ПОСТАНОВА

Іменем України

24 жовтня 2024 року м. Кропивницький

справа № 398/1736/23

провадження № 22-ц/4809/240/24

Кропивницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах: Карпенка О. Л. (головуючий, суддя-доповідач), Єгорової С. М., Чельник О. І.,

за участю секретаря судового засідання Савченко Н. В.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач Дочірнє підприємство «Кіровоградський облавтодор» відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України»,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 , від імені якої діє представник адвокат Гаморя Марина Вікторівна, на рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області (суддя Стручкова Л. І.) від 21.09.2023,

ВСТАНОВИВ:

1.Короткий зміст позовних вимог

31.03.2023 ОСОБА_1 звернулася з позовом до ДП «Кіровоградський облавтодор» ВАТ «ДАК «Автомобільні дороги України» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Позов обґрунтовано тим, що з 01.03.2006 до 02.05.2022 вона працювала головним бухгалтером філії «Олександрійська ДЕД» ДП «Кіровоградський облавтодор» ВАТ «ДАК «Автомобільні дороги України». Наказом філії «Олександрійська ДЕД» ДП «Кіровоградський облавтодор» ВАТ «ДАК «Автомобільні дороги України» від 02.05.2022 №15-к її звільнено з роботи за власним бажанням (ст. 38 КЗпП України). Однак, в порушення норм трудового законодавства (ст. 116 КЗпП України), при звільнені з нею не проведено кінцевий розрахунок, а саме їй не сплачено заборгованість із заробітної плати в сумі 50132,78 грн.

Фактично цю заборгованість відповідач сплатив лише 17.01.2023 року.

Крім того, у довідці від 17.01.2023 №10 відповідач неправильно вказав про те, що середньоденна заробітна плата позивачки складала 497,29 грн. Насправді її розмір становив 594,00 грн.

Посилаючись на ст. 117 КЗпП України позивачка просила суд стягнути з відповідача на її користь середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні по день фактичного розрахунку, виходячи з розміру середньоденної заробітної плати 594,00 грн за весь час затримки 184 робочих дні, за період з 03.05.2022 по 17.01.2023, у розмірі 109296,00 грн. Також просила здійснити розподіл судових витрат, стягнувши з відповідача на її користь 1092,96 грн судового збору та 5000 грн витрат на професійну правничу правничу допомогу.

2.Короткий зміст рішення суду

Рішенням Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 21.09.2023 позов ОСОБА_1 до Дочірнього підприємства «Кіровоградський облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні задоволено частково. Суд постановив стягнути з Дочірнього підприємства «Кіровоградський облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в загальному розмірі 30 000,00 грн. Крім того, суд стягнув з Дочірнього підприємства «Кіровоградський облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 понесені нею судові витрати в загальному розмірі 6092,96 грн.

Суд першої інстанції встановив, що в день звільнення позивачки з вини відповідача не здійснено виплату всіх сум, що належали їй від підприємства; затримка розрахунку становила 184 робочих дні, а тому, відповідно до ст. 117 КЗПП України, відповідач зобов`язаний на вимог позивачки сплатити їй середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців. Водночас суд, керуючись принципами розумності, справедливості та пропорційності, врахував компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві, вважав неспівмірною суму нарахованого середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні із встановленим розміром заборгованості, а тому вважав за необхідне зменшити суму стягуваного з відповідача на користь позивачки середнього заробітку до 30000,00 грн.

3.Короткий зміст вимог і доводів апеляційної скарги

Позивачка у справі ОСОБА_1 , від імені якої діє представник адвокат Гаморя Марина Вікторівна, звернулася до Кропивницького апеляційного суду з апеляційною скаргою на рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 21.09.2023, просить скасувати його та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позов повністю.

Рішення суду оскаржується учасником справи з підстав неправильного застосування судом норм матеріального права.

Апелянт наголошує на тому, що факт порушення норми ст. 116 КЗпП України фактично відповідач не оспорює, при цьому він не довів відсутність його вини у невиконанні свого обов`язку провести з позивачкою остаточний розрахунок у день її звільнення. За законом відповідач зобов`язаний сплатити позивачці середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні по день фактичного розрахунку (з 06.05.2022 по 17.01.2023). Застосувавши обмеження строку, за який стягується середній зоробіток за час затримки розрахунку встановлений ст. 117 КЗпП України, суд одночасно зменшив середній заробіток, застосувавши висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові від 20.05.2021 у справі № 165/622/20.

4.Відзив на апеляційну скаргу від відповідача у справі до суду не надійшов.

Відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції (ч. 3 ст. 360 ЦПК України).

5.Короткий зміст пояснень учасників справи, висловлених у судовому засіданні 24.10.2024

Позивачка ОСОБА_2 повідомлена належним чином про час, дату та місце розгляду справи, але особисто в судове засідання не з`явилася.

Представник позивачки адвокат Гаморя Марина Вікторівна, яка брала участь у судовому засіданні в режимі відео конференції, підтримала апеляційну скаргу, яку вона подала від імені позивачки у справі, надана усні пояснення щодо обставин справи та доводів, викладених нею у скарзі.

Відповідач повідомлений належним чином про час, дату та місце розгляду справи, але явку свого представника в судове засідання не забезпечив.

Згідно з ч. 2 ст. 372 ЦПК України, неявка учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

6.Суд першої інстанції встановив такі неоспорювані обставини:

З 01.03.2006 по 02.05.2022 ОСОБА_1 працювала головним бухгалтером філії «Олександрійська ДЕД» ДП «Кіровоградський облавтодор» ВАТ «ДАК «Автомобільні дороги України» та згідно з наказом від 02.05.2022 № 15-к була звільнена з роботи за власним бажанням на підставі ст. 38 КЗпП України (а. с. 9, 10).

Станом на день звільнення позивачки, 02.05.2022, в порушення норм ст. ст. 47, 116 КЗпП України, відповідач не здійснив їй виплату заробітної плати, на яку вона мала право, в сумі 50132,78 грн. Фактичний та остаточний розрахунок з ОСОБА_3 відповідач провів 17.01.2023 року. Дані обставини визнаються сторонами та підтверджуються наданими суду письмовими доказами (а. с. 15, 16).

Повний розрахунок (сплата заборгованості належних позивачці при звільненні сум) здійснена відповідачем 17.01.2023, тобто період прострочення становив з 01.05.2022 по 16.01.2023).

Середньоденна заробітна плата позивачки за два останні місяці, які передували її звільненню, становила 593,98 грн.

7.Позиція апеляційного суду щодо апеляційної скарги

Відповідно до ч. 1, 4 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до частин 1, 2, 4 та 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Переглянувши справу в межах доводів та вимог апеляційної скаргиза наявними у ній доказами, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає зазначеним нормам закону, а томувимоги апеляційної скарги не підлягають задоволенню.

8.Мотиви ухваленого апеляційним судом рішення

8.1.Норми права та їх джерела

Кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується (ст. 43 Конституції України).

Заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу (ч. 1 ст. 94 КЗпП України, ч. 1 ст. 1 Закону України «Про оплату праці»).

Заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата (ч. 1 ст. 115 КЗпП України).

Аналогічне визначення заробітної плати міститься у ст. 24 Закону України «Про оплату праці».

Роботодавець зобов`язаний у день звільнення видати працівникові копію наказу (розпорядження) про звільнення, письмове повідомлення про нараховані та виплачені йому суми при звільненні (ст. 116) та провести з ним розрахунок у строки, визначені ст. 116 цього Кодексу, а також на вимогу працівника внести належні записи про звільнення до трудової книжки, що зберігається у працівника (ч. 1 ст. 47 КЗпП України).

При звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму (ст. 116 КЗпП України).

Згідно зі ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном; ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

В разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку (ч. 1 ст. 117 КЗпП України у редакції, яка була чинною до 18.07.2022).

У разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців (ч. 1 ст. 117 КЗпП України у редакції Закону № 2352-IX від 01.07.2022 чинна з 19.07.2022).

8.2.Оцінка аргументів учасників справи та висновків суду першої інстанції

У цій справі між сторонами виник спір щодо наслідків невиплати відповідачем позивачці в день її звільнення всіх належних їй сум.

Суд першої інстанції встановив і сторонами не оспорюється правильність встановлення таких обставин, які мають значення для справи: позивачка перебувала у трудових відносинах з позивачем і була звільнена з роботи 02.05.2022; станом на дату звільнення відповідач не виплатив їй заборгованість по заробітній платі в сумі 50132,78 грн; суд не встановив вину відповідача у несплаті заборгованості у день звільнення позивачки; відповідач сплатив заборгованість у повному обсязі 17.01.2023; середньоденна заробітна плата позивачки для цілей нарахування середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні становить 593,98 грн.

Стаття 117 КЗпП України фактично містить спростовну презумпцію вини роботодавця у випадку несвоєчасного проведення розрахунку з працівником при звільненні з роботи.

У постанові Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 27.01.2020 у справі № 682/3060/16-ц зроблено висновки: «Виплата працівникові середнього заробітку за час затримку розрахунку при звільненні є формою матеріальної відповідальності роботодавця, яка виникає у випадку вчинення ним порушення норм трудового законодавства. Тягар відсутності вини у вчиненні такого порушення покладається на роботодавця».

Відсутність у юридичної особи достатніх коштів для виконання своїх зобов`язань перед працівником, який вивільняються, не є ознакою відсутності вини та не звільняє його від відповідальності.

У п. 62 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2019 у справі № 761/9584/15-ц вказано: «Відшкодування за час затримки розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України треба розраховувати з дня, наступного за днем, коли роботодавець мав здійснити розрахунок з працівником, до дня, що передує запровадженню тимчасової адміністрації банку».

За таких обставин з 03.05.2022, наступного для після звільнення позивачки, у неї виникло право вимоги, а в відповідача відповідний обов`язок сплатити середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, передбачений ст. 117 КЗпП України.

Суд першої інстанції правильно встановив, що спірний період щодо стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні позивача у цій справі - це 03.05.2022 16.01.2023.

Оскільки у цей період на підставі Закону № 2352-IX від 01.07.2022 було внесено зміни до ч. 1 ст. 117 КЗпП України, то умовно варто поділити його на 2 частини: до набрання чинності Законом №2352-ІХ (19.07.2022) і після цього.

З 02.05.2022 до 18.07.2022 (до набрання чинності Законом № 2352-ІХ) чинна на той час редакція ч. 1 ст. 117 КЗпП України не містила обмеження строку, за яки стягується з роботодавця середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні працівника.

З 19.07.2022 такий період обмежено 6 місяцями.

Отже, стягненню з відповідача підлягає середній заробіток за період з 02.05.2022 по 18.07.2022, а також з 19.07.2022 по 16.01.2023 (переддень фактичного отримання позивачкою коштів, які був зобов`язаний сплатити відповідач в день її звільнення).

Загалом спірний період складається з 2-х місяців і 16 днів, коли ст. 117 КЗпП України не містила часових обмежень, та 5 місяців і 28 днів, загалом 8 місяців і 14 днів.

Відповідно до правового висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 01.03.2017 у справі № 6-2807цс16 при обчисленні середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку слід використовувати формулу, за якою обрахуванню підлягає період затримки за робочі дні виходячи із середньоденного заробітку, обчисленого відповідно до положень Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою КМ України від 08.02.1995 № 100, якщо іншого не передбачено законодавством.

Суд першої інстанції правильно встановив, що на період 03.05.2022 16.01.2023 припадає 184 робочих дні, а тому середній заробіток згідно зі ст. 117 КЗпП України за цей становить: 184 х 593,98 = 109292,32 грн.

Отримавши такий результат, суд першої інстанції звернув увагу на те, що ця сума є істотно більшою (більше ніж у два рази) за ту, на які позивачка мала право від відповідача на час звільнення з роботи 50132,78 грн,

Місцевий суд врахував висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові від 26.06.2019 у справі № 761/9584/15-ц, зокрема про те, що з огляду на наведені мотиви про компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України, враховуючи: розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором, період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум; ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника, інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні (п. 91 постанови ВП ВС).

На переконання колегії суддів апеляційного суду, вказана правова позиція не втратила свою актуальність у зв`язку із внесенням Законом № 2352-IX від 01.07.2022 змін до ч. 1 ст. 117 КЗпП України, яким передбачено обмежений період, за який стягується середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні.

Вказані зміни до законодавства обмежили відповідальність роботодавця перед колишнім працівником за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку при звільненні часовими періодом, проте така відповідальність, які і раніше, не залежить від розміру простроченої заборгованості, та за певних обставин її розмір може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення.

Суд першої інстанції у справі, яка переглядається в апеляційному порядку, врахував компенсаційний характер відповідальності роботодавця, встановленої ст. 117 КЗпП України, розмір несвоєчасно виплачених позивачці відповідачем сум, відсутності між сторонами у справі спору щодо такого розміру, період затримки виплати, сплати відповідачем заборгованості в позасудовому порядку частинами (а. с. 16), а також те, що цій справі він є несправедливим щодо роботодавця оскільки двократно перевищує розмір завданих позивачу збитків.

Зменшений місцевим судом розмір розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні позивачки до 30000,00 грн є справедливим, розумним, пропорційним і таким, що відповідатиме інтересам обох сторін.

9.Загальний висновок суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Аргументи апеляційної скарги позивача не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених у мотивувальній частині оскаржуваного рішення, та зводяться до переоцінки доказів і незгоди заявника з висновками суду щодо їх оцінки. Суд з дотриманням приписів процесуального законодавства правильно і повно встановив фактичні обставини справи, правильно визначив правовідносини сторін, які виникли із встановлених ним обставин, правові норми що підлягають застосуванню до цих правовідносин та вирішив спір відповідно до закону.

Оскільки суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

10.Про судові витрати

Одним із принципів цивільного судочинства, закріплених у п. 12 ч. 3 ст. 2 ЦПК України, є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.

Згідно з ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та судових витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Правила розподілу судових витрат закріплені у ст. 141 ЦПК України.

За змістом підпунктів «б», «в» п. 4 ч. 1 ст. 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції має вирішити питання щодо нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку із розглядом справи у суді першої інстанції, у разі скасування рішення та ухвалення нового рішення або зміни рішення; щодо розподілу судових витрат, понесених у зв`язку із переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (ч. 13 ст. 141 ЦПК України).

Розподіл судових витрат колегією суддів апеляційного суду не здійснюється, оскільки наслідки розгляду позову залишаються ті самі вимоги позивача задоволено частково у незмінному розмірі.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382 - 384ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Вимоги апеляційної скарги ОСОБА_1 , від імені якої діє представник адвокат Гаморя Марина Вікторівна, залишити без задоволення, а рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 21.09.2023 - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст цієї постанови складено 24.01.2025.

Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Строк на касаційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч. 3 ст. 394 ЦПК України.

Головуючий О. Л. Карпенко

Судді: С. М. Єгорова

О. І. Чельник