УХВАЛА

про повернення позовної заяви

5 грудня 2024 року м. Мукачево Справа №303/9659/24 2/303/2061/24

Суддя Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області Кость В.В., розглянувши матеріали

за позовом ОСОБА_1 від імені якої діє ОСОБА_2

до відповідача ОСОБА_3

про визнання батьківства,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 від імені якої діє ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до відповідача про визнання батьківства.

Фактичний аналіз позовної заяви свідчить про те, що позивачем по справі виступає ОСОБА_1 , а позовна заява подана через підсистему «Електронний суд» та підписана електронним цифровим підписом особи, яка визначена як представник позивача, ОСОБА_2 .

В контексті наведеного, суд звертає увагу на те, що усі документи, які надійшли до суду через підсистему «Електронний суд», вважаються такими, що подані з використанням власного електронного підпису. Про це зазначив Верховний Суд у своїй постанові від 11 вересня 2024 року по справі №591/6212/23.

В свою чергу, реалізація права на звернення до суду є процесуальною дією, яка має здійснюватися самою особою у порядку самопредставництва або її процесуальним представником (постанови Великої Палати Верховного Суду від 13.03.2018 у справі №914/2772/16; від 21.03.2018 у справі №914/2771/16).

Згідно з частиною другою ст. 175 Цивільного процесуального кодексу України позовна заява підписується позивачем або його представником, або іншою особою, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи

Відповідно до частини сьомої ст. 177 Цивільного процесуального кодексу України, до позовної заяви, підписаної представником позивача, додається довіреність чи інший документ, що підтверджує повноваження представника позивача.

Представником у суді може бути адвокат або законний представник (частина перша ст. 60 Цивільного процесуального кодексу України).

Звернення до суду з використанням правничої допомоги інших осіб, зокрема, адвоката, при реалізації права на справедливий суд (стаття 131-2 Конституції України, ст. 58 Цивільного процесуального кодексу України та стаття 10 Закону України "Про судоустрій і статус суддів") передбачає надання до суду належних доказів дійсної волі особи, що є учасником справи, на уповноваження іншої особи на право надання правничої допомоги.

Такі докази повинні виключати будь-які сумніви стосовно справжності та чинності таких повноважень на момент вчинення певної процесуальної дії (докази повинні бути в оригіналі або у формі копії, якісно оформленої особою, що є учасником справи), а також стосовно охоплення такої дії дійсним колом повноважень представника, що делеговані йому особою, що реалізує право на справедливий суд.

При цьому, на суд покладено обов`язок перевірити належність доказів наявності у представника права вчиняти конкретну процесуальну дію, що зумовлено, головним чином тим, що такий представник виступає самостійно в суді від імені довірителя (особи, яка відмовилася захищати в суді свої права в порядку самопредставництва) і виконує процесуальні дії виключно в інтересах довірителя, набуваючи (змінюючи, припиняючи) для нього права та обов`язки.

Таким чином, суд зобов`язаний перевірити щонайменше дві складові представництва, а саме, факт наявності повноважень на представництво інтересів певної особи та, окремо, обсяг таких повноважень, а саме: право на звернення з відповідним процесуальним документом до відповідного суду (інстанції) у конкретний момент часу.

Таке право представника на звернення від імені довірителя може бути підтверджено лише документом, який демонструє дійсне волевиявлення учасника справи на надання повноважень конкретному адвокату, та є належним доказом, що дозволяє суду перевірити весь обсяг наданих повноважень.

Відповідно до частини четвертої статті 62 Цивільного процесуального кодексу України повноваження адвоката як представника підтверджуються одним з таких документів: 1) довіреністю; 2) ордером, виданим відповідно до Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність"; 3) дорученням органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правничої допомоги, виданим відповідно до Закону України "Про безоплатну правничу допомогу".

На підтвердження своїх повноважень ОСОБА_2 надано ордер серії АО №1153012.

Проаналізувавши зміст цього електронного документу, слід зазначити, що в ньому не зазначено прізвища, імені, по батькові або найменування особи, якій надається правнича допомога, назву органу, у якому надається правнича допомога, а також повністю дата його видачі (зазначено тільки число «29» та рік «2024» без місяця). Тобто, електронний ордер не містить всіх обов`язкових для такого документу реквізитів, передбачених пунктом 12 Положення про ордер на надання правничої (правової) допомоги у новій редакції (далі - Положення) затвердженого рішенням Ради адвокатів України від 12.04.2019 №41 (зі змінами).

У свою чергу, підпунктами 12.2, 12.4, 12.9 пункту 12 Положення імперативно визначено, що ордер повинен містити, зокрема, прізвище, ім`я, по батькові або найменування особи, якій надається правнича допомога; назву органу, у якому надається правнича допомога адвокатом із зазначенням, у випадку необхідності, виду адвокатської діяльності відповідно до статті 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність». Під назвою органу розуміється як безпосередньо назва конкретного органу так і назва групи органів визначених пунктом 2 частини 1 статті 20 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (наприклад, судові органи, органи державної влади, органи місцевого самоврядування, органи досудового слідства, правоохоронні органи тощо); дату видачі ордера .

При вирішенні питання щодо можливості відкриття провадження у справі слід зазначити, що конституційне право особи на звернення до суду кореспондується з її обов`язком дотримуватися встановлених процесуальним законом механізмів (процедур), в тому числі, вимог стосовно оформлення позовних заяв, скарг та інших документів, що подаються до суду.

Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право подати до суду будь-який позов, що стосується його цивільних прав і обов`язків. Проте, право на суд не є абсолютним і воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання з боку держави.

Європейський суд з прав людини у рішеннях від 20 травня 2010 року у справі "Пелевін проти України" (пункт 27), від 30 травня 2013 року у справі "Наталія Михайленко проти України" (пункт 31) зазначив, що право на доступ до суду не є абсолютним та може підлягати обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг, оскільки право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання державою: регулювання може змінюватися у часі та місці відповідно до потреб та ресурсів суспільства та окремих осіб.

Згідно з іншою позицією Європейського суду з прав людини, сформованою у пункті 55 справи "Креуз проти Польщі", обмеження, накладене на доступ до суду, буде несумісним із пунктом першим статті 6 Конвенції, якщо воно не переслідує законної мети або коли не існує розумної пропорційності між застосованими засобами та законністю цілі, якої прагнуть досягти ("Kreuz v. Poland" № 28249/95).

За таких обставин, слід констатувати, що на підтвердження своїх повноважень ОСОБА_2 надано ордер, який не відповідає вимогам підпунктів 12.2, 12.4, 12.9 пункту 12 Положення, а тому суд приходить до висновку, що позовну заяву подано та підписано особою, яка не надала суду належні документи наявності повноважень на підписання позовної заяви та звернення до суду від імені та в інтересах позивача, що є підставою для повернення позовної заяви на підставі п. 1 частини четвертої ст. 185 Цивільного процесуального кодексу України.

Наведене узгоджується з практикою Верховного Суду, який не приймає касаційні скарги до розгляду і повертає їх заявникам відповідно до пункту 1 частини четвертої статті 393 Цивільного процесуального кодексу України, зокрема, у випадках, якщо до касаційної скарги не додано належним чином оформлений ордер, що підтверджує повноваження представника заявника.

Так, в ухвалі касаційної інстанції від 31.01.2024 року по справі 572/3632/15-ц зазначено: «У наданому адвокатом ордері на надання правничої допомоги № 1096189 серія ВК відсутня така інформація: прізвище, ім`я, по батькові особи, якій надається правова допомога, номер та дата договору про надання правової допомоги/доручення органу (установи), уповноважених законом на надання безоплатної правової допомоги, назва органу, у якому надається правова допомога адвокатом, дата видання ордера; дані щодо посвідчення адвоката. Касаційна скарга направлена і підписана адвокатом Меркуловим С. А., який діє на підставі ордеру № 1096189, серія ВК, який неналежним чином оформлений. Відповідно до пункту 1 частини четвертої статті 393 ЦПК України касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається судом, якщо касаційна скарга підписана особою, яка не має процесуальної дієздатності, не підписана, підписана особою, яка не має права її підписувати, або особою, посадове становище якої не зазначено. Оскільки до касаційної скарги не додано належним чином оформлений ордер, що підтверджує повноваження представника заявника, то відповідно до пункту 1 частини четвертої статті 393 ЦПК України касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається заявнику».

Повернення заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 58, 60, 62, 175, 177, 185, 260 Цивільного процесуального кодексу України,

ПОСТАНОВИВ:

1. Позовну заяву повернути особі, яка її подала.

2. Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

3. На ухвалу суду може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

4. Ухвала суду складена та підписана 05.12.2024.

Суддя В.В. Кость