідно до глави 82 ЦК України є деліктними зобов`язаннями, що виникають у зв`язку з порушенням позадоговірних обов`язків - заподіяння шкоди потерпілому. Так, у статті 1187 ЦК України встановлено спеціальну норму щодо порядку відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки. Суб`єктом деліктної відповідальності зазвичай є особа, яка безпосередньо завдала шкоди. Усі винятки із загального правила визначено цивільним законодавством. До таких винятків належать: відшкодування юридичною чи фізичною особою шкоди, завданої їхнім працівником під час виконання своїх трудових (службових) обов`язків; відшкодування шкоди, завданої посадовою або службовою особою органів державної влади; відшкодування шкоди, завданої малолітньою чи неповнолітньою особою; відшкодування шкоди фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, тощо.

Аналогічні висновки викладені Верховним Судом у постановах: від 25.11.2022 № 646/3413/19, від 28.10.2022 № 601/278/21, від 18.10.2022 № 592/9529/21, від 10.08.2022 № 635/6868/16-ц, від 05.07.2022 № 511/323/19, від 02.06.2022 № 395/223/21, від 26.01.2022 № 206/1234/19.

Отже відповідальним за шкоду заподіяну позивачам внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка відбулася 18.02.2023 під час виконання ОСОБА_3 своїх трудових обов`язків є його роботодавець - ТОВ «Персонал Преміум».

Відповідно до ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Верховний суд України в п.1 Постанови Пленуму «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року за № 4 звернув увагу судів на те, що встановлене Конституцією та законами України право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди є важливою гарантією захисту прав і свобод громадян та законних інтересів юридичних осіб. Тому суди повинні забезпечити своєчасне, у повній відповідності із законом, вирішення справ, пов`язаних з відшкодуванням такої шкоди.

Крім цього, в п. 3 вказаної Постанови Пленуму Верховного суду України зазначено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

З огляду на обставини справи та досліджені в судовому засіданні докази суд доходить висновку, що позивачі мають право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди яка відбулася 18.02.2023.

Водночас суд бере до уваги аргументи відповідача в частині того, що розмір відшкодування моральної шкоди не повинен приводити до безпідставного збагачення потерпілої особи.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 15.12.2020 у справі № 752/17832/14-ц виснувала, що, визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами розумності, справедливості та співмірності. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен приводити до її безпідставного збагачення.

За таких обставин, керуючись принципами розумності, справедливості та співмірності, з огляду на обставини та наслідки дорожньо-транспортної пригоди, які призвели до настання негативних явищ у житті потерпілих, їх душевних страждань та зміни життєвих обставин, суд дійшов висновку, що з відповідача слід стягнути відшкодування моральної шкоди, яке буде достатнім для розумного задоволення потреб позивачів та не приведе до їх безпідставного збагачення, у розмірі 80 000 гривень на кожного з позивачів.

Водночас суд відхиляє аргументи представника відповідача в частині того, що позивачі з метою відшкодування моральної шкоди повинні були звернутися до страхової компанії, у якій на момент настання дорожньо-транспортної пригоди була застрахована цивільно-правова відповідальність відповідача, а також аргументи щодо того, що страхова компанія зобов`язана виплатити моральну шкоду в розмірі 5 відсотків від розміру страхового відшкодування, яке виплачується не потерпілим, а лікувальному закладу, який здійснив лікування потерпілих за кошти державного чи комунального бюджету, з огляду на таке.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про страхування» страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних осіб та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.

За положеннями ст. 3, 5, 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

Згідно ст. 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Пунктом 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Згідно з п. 23.1. ст. 23 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено, що шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є: шкода, пов`язана з лікуванням потерпілого; шкода, пов`язана з тимчасовою втратою працездатності потерпілим; шкода, пов`язана із стійкою втратою працездатності потерпілим; моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; шкода, пов`язана із смертю потерпілого.

Відповідно до ст. 24 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено:

«24.1. У зв`язку з лікуванням потерпілого відшкодовуються обґрунтовані витрати, пов`язані з доставкою, розміщенням, утриманням, діагностикою, лікуванням, протезуванням та реабілітацією потерпілого у відповідному закладі охорони здоров`я, медичним піклуванням, лікуванням у домашніх умовах та придбанням лікарських засобів.

Витрати, пов`язані з лікуванням потерпілого в іноземній державі, відшкодовуються, якщо лікування було узгоджено з особою, яка має здійснити страхове відшкодування (регламентну виплату).

Зазначені в цьому пункті витрати та необхідність їх здійснення мають бути підтверджені документально відповідним закладом охорони здоров`я.

24.2. Мінімальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) за шкоду, пов`язану з лікуванням потерпілого, становить 1/30 розміру мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на дату настання страхового випадку, за кожний день лікування, підтверджений відповідним закладом охорони здоров`я, але не більше 120 днів.»

Статтею 25 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності потерпілим відшкодовуються не отримані доходи за підтверджений відповідним закладом охорони здоров`я час втрати працездатності. Доходи потерпілого оцінюються в таких розмірах:

для працюючої особи (особи, яка працює за трудовим договором) - неотримана середня заробітна плата, обчислена відповідно до норм законодавства України про працю;

для особи, яка забезпечує себе роботою самостійно, - неотримані доходи, які обчислюються як різниця між доходом за попередній (до дорожньо-транспортної пригоди) календарний рік та доходом, отриманим у тому календарному році, коли особа була тимчасово непрацездатною;

для непрацюючої повнолітньої особи - допомога у розмірі, не меншому мінімальної заробітної плати, встановленої чинним законодавством.

Якщо особа була в зазначеному статусі менше вказаних розрахункових термінів, то до уваги береться середньомісячний доход з розрахунку суми сукупного доходу такої особи за попередній до настання страхового випадку календарний рік та доход протягом фактичного терміну (повні місяці) перебування особи в зазначеному статусі.

Відповідно до ст. 26-1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено, що страховиком (у випадках, передбачених підпунктами «г» і «ґ» пункту 41.1 та підпунктом "в" пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовується потерпілому - фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров`я під час дорожньо-транспортної пригоди, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю.

Згідно з п. 36.4 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється безпосередньо потерпілому (іншій особі, яка має право на отримання відшкодування) або погодженим з ним особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна, сплатили страхове відшкодування за договором майнового страхування (крім регламентної виплати, передбаченої підпунктом «а» пункту 41.1 статті 41 цього Закону), лікування потерпілих та інші послуги, пов`язані з відшкодуванням збитків.

Частиною 2 ст. 9 Закону України «Про страхування» (дійсного станом на момент настання дорожньо-транспортної пригоди - 18.02.2023) визначено, що страхова виплата - грошова сума, яка виплачується страховиком відповідно до умов договору страхування при настанні страхового випадку.

З аналізу зазначених норм вбачається, що моральна шкода виплачується безпосередньо потерпілому - фізичній особі у розмірі 5 відсотків страхової виплати, тобто виплаченої такому потерпілому - фізичній особі грошової суми за шкоду заподіяну його життю та/або здоров`ю, а не якоїсь іншої суми, в тому числі й суми страхового відшкодування, яка може бути виплачена за зверненням лікувального закладу.

Відповідно до ч. 3 ст. 49 Конституції України визначено, що держава створює умови для ефективного і доступного для всіх громадян медичного обслуговування. У державних і комунальних закладах охорони здоров`я медична допомога надається безоплатно; існуюча мережа таких закладів не може бути скорочена. Держава сприяє розвиткові лікувальних закладів усіх форм власності.

Офіційне тлумачення положення частини третьої статті 49 наведено в Рішенні Конституційного Суду № 10-рп/2002 від 29.05.2002, у якому зазначено:

«Положення частини третьої статті 49 Конституції України (254к/96-ВР) «у державних і комунальних закладах охорони здоров`я медична допомога надається безоплатно» треба розуміти так, що у державних та комунальних закладах охорони здоров`я медична допомога надається всім громадянам незалежно від її обсягу та без попереднього, поточного або наступного їх розрахунку за надання такої допомоги.»

У п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 07.07.1995 зазначено, що відповідальність за відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину, може покладатися на засуджених при заподіянні шкоди як умисними, так і необережними діями.

Пунктами 2, 3 цієї ж Постанови Пленуму Верховного Суду України визначено, що позов про стягнення таких витрат може бути пред`явлений закладом охорони здоров`я, органом Державного казначейства України або прокурором у порядку, передбаченому КПК.

Судам слід мати на увазі, що питання про відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого вирішується згідно з «Порядком обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнених з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання», затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 545 від 16 липня 1993 року.

Пунктом 1 Порядку обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнення з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16.07.1993 № 545, встановлено, що згідно із статтею 1206 Цивільного кодексу України кошти, витрачені закладом охорони здоров`я на стаціонарне лікування особи потерпілої від злочину, за винятком випадку завдання такої шкоди при перевищенні меж необхідної оборони або в стані сильного душевного хвилювання, що раптово виникло внаслідок протизаконного насильства чи тяжкої образи з боку потерпілого, підлягають відшкодуванню особою, яка вчинила злочин, у розмірі фактичних витрат.

Відповідно до п. 2 цього ж Порядку визначено, що сума коштів, яка підлягає відшкодуванню, визначається закладом охорони здоров`я, в якому перебував на лікуванні потерпілий, виходячи з кількості ліжко-днів, проведених ним в стаціонарі, та вартості витрат на його лікування в день. Кількість ліжко-днів визначається на підставі медичної картки стаціонарного хворого (форма 003/у) або інших документів, які підтверджують дату госпіталізації та виписки хворого із стаціонара лікувального закладу.

Визначення суми витрат на лікування потерпілого за один ліжко-день провадиться виходячи з фактичної кількості ліжко-днів і загальної суми фактичних витрат за місяць (в якому проводилось лікування) на утримання лікувального закладу, за винятком витрат на капітальні вкладення, капітальний ремонт і придбання інвентаря та обладнання.

Згідно з п. 4 цього ж Порядку визначено, що стягнені в установленому порядку кошти залежно від джерела фінансування закладу охорони здоров`я, у якому перебував на стаціонарному лікуванні потерпілий, зараховуються до відповідного бюджету або на користь юридичної особи (відомства), якій належить заклад охорони здоров`я.

З матеріалів справи вбачається та не заперечувалося сторонами, що позивачі після настання дорожньо-транспортної пригоди та її наслідків у вигляді отримання тілесних ушкоджень були госпіталізовані до Комунального некомерційного підприємства «Київська міська клінічна лікарня № 17» Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), де проходили лікування безоплатно для них, а саме за кошти державного бюджету.

За таких обставин право на отримання відшкодування, пов`язаного з доставкою, розміщенням, утриманням, діагностикою, лікуванням позивачів отримала держава в особі Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), а не позивачі.

Також право на звернення до суду чи до страховика щодо відшкодування шкоди, пов`язаної з лікуванням позивачів набули Комунальне некомерційне підприємство «Київська міська клінічна лікарня № 17» Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), прокурор чи орган Державного казначейства України, який здійснює обслуговування рахунків закладу охорони здоров`я, а не позивачі.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 є пенсіонером, на підтвердження чого представник позивача надав копію пенсійного посвідчення № НОМЕР_8 , яке видане на ім`я останнього 20.10.2021 та дійсне довічно і яке підтверджує вихід на пенсію за віком.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» встановлено, що непрацездатні громадяни - особи, які досягли встановленого цим Законом віку, що дає право на призначення пенсії за віком, у тому числі на пільгових умовах, та дострокової пенсії, або особи з інвалідністю, у тому числі діти з інвалідністю, а також особи, які мають право на пенсію у зв`язку з втратою годувальника відповідно до закону.

Крім того з військового квитка НОМЕР_9 вбачається, що ОСОБА_2 є військовослужбовцем.

Згідно з ч. 11 ст. 10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» встановлено, що військовослужбовцю на підставі висновку військово-лікарської комісії надається відпустка для лікування у зв`язку з хворобою або відпустка для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва) із збереженням грошового та матеріального забезпечення. Тривалість такої відпустки визначається характером захворювання, поранення (контузії, травми або каліцтва).

Отже з огляду на зазначене позивачі не мають неотриманого доходу, пов`язаного з тимчасовою втратою працездатності та відповідно не мають права на страхове відшкодування визначене ст. 25 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

З огляду на те, що позивачі не набули права на отримання страхового відшкодування за шкоду заподіяну їх здоров`ю, то фактично вони не мають можливості отримати від страховика відповідача відшкодування моральної шкоди, розмір якого відповідно до законодавства визначається у відсотковому співвідношенні до розміру такої страхової виплати.

З огляду на те, що відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивачі звільнені від сплати судового збору, то судовий збір за дві позовні вимоги немайнового характеру, у розмірах, що діяли на момент подання позовної заяви, підлягає стягненню з відповідача на користь держави.

Керуючись ст. 4, 5, 12, 13, 76-81, 259, 263-265 ЦПК України, суд

ухвалив:

Позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до товариства з обмеженою відповідальністю «Персонал Преміум» про відшкодування шкоди, завданої в результаті дорожньо-транспортної пригоди, задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Персонал Преміум» на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 80 000 (вісімдесят тисяч) гривень.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Персонал Преміум» на користь ОСОБА_2 моральну шкоду в розмірі 80 000 (вісімдесят тисяч) гривень.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Персонал Преміум» на користь держави судовий збір у розмірі 2 147 (дві тисячі сто сорок сім) гривень 20 копійок.

На рішення суду може бути подано апеляційну скаргу до Київського апеляційного суду через Святошинський районний суд міста Києва протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

Позивачі:

ОСОБА_1 - реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_8 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

ОСОБА_2 - реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_10 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 .

Відповідач:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Персонал Преміум» - ідентифікаційний код в , місцезнаходження за адресою: 08635, Київська обл., Фастівський р-н, територіальна громада Глевахівська, Комплекс будівель та споруд № 3.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору:

ОСОБА_3 - реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_11 , проживає за адресою: АДРЕСА_3 .

Головуючий Сенько М.Ф.