П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 грудня 2024 року м. Київ

Справа № 369/15074/21

Провадження: № 22-ц/824/12050/2024

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого (судді-доповідача) Невідомої Т. О.,

суддів Нежури В. А., Соколової В. В.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційні скарги адвоката Черняка Сергія Володимировича в інтересах Публічного акціонерного товариства «Науково-технічний комплекс «Електронприлад»

на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 05 квітня 2024 року та додаткове рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 06 червня 2024 року, ухвалені під головуванням судді Янченка А. В.,

у справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Науково-технічний комплекс «Електронприлад» про стягнення нарахованої, але не виплаченої працівникові суми заробітної плати,

у с т а н о в и в:

Короткий зміст позовних вимог

У жовтні 2021 року ОСОБА_1 (далі по тексту - ОСОБА_1 , позивач) звернувся до суду з даним позовом до Публічного акціонерного товариства «Науково-технічний комплекс «Електронприлад» (далі по тексту - ПАТ «НТК «Електронприлад»), мотивуючи свої вимоги тим, що він у період з 03 червня 2021 року по 27 серпня 2021 року перебував у трудових відносинах з ПАТ «НТК «Електронприлад» та працював на посаді головного енергетика.

27 серпня 2021 року він був звільнений, однак в день звільнення, на порушення приписів ст. 116 КЗпП УКраїни, йому не виплачено заробітну плату у розмірі 53 130 грн (26 565 грн за липень та 26 565 грн за серпень).

06 жовтня 2021 року відповідач здійснив частковий розрахунок по заборгованості з виплати заробітної плати у розмірі 21 223 грн 41 коп, отже, залишок по заборгованості з виплати заробітної плати склав 31 906 грн 59 коп.

Вважає ці дії незаконними, оскільки у відповідності до ч. 1 ст. 116 КЗпП України, виплата всіх сум, що належить працівнику від підприємства, установи, організації, проводиться в день звільнення. У разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у зазначені строки, підприємство, установа, організація, згідно ч. 1 ст. 117 КЗпП України, повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку включно.

Короткий зміст рішення суду

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 05 квітня 2024 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з ПАТ «НТК «Електронприлад» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 27 серпня 2021 року по 24 грудня 2021 року включно в розмірі 115 970 грн 40 коп. з послідуючим утриманням з цієї суми податків і обов`язкових платежів.

Стягнуто з ПАТ «НТК «Електронприлад» на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 580 грн.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Суд першої інстанції, встановивши, що ПАТ «НТК «Електронприлад» в день звільнення ОСОБА_1 не здійснив з ним повний розрахунок, вважав, що вимоги в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні підлягають задоволенню, шляхом стягнення з ПАТ «НТК «Електронприлад» на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 27 серпня 2021 року по 24 грудня 2021 року включно в розмірі 115 970 грн 40 коп. (84 робочих днів х 1 380,60 грн середньоденної заробітної плати) з послідуючим утриманням з цієї суми податків і обов`язкових платежів

Додатковим рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 06 червня 2024 року заяву представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Щербан Ганни Анатоліївни про ухвалення додаткового судового рішення задоволено частково.

Стягнуто з ПАТ «НТК «Електронприлад» на користь ОСОБА_1 витрати на надання професійної правничої допомоги в сумі 10 000 грн.

У задоволенні решти вимог заяви відмовлено.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат позивача на правничу допомогу, суд першої інстанції керувався положеннями ст. 141 ЦПК України, та враховував, що позовні вимоги задоволено частково, обсяг фактично наданих послуг, з урахуванням характеру виконаної адвокатом роботи, принципу співмірності та розумності судових витрат, а також значної тривалості судового розгляду справи, вважав можливим стягнути з ПАТ «НТК «Електронприлад» на користь ОСОБА_1 витрати на надання професійної правничої допомоги в сумі 10000 грн.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнені доводи

У поданій апеляційній скарзі на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 05 квітня 2024 року адвокат Черняк С. В. в інтересах ПАТ «НТК «Електронприлад», посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення суду та зменшити розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні стягнутого з відповідача за період з 27 серпня 2021 року по 24 грудня 2021 року включно з 115970 грн 40 коп. до 13000 грн.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначив, що судом першої інстанції невірно обраховано розмір середньоденної заробітної плати позивача, що призвело до неправомірного визначення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, зокрема, безпідставно ураховано грошову винагороду за сумлінну працю та зразкове виконання службових обов`язків та виплату з компенсації невикористаної відпустки.

Також, поза увагою суду залишилось клопотання представника відповідача про зменшення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та не врахувано принцип справедливості та розумності при застосуванні механізму компенсації.

Також, не погоджуючись із додатковим рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 06 червня 2024 року, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просив його скасувати та прийняти нове рішення, яким зменшити розмір витрат на правничу допомогу, пов`язану з розглядом даної справи у суді першої інстанції, до 2717 грн.

Вказує, що загальний розмір позовних вимог позивача становить 426758 грн 19 коп., судом задоволено позовні вимоги на 27, 17 % від заявлених вимог у розмірі 115970 грн 40 коп. В свою чергу, судом стягнуто витрати на правничу допомогу у розмірі 10000 грн, що становить 92,59 % від суми витрат, що просив позивач.

Зауважує, що враховуючи обсяг та характер доказів у справі, кількістт учасників справи, виходячи з необхідності та доцільності процесуальних дій сторони, з урахуванням незначної складності справи та недоцільність деяких процесуальних дій, вважає, що вимоги про відшкодування 10000 грн, як витрат на правничу допомогу, є необґрунтованими.

Рух справи у суді апеляційної інстанції

Ухвалами Київського апеляційного суду від 18 липня 2024року відкрито апеляційне провадження у справі, справу призначено до розгляду у порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

У відзиві на апеляційну скаргу адвокат Щербан Г. А. в інтересах ОСОБА_1 вказує, що нарахована премія позивачу входить до структури заробітної плати, а отже має має враховуватись при обрахунку середньоденної заробітної плати. Вказує, що в порушення вимог трудового законодавства роботодавцем не здійснено повний розрахунок при звільненні та не видано довідку про наявність заборгованості по заробітній платі, а тому судом правомірно застосовано положення ст.117 КЗпП України.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Як убачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 з 03 червня 2021 року перебував у трудових відносинах з ПАТ «НТК «Електронприлад» та працював на посаді головного енергетика.

Згідно наказу №601-к від 26 серпня 2021 року ОСОБА_1 звільнено з 27 серпня 2021 року за угодою сторін на підставі п.1 ст.36 КЗпП України (а.с. 13, том 1).

Судом установлено, що в день звільнення позивач звернувся із заявою до відповідача про видачу йому копії наказу про звільнення та довідки про заборгованість по заробітній платі. Копію наказу про звільнення було надано позивачу, довідку по заборгованості по заробітній платі видано не було.

Позиція суду апеляційної інстанції

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права

Згідно зі ст.43 Конституції України гарантовано право кожного на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Частиною 1 ст.3, ст.4 КЗпП України встановлено, що трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами, регулюються законодавством про працю, яке складається з КЗпП України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього.

Частиною 1 ст.94 КЗпП України, приписи якої кореспондуються із ч.1 ст.1 Закону України «Про оплату праці», визначено, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Згідно зі ст.1 Конвенції «Про захист заробітної плати» №95, ухваленої генеральною конференцією Міжнародної організації праці та ратифікованої Україною 30 червня 1961 року, термін «заробітна плата» означає, незалежно від назви й методу обчислення, будь-яку винагороду або заробіток, які можуть бути обчислені в грошах і встановлені угодою або національним законодавством, що їх роботодавець повинен заплатити працівникові за працю, яку виконано чи має бути виконано, або за послуги, котрі надано чи має бути надано.

У Рішенні Конституційного Суду України від 15 жовтня 2013 року №8- рп/2013 у справі №1-13/2013 зазначено, що поняття «заробітна плата» і «оплата праці», які використано у законах, що регулюють трудові правовідносини, є рівнозначними в аспекті наявності у сторін, які перебувають у трудових відносинах, прав і обов`язків щодо оплати праці, умов їх реалізації та наслідків, що мають настати у разі невиконання цих обов`язків, а також дійшов висновку, що під заробітною платою, що належить працівникові, необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, установлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем, незалежно від того, чи було здійснене нарахування таких виплат.

Отже, заробітною платою є винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку роботодавець (власник або уповноважений ним орган підприємства, установи, організації) виплачує працівникові за виконану ним роботу (усі виплати, на отримання яких працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій).

Згідно із ст.97 КЗпП України власник або уповноважений ним орган чи фізична особа не має права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами, колективними договорами.

Відповідно до ст.21 Закону України «Про оплату праці» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Згідно зі ст.22 цього Закону суб`єкти організації оплати праці не мають права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами і колективними договорами.

Згідно зі ст.115 КЗпП України, ст.24 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

За змістом ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен у зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Відповідно до ст.47 КЗпП України роботодавець зобов`язаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені в статті 116 Кодексу, а саме в день звільнення або не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок.

Аналіз зазначених норм свідчить про те, що всі суми (заробітна плата, вихідна допомога, компенсація за невикористану відпустку, оплата за час тимчасової непрацездатності тощо), належні до сплати працівникові, мають бути виплачені у день звільнення цього працівника. Закон прямо покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать; при невиконанні такого обов`язку з вини власника або уповноваженого ним органу наступає передбачена статтею 117 КЗпП України відповідальність.

Відповідно до ст.117 КЗпП України підставою відповідальності власника за затримку розрахунку при звільненні є склад правопорушення, який включає два юридичних факти: порушення власником строку розрахунку при звільненні та вина власника.

Статтею 110 КЗпП України передбачено, що при кожній виплаті заробітної плати власник або уповноважений ним орган повинен повідомити працівника про такі дані, що належать до періоду, за який провадиться оплата праці: загальна сума заробітної плати з розшифровкою за видами виплат; розміри і підстави відрахувань та утримань із заробітної плати; сума заробітної плати, що належить до виплати.

Аналогічна норма міститься у ст.30 Закону України «Про оплату праці», яка доповнена зобов`язанням власника або уповноваженого ним органу забезпечити достовірний облік виконуваної працівником роботи і бухгалтерський облік витрат на оплату праці у встановленому порядку.

Отже, виходячи з положень КЗпП України, Закону України «Про оплату праці», заробітна плата працівникам виплачується за умови виконання ними своїх функціональних обов`язків на підставі укладеного трудового договору з дотриманням установленої правилами внутрішнього трудового розпорядку тривалості щоденної (щотижневої) роботи за умови провадження підприємством господарської діяльності. Нарахування та виплата заробітної плати працівникам проводиться на підставі документів з первинного обліку праці та заробітної плати: штатний розклад, розцінки та норми праці, накази та розпорядження (на виплату премій, доплат, надбавок тощо), табель обліку використаного часу, розрахунково-платіжна відомість.

Загальними вимогами процесуального права визначено обов`язковість установлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всіх доказів, розрахунків, з яких суд виходив при вирішенні позовів, що стосуються, зокрема грошових вимог (дослідження обґрунтованості, правильності розрахунку, доведеності розміру збитків, наявності доказів, що їх підтверджують).

Статтею 12 ЦПК України встановлено принцип змагальності сторін в цивільному процесі, який полягає в тому, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, прямо встановлених Законом. При цьому сторона самостійно несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Обов`язок доведення своєї позиції за допомогою належних та допустимих доказів міститься і в ст.81 ЦПК України. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За таких умов суд може приймати та покладати в основу рішення по справі лише ті обставини, які були доведені сторонами. При цьому сторона сама визначає обсяг та достатність доказів, що надає до суду, а витребування таких доказів судом самостійно без наявності передбачених законом підстав у чітко визначених випадках було б порушення принципу змагальності сторін в судовому процесі, що є неприпустимим.

При з`ясуванні, якими доказами кожна сторона буде обґрунтовувати свої доводи чи заперечення щодо невизнаних обставин, суд повинен виходити з принципу змагальності цивільного процесу, за яким кожна сторона несе обов`язки щодо збирання доказів і доказування тих обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, якщо інше не встановлено процесуальним законом.

За змістом положень ст.ст. 115, 116 КЗпП України відсутність заборгованості перед позивачем має довести саме роботодавець.

ОСОБА_1 посилається на те, що при звільненні з ПАТ «НТК «Електронприлад»з ним не був проведений розрахунок належних коштів до виплати, зокрема, не виплачена заробітна плата за період з липня по серпень2021 року. Заборгованість по заробітній платі станом на день звернення із даним позовом до суду становила 31906 грн 59 коп.

Як вбачається з розрахункових листків з червня по серпень 2021 року (а.с. 15,16, 86, том 1) позивачу нараховано заробітну плату у загальному розмірі 83483 грн 13 коп., з яких підлягало до утримання 16279 грн 22 коп., отже, разом до виплати підлягало 67203 грн 91 коп. В свою чергу роботодавцем виплачено у червні 2021 року 10000 грн, у липні 2021 року 9415 грн 50 коп., у серпні 2021 року 13565 грн, тобто, на момент звільнення позивача заборгованість по заробітній платі складала 34223 грн 41 коп.

Згідно платіжного доручення №40 від 06 жовтня 2021 року, товариством здійснено часткову виплату заробітної плати у розмірі 21223 грн 41 коп. (а.с. 87, том 1), отже на момент звернення позивача із даним позовом до суду 25 жовтня 2021 року заборгованість складала 13000 грн.

Остаточний розрахунок ПАТ «НТК «Електронприлад» з ОСОБА_1 здійснено 24 грудня 2021 року, роботодавцем виплачено заборгованість по заробітній платі у розмірі 13000 грн (а.с. 88, том 1).

Порядок обчислення середньої заробітної плати затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100 (далі - Порядок №100). Згідно з пунктом 1 Порядку №100 цей нормативний акт застосовується, зокрема, інших випадках, коли згідно з чинним законодавством виплати провадяться виходячи із середньої заробітної плати.

У пункті 2 Порядку № 100 зазначено, що середня заробітна плата обраховується, виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата. Якщо протягом останніх двох календарних місяців, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата, працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється, виходячи з виплат за попередні два місяці роботи.

У справі, що переглядається, позивача позбавлено права на отримання заробітної плати внаслідок несвоєчасного здійснення відповідачем виплати всіх сум, що належать позивачу від підприємства.

У цьому випадку подією, з якою пов`язана виплата за затримку виплати всіх сум, є день звільнення позивача, тому середня заробітна плата обчислюється, виходячи з виплат за попередні два місяці роботи, що передували звільненню, тобто за червень та липень 2021 року.

Тож здійснений судом першої інстанції розрахунок середнього заробітку з урахуванням середньоденної заробітної плати за липень-серпень 2021 року є помилковим. Відтак цей розрахунок не враховується судом апеляційної інстанції.

Як убачається з розрахункового листка по заробітній платі ОСОБА_1 за червень 2021 року йому нараховано 24118 грн 64 коп., що складається з окладу в розмірі 18552 грн 80 коп. та доплати персональної у розмірі 5565 грн 84 коп. (а.с. 15).

Згідно наказу ПАТ «НТК «Електронприлад» № 129 від 06 липня 2021 року установлено ОСОБА_1 у червні 2021 року надбавку до посадового окладу за високі досягнення у праці пропорційно відпрацьованому часу у розмірі 30 % до посадового окладу (а.с. 163, 164 том 1).

З розрахункового листка по заробітній платі ОСОБА_1 за липень 2021 року йому нараховано 33000 грн, яка складається з окладу у розмірі 22000 грн та персональної доплати у розмірі 11000 грн.

Згідно п.п. «о» п.4 Порядку № 100 зазначено,при обчисленні середньої заробітної плати не враховується грошова винагорода за сумлінну працю та зразкове виконання службових обов`язків.

Наказом № 405-к від 02 червня 2021 року про прийняття на роботу ОСОБА_1 визначено погодинно- преміальну форму і систему оплати праці.

Тобто, роботодавець при прийнятті на роботу ОСОБА_1 встановив йому погодинно- преміальну форму і систему оплати праці.

На підставі викладеного, суд вважає необґрунтованими доводи відповідача про неможливість урахування при визначенні середньоденної заробітної плати премії, яка в разрахунковому листці зазначена, як доплата персональна.

Слід звернути увагу на те, що грошова винагорода, визначена .п. «о» п.4 Порядку № 100, яка не підлягає врахуванню при обчислені середньої заробітної плати, є одноразовою виплатою, в той же час відповідачем нараховувалась персональна виплата кожного відпрацьованого місяця, що відповідає встановленій позивачу преміальній системі оплати праці.

При обрахуванні середньоденної заробітної плати суд виходить з наявних в матеріалах справи розрахункових листків за червень - липень 2021 року та зазначає, що середньоденна заробітна плата становить 1427 грн 97 коп. (24118,64+33000):40 (кількість робочих днів).

З моменту звільнення з 27 серпня 2021 року по 24 грудня 2021 року нараховується 84 робочих дні.

Отже, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні становить 119949 грн 48 коп., однак суд першої інстанції припустився помилки при проведенні розрахунку, внаслідок чого дійшов необґрунтованого висновку про визначення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 115970 грн 40 коп.

Працівник є слабшою, ніж роботодавець, стороною у трудових правовідносинах. Водночас у вказаних відносинах і працівник має діяти добросовісно щодо реалізації своїх прав, а інтереси роботодавця також мають бути враховані. Тобто, має бути дотриманий розумний баланс між інтересами працівника та роботодавця (наведена позиція викладена в пунктах 67, 69, 70, 72 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі №761/9584/15-ц).

Велика Палата Верховного Суду постановах від 26 червня 2019 року у справі №761/9584/15-ц, від 18 березня 2020 року у справі №711/4010/13-ц звертала увагу на те, що встановлений статтею 117 КЗпП України механізм компенсації роботодавцем працівнику середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не передбачає чітких критеріїв встановлення справедливого та розумного балансу між інтересами звільненого працівника та його колишнього роботодавця.

Суд може зменшити розмір відшкодування, передбаченого ст. 117 КЗпП України, і таке зменшення має залежати від розміру недоплаченої суми (висновок Верховного Суду України, висловлений у постанові від 27 квітня 2016 року у справі № 6-113цс16).

Зменшуючи розмір відшкодування, визначений відповідно до статті 117 КЗпП України, виходячи зі середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні, необхідно враховувати таке (постанови Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі № 761/9584/15-ц): розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором; період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум; ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника; інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність можливого розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

У постанові Верховного Суду від 30 листопада 2020 року у справі № 480/3105/19 в частині, що стосується виплати середнього заробітку за час затримки фактичного розрахунку, зазначено, що суд може зменшити розмір відшкодування, передбаченого ст. 117 КЗпП України, і таке зменшення має залежати від розміру недоплаченої суми. В разі виплати частини (не всіх) належних звільненому працівникові сум зменшується відповідно розмір відповідальності. І цей розмір відповідальності повинен бути пропорційним розміру невиплачених сум з урахуванням того, що всі належні при звільненні суми становлять сто відсотків, стільки ж відсотків становить розмір середнього заробітку. Тобто залежно від розміру невиплачених належних звільненому працівникові сум прямо пропорційно належить виплаті розмір середнього заробітку, однак за весь час їх затримки по день фактичного розрахунку. За обставин цієї справи судова палата дійшла висновку про необхідність застосування критеріїв зменшення розміру відшкодування, визначеного відповідно до статті 117 КЗпП України, виходячи зі середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні та навела розрахунок.

Як зазначено вище сторони перебували у трудових правовідносинах з 03 червня 2021 року по 27 серпня 2021 року.

Судом установлено, що 06 жовтня 2021 року роботодавцем виплачено 21233 грн 41 коп., тобто, до дня пред`явлення позивачем даного позову, та 24 грудня 2021 року виплачено 13 000 грн, що свідчить про визнання заборгованості відповідача перед позивачем.

На підставі викладеного, виходячи із принципів розумності, справедливості та пропорційності, враховуючи конкретні обставини цієї справи, колегія суддів вважає, що обсяг відповідальності відповідача перед позивачем є непропорційним наслідкам порушення, він не повинен бути направлений на збагачення позивача, він має виключно компенсаційний характер. Зменшення має залежати від розміру недоплаченої суми і цей розмір відповідальності повинен бути пропорційним розміру невиплачених сум з урахуванням того, що всі належні при звільненні суми становлять сто відсотків, стільки ж відсотків становить розмір середнього заробітку. А тому є доцільним зменшення розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні до суми 34223 грн 41 коп. Вказана сума є справедливою та співмірною із встановленим розміром заборгованості на день звільнення.

Перевіряючи додаткове рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 06 червня 2024 року суд виходить з наступного.

Пунктом 2 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» визначено, що адвокатська діяльність - це незалежна професійна діяльність адвоката щодо здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Відповідності до статті 26 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

Визначення договору про надання правової допомоги міститься в статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», згідно з якою договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Згідно зі статтею 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Згідно з частинами першою, третьою статті 133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд за клопотанням іншої сторони може зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Згідно з частинами восьмою, дев`ятою статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. У випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами, або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

Отже, витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх вартість уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено.

Аналогічну правову позицію викладено у постановах Верховного Суду від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19 та від 22 листопада 2019 року у справі № 910/906/18.

Звертаючись до суду із заявою про ухвалення додаткового рішення, адвокат Щербан Г. А. в інтересах ОСОБА_1 просила стягнути з відповідача понесені позивачем витрати на правничу допомогу у розмірі 10800 грн.

З матеріалів справи вбачається, що під час розгляду справи в суді першої інстанції інтереси ОСОБА_1 представляла адвокат Щербан Г. А. на підставі договору про надання правової допомоги №13 від 06 жовтня 2021 року.

До заяви адвокатом Щербан Г. А. долучено копію договору про надання правової допомоги №13 від 06 жовтня 2021 року, укладений між адвокатом Щербан Г. А. та ОСОБА_1 , копії актів приймання-передачі наданих послуг № 2 від 05 квітня 2024 року та № 1 від 25 вересня 2023 року, копію рахунку на оплату № 01 від 06 жовтня 2021 року, копію квитанції, детальний розрахунок суми судових витрат.

Згідно п.1.2. договору про надання правової допомоги №13 від 06 жовтня 2021 року адвокат зобов`язується надати клієнту юридичну консультацію з питань трудового права, організувати підготовку та пред`явлення судового позову по матеріалам, що підготовлені та надані клієнтом, та здійснити контроль відкриття провадження у справі про стягнення нарахованої та невиплаченої заробітної плати, середнього заробітку за час затримки розрахунку та моральної шкоди, надання клієнту правову допомогу щодо захисту прав та інтересів останнього у судах, органах державної влади, на підприємствах, в установах, організаціях всіх форм власності та підпорядкування для ведення справи про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати, середнього заробітку за час застрижи розрахунку та моральної шкоди.

Відповідно до п. 4.1 договору про надання правової допомоги №13 від 06 жовтня 2021 року вартість послуг адвоката, вказаних а п.1.2. цього договору за ведення справи в суді загальної юрисдикції (першої інстанції) становить 5800 грн.

Згідно детального опису робіт та акту прийому - передачі наданих послуг № 1 від 25 вересня 2023 року до договору про надання правової допомоги №13 від 06 жовтня 2021 року, адвокатом надано наступні послуги з супроводу судового процесу у справі про стягнення нарахованої але невиплаченої заробітної плати та середнього заробітку за час затримки виплати розрахунку, з відповідним переліком наданих послуг.

З квитанції №0.0.1 від 07 жовтня 2021 року вбачається, що ОСОБА_1 здійснив оплату за надані адвокатом послуг у розмірі 5800 грн.

Згідно акту прийому - передачі наданих послуг № 2 від 05 квітня 2024 року до договору про надання правової допомоги №13 від 06 жовтня 2021 року, адвокатом наступні послуги з супроводу судового процесу у справі про стягнення нарахованої але невиплаченої заробітної плати та середнього заробітку за час затримки виплати розрахунку після повторного автоматичного перерозподілу справи, з відповідним переліком наданих послуг

Визначаючи суму відшкодування, суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їх дійсності та необхідності) та розумності розміру, зважаючи на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін.

Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою, заявник має право на компенсацію судових та інших витрат лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited проти України»).

Згідно позиції Верховного Суду, висловленої у постанові від 12 лютого 2020 року у справі № 648/1102/19, витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини 2 статті 137 ЦПК України).

Відповідно до висновків Верховного Суду у постановах від 19 січня 2023 року у справі № 345/136/18 року у справі № 758/6113/19, зазначено, що суд, з урахуванням конкретних обставин, зокрема, ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи. Відмова стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні витрат на професійну правничу допомогу адвоката з підстав непов`язаності, необґрунтованості та непропорційності до предмета спору не свідчить про порушення норм процесуального законодавства, навіть, якщо відсутнє клопотання відповідачів про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

У постанові від 22 березня 2023 року у справі № 758/6113/19 Верховний Суд, зменшуючи розмір заявленої до стягнення суми витрат на правову допомогу, за відсутності клопотання іншої сторони про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, зазначив, що такий критерій, як обґрунтованість та пропорційність (співмірність) розміру витрат на оплату послуг адвоката до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі, чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес, суд має враховувати як відповідно до п.4 ч.3 ст.137 ЦПК України (у разі недотримання - суд за клопотанням іншої сторони зменшує розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу), так і відповідно до п.2 ч.3 ст.141 цього Кодексу (у разі недотримання - суд за клопотанням сторони або з власної ініціативи відмовляє у відшкодуванні витрат повністю або частково при здійсненні розподілу).

Згідно п. 4.4 договору про надання правової допомоги №13 від 06 жовтня 2021 року, за необхідності отримання додаткових послуг адвоката, сторони домовились укласти додаткову угоду до цього договору. Вартість додаткових послуг сплачується клієнтом на умовах та в строки, передбачені додатковою угодою.

Аналізуючи зміст акту прийому - передачі наданих послуг № 2 від 05 квітня 2024 року суд вважає, що в контексті умов договору надані послуги адвокатом за цим актом є додатковими послугами, для отримання яких між сторонами договору мало було б укладено додаткову угоду, однак матеріали справи не містять відповідної угоди про надання додаткових послуг.

За таких обставин суд вважає, що позивачем не доведено вимоги про відшкодування витрат на правничу допомогу за актом прийому - передачі наданих послуг № 2 від 05 квітня 2024 року.

Суд вважає, доведеними вимоги позивача про відшкодування витрат на правничу допомогу у розмірі 5800 грн, які підлягають стягненню з відповідача. При цьому, суд не вбачає підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають стягненню з відповідача, оскільки зважаючи на обставини справи визначений судом розмір витрат на правничу допомогу відповідає критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їх дійсності та необхідності) та розумності розміру.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення у відповідності з вимогами ч.1 ст.376 ЦПК України є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

З таких підстав, апеляційні скарги Черняка Сергія Володимировича в інтересах Публічного акціонерного товариства «Науково-технічний комплекс «Електронприлад» слід задовольнити частково. Рішення Києво - Святошинського районного суду Київської області від 05 квітня 2024 рокупідлягає зміні шляхом зменшення стягнутої судом суми середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, що підлягає стягненню з ПАТ «НТК «Електронприлад» на користь ОСОБА_1 з 115970 грн 40 коп. до 34223 грн 41 коп.

Додаткове рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 06 червня 2024 року підлягає зміні шляхом зменшення стягнутої з ПАТ «НТК «Електронприлад» на користь ОСОБА_1 суми витрат на правничу допомогу з 10000 грн до 5800 грн.

Розподіл судових витрат

Згідно з вимогами п. п. в) п. 4 ч.1 ст. 382 ЦПК України у резолютивній частині постанови апеляційного суду зазначається щодо розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (ч. 13 ст. 141 ЦПК України).

Згідно з вимогами п. п. в) п. 4 ч.1 ст. 382 ЦПК України у резолютивній частині постанови апеляційного суду зазначається щодо розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Як вбачається з матеріалів справи позивач, звертаючись із даним позовом до суду просив суд стягнути з відповідача середній заробіток за час затримки виплати заробітної плати у розмірі 115970 грн 40 коп. (а.с. 136-137, том 1).

Судом задоволено вимоги ОСОБА_1 частково, вирішено стягнути відповідача 34223 грн 41 коп. середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати, що складає 29,51% від заявлених позовних вимог.

Отже, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 342 грн 31 коп.(1160*29,51%), тому, визначений рішенням суду першої інстанції розмір судового збору, що підлягав стягненню з відповідача на користь позивача, підлягає зменшенню з 580 грн 40 коп. до 342 грн 31 коп.

В свою чергу апеляційну скаргу відповідача частково задоволено на 37, 99 %, отже, з позивача на користь відповідача підлягає стягненню судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 661 грн 03 коп.(1740*37,99%).

При частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат (ч. 10 ст. 141 ЦПК України).

У відповідності до ч. 10 ст. 141 ЦПК України, з позивача на користь відповідача підлягає стягненню різниця у сумі 318 грн 72 коп. судового збору, сплаченого за подання апеляційної скарги.

На підставі викладеного рішення Києво - Святошинського районного суду Київської області від 05 квітня 2024 року в частині розподілу судових витрат підляягає скасуванню.

Керуючись ст.ст. 369, 374, 376, 383, 384, 389 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційні скарги адвоката Черняка Сергія Володимировича в інтересах Публічного акціонерного товариства «Науково-технічний комплекс «Електронприлад» задовольнити частково.

Рішення Києво - Святошинського районного суду Київської області від 05 квітня 2024 року в частині позовних вимог про середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні змінити.

Зменшити суму середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, яка підлягає стягненню з Публічного акціонерного товариства «Науково-технічний комплекс «Електронприлад» (, місцезнаходження: м. Київ, вул. Богдана Гаврилишина, 27/29) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ) з 115970 (сто п`ятнадцять тисяч дев`ятсот сімдесят) грн 40 коп. до 34223 (тридцять чотири тисячі двісті двадцять три) грн 41 коп.

Рішення Києво - Святошинського районного суду Київської області від 05 квітня 2024 року в частині розподілу судових витрат скасувати.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ) на користь Публічного акціонерного товариства «Науково-технічний комплекс «Електронприлад» (, місцезнаходження: м. Київ, вул. Богдана Гаврилишина, 27/29) 318 (триста вісімнадцять) грн 72 коп. судового збору.

Додаткове рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 06 червня 2024 року змінити.

Зменшити суму витрат на правничу допомогу, що підлягає стягненню з Публічного акціонерного товариства «Науково-технічний комплекс «Електронприлад» (, місцезнаходження: м. Київ, вул. Богдана Гаврилишина, 27/29) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ) з 10000 (десять тисяч) грн. до 5800 (п`ять тисяч вісімсот) грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції з підстав, визначених ч. 2 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий Т. О. Невідома

Судді В. А. Нежура

В. В. Соколова