П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 листопада 2024 року місто Київ

справа № 355/1096/22

провадження №22-ц/824/13543/2024

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача - Шкоріної О.І., суддів - Поливач Л.Д., Стрижеуса А.М., за участю секретаря судового засідання - Височанської Н.В.

сторони:

позивач - ОСОБА_1

відповідач - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , подану адвокатом Семенець Ганною Леонідівною,

на рішення Баришевського районного суду Київської області від 9 трвня 2024 року, ухвалене у складі судді Чальцевої Т.В.,

В С Т А Н О В И В :

У жовтні 2022 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому просив визнати заповіт ОСОБА_4 , складений 29.04.2022 на користь ОСОБА_2 , недійсним.

Позов обгрунтовано тим, що позивач є рідним племінником спадкодавця ОСОБА_5 .. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 померла.

За життя спадкодавиця хворіла на цукровий діабет, мала інвалідність першої групи, для забезпечення себе ліками та більш-менш достойним рівнем життя, спадкодавиця здавала протягом останніх трьох років кімнату відповідачу ОСОБА_2 .. У зв'язку з хворобою ОСОБА_4 не могла повноцінно пересуватись по квартирі (ходила на ходунках) і не виходила на вулицю.

ОСОБА_6 доглядала мати позивача, а також соціальні працівники. Мати позивача ОСОБА_3 була довіреною особою ОСОБА_4 , діяла за довіреністю.

18 квітня 2022 року на прохання ОСОБА_4 , матір позивача ОСОБА_3 приїхала по місцю проживання ОСОБА_4 , але потрапити до квартири не змогла, оскільки були змінені замки.

Про смерть ОСОБА_4 позивач дізнався від її тітки ОСОБА_7 .

У квартиру потрапити ні позивач, ні його матір не змогли, відповідач повідомив їм, що він є спадкоємцем за заповітом.

У заповіті не зазначено про вади здоров'я спадкодавця, які завадили останній підписати заповіт. Натомість ОСОБА_4 могла рухати руками та пальцями, могла писати, дзвонити.

Заповіт складений 29 квітня 2022 року та завірений приватним нотаріусом Зінич А.І., яка доступу до реєстрів на момент посвідчення заповіту не мала. Зазначене дає підстави вважати, що заповіт складений з порушенням форми, оскільки приватний нотаріус не була уповноваженою особою для реєстрації заповіту в реєстрі (ч.2,4 ст.203 ЦК України).

Рішенням Баришевського районного суду Київської області від 9 травня 2024 року відмовлено у задоволенні позову.

Не погоджуючись з зазначеним рішенням, представник позивача адвокат Семенець Г.Л. подала в інтересах ОСОБА_1 та третьої особи ОСОБА_3 апеляційну скаргу, в який просила рішення суду першої інстанції скасувати і ухвалити нове судове рішення, яким вимоги задовольнити. В апеляційній скарзі зазначає, що суд першої інстанції надав невірну оцінку обставинам справи та судом порушені норми матеріального права, процесуального права.

Зокрема, зазначає про те, що судом не враховано сам порядок підписання заповіту, а надано лише оцінку формі заповіту. Судом помилково застосовано положення Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, яка втратила чинність.

Воля у спадкодавця була лише на те, що заповісти квартиру відповідачу, а не все майно, як зазначено в заповіті, що свідчить про те, що волевиявлення у заповідача було іншим. Свідки підписання заповіту були викликані за ініціативою ОСОБА_2 , а не заповідача, що також говорить про дефект волі заповідача.

Також зазначає про те, що була порушена процедура підписання заповіту. Нотаріус виконала функцію свідка, прочитавши заповіт. Натомість свідки повинні прочитати текст заповіту вголос заповідачу та підписати його. Тільки після цього заповіт підписує заповідач або особа вибрана ним для підписання. В даному випадку заповіт був підписаний ОСОБА_8 , а потім свідками.

Після допиту свідків стало відомо, що був порушений порядок укладення заповіту. Тому в судових дебатах представник позивача заявила, що заповіт має ознаки нікчемності та недійсності. Ознаки нікчемності із-за порушення порядку підписання заповіту. Ознаки недійсності із-за невідповідності заповіту волевиявленню заповідача, а саме, всі свідки повідомили про те, що заповідач мала намір заповідати ОСОБА_9 лише квартиру, в заповіті написано все майно.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач ОСОБА_2 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

У судовому засіданні представник позивача та третьої особи адвокат Семенець Г.Л., а так само і ОСОБА_3 апеляційну скаргу підтримали і просили її задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_2 адвокат Кучерявенко О.М. проти доводів апеляційної скарги заперечувала і просила рішення суду першої інстанції як законне і обгрунтоване залишити без змін.

Приватний нотаріус КМНО Зінич А. в судове засідання не з'явилася, подала до суду заяву, в який просила розгляд справи проводити без її участі ( т.4 а.с.79).

Заслухавши доповідь судді Шкоріної О.І., вислухавши пояснення осіб, які з`явилися в судове засідання, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого у справі рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов наступного.

Судом установлено, що в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, власником квартири за адресою: АДРЕСА_1 зазначено ОСОБА_4 .

27 лютого 2020 року ОСОБА_4 оформила довіреність на ім'я ОСОБА_3 .

Позивач ОСОБА_1 є племінником ОСОБА_4 , відповідно ОСОБА_3 є матір`ю позивача. Батько позивача ОСОБА_10 , який є рідним братом ОСОБА_4 , помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

За життя, 29 квітня 2022 року ОСОБА_4 склала заповіт, яким заповідала все своє майно, де б воно не було та з чого б воно не складалося, ОСОБА_2 , який з кінця 2018 року разом з братом ОСОБА_2 , орендували у ОСОБА_4 кімнату в квартири за адресою: АДРЕСА_1 . Заповіт був посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Зінич А.І.

Відповідно до довідки, виданої 14 липня 2020 року КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 3» Шевченківського району м.Києва, ОСОБА_4 мала наступний діагноз: морбідне ожиріння IVступеню, ЦД IIінсулінозалежний, важкий перебіг, діабетична полінейропатія, діабетична нефропатія, нетримання сечі.

14 квітня 2022 року керівником бригади відділення екстреної медичної допомоги, які виїжджали на виклик, встановлено ОСОБА_4 попередній діагноз: «120-125. ІХС. ГХ 2ст.II ст. високий ризик. Діфузний кардіосклероз. СН ПА. Морбідне ожиріння IV ступеню, ЦД IIінсулінозалежний,важкий перебіг. Діабетична полінейропатія»

22 квітня 2022 року керівником бригади відділення екстреної медичної допомоги, які виїжджали на виклик, встановлено ОСОБА_4 попередній діагноз:»118. Позагоспітальна двобічна нижньодольова пневмонія, кл.гр.2 ДН О ст.Гіпертермічний синдром».

8 травня 2022 року керівником бригади ЕМД, яка виїжджала на виклик встановлено ОСОБА_4 попередній діагноз: «164. ГПМК від 21/04. Кома».

ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_4 померла.

Витрати на поховання ОСОБА_4 поніс ОСОБА_2 , відповідач у справі.

28 червня 2022 року ОСОБА_1 звернувся до П`ятої Київської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що при складанні заповіту було додержано встановлені законом вимоги щодо його оформлення, та посвідчено уповноваженою на те посадовою особою - приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Зінич А.І. Позивачем не наведено достатніх підстав для визнання заповіту недійсним, оскільки складений заповіт відповідає вимогам законодавства щодо його форми та посвідчення. Посилання позивача на відсутність повноважень приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Зінич А.І. на день посвідчення заповіту суд першої інстанції визнав безпідставними, оскільки наказом Міністерства юстиції України№ 1118/5 від 11 березня 2022 року, яким доповнено абз 2 п.8 глави 3 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, відповідно до якого « в умовах воєнного або надзвичайного стану за відсутності доступу до Спадкового реєстру нотаріальне посвідчення заповіту, внесення змін до нього та його скасування здійснюються без використання цього реєстру з подальшим внесенням до нього відповідних відомостей протягом п`яти робочих днів з дня відновлення такого доступу». Крім того, суд першої інстанції дійшов висновку, що посвідчення заповіту не є нотаріальною дією щодо цінного майна у розумінні пп.8 п.1 постанови Кабінету Міністрів України «Деякі питання нотаріату в умовах воєнного стану» від 28 лютого 2022 року № 164, у зв`язку з чим посвідчувати заповіти мають право нотаріуси, які здійснюють нотаріальну діяльність, у тому числі ті, які не включені до переліку, зокрема, Зінич А.І .

Крім того, відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції також виходив із того, що сторона позивача не довела, що ОСОБА_4 на момент укладення заповіту не розуміла значення своїх дій і не могла керувати ними; заявивши клопотання про призначення посмертної психіатричної експерти, проведення експертизу не оплатили; доказів безпорадного стану здоров'я ОСОБА_4 безпосередньо на день складання заповіту не надали.

Крім того, суд першої інстанції, врахувавши той факт, що позивач не довів належними та допустимими доказами, що ОСОБА_4 на день посвідчення заповіту не розуміла значення своїх дій та не могла керувати ним, а відтак її волевиявлення не було вільним та не відповідало її внутрішній волі, дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Проте, з такими висновками суду першої інстанції повністю погодитись не можна з огляду на наступне.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно принципом диспозитивності цивільного судочинства, закріпленим у ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів. Поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмету спору на власний розсуд.

Відповідно до ч.1 ст.175 ЦПК України у позовній заяві позивач викладає свої вимоги щодо предмета спору та їх обгрунтування.

Згідно з п.п. 4 і 5 ч.3 ст.175 ЦПК України позовна заява повинна містити зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту права або інтересів, передбачений законом чи договором, або іншій спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні; якщо позов подано до кількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з них; виклад обставин, якими позивач обгрунтовує свої позовні вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини.

Відповідно позовом у процесуальному сенсі є звернення до суду з вимогою про захист своїх прав та інтересів, який складається з двох елементів - предмета і підстави позову.

Під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення, яка опосередковується відповідним способом захисту прав або інтересів.

Підстави позову - це обставини, якими позивач обгрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.

Правові підстави позову - це зазначена в позовній заяві нормативно- правова кваліфікація обставин, якими позивач обгрунтовує свої вимоги.

Згідно з п.2 ч.2, ч.3 ст.49 ЦПК України, крім прав і обов`язків, визначених у ст.43 цього Кодексу, позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження. До закінчення підготовчого засідання позивач має право змінити предмет або підстави позову шляхом подання письмової заяви. У справі, що розглядається за правилами спрощеного позовного провадження, зміна предмету або підстав позову допускається не пізніше ніж за п'ять днів до початку першого судового засідання у справі.

Зміна підстав позову - це зміна обставин, на яких грунтується вимога позивача.

Не вважається зміною підстав позову доповнення його новими обставинами при збереженні в ньому первісних обставин та зміна посилання на норми матеріального чи процесуального права (правовий висновок Верховного Суду у постанові від 31 січня 2024 року в справі № 201/4160/19).

З огляду на викладене слід дійти висновку, що будь-яка зміна підстав позову або доповнення позову новими обставинами при збереженні в ньому первісних обставин має бути викладена у письмовій заяві та подана до закінчення підготовчого засідання.

Предметом позову у цій справі є визнання заповіту недійсним, а підставами позову є те, що складений заповіт не відповідає волі спадкодавця, про що свідчить те, що заповіт підписаний не заповідувачем, хоча остання могла самостійно підписати заповіт, заповіт підписаний свідками, проте не зазначено через які саме вади здоров`я спадкодавиця не могла самостійно підписати та прочитати заповіт; заповіт складений та завірений приватним нотаріусом Зінич АІ., яка не була уповноваженою особою для реєстрації заповіту в реєстрі (ч.ч. 3,4 ст.203 ЦК України). На інші обставини позивач в позовній заяві не посилався.

Будь-яких письмових заяв про зміну підстав позову або письмових заява про доповнення позову новими обставинами позивач у цій справі до суду не подавав.

Таким чином, висновок суду першої інстанції про те, що позивач не довів належними та допустимими доказами того, що ОСОБА_4 на день посвідчення заповіту не розуміла значення своїх дій та не могла керувати ними, та посилання при цьому на положення ст.225 ЦК України, є помилковим, у зв`язку з чим рішення суду першої інстанції підлягає зміні шляхом викладення його мотивувальної частині в редакції цієї постанови.

Щодо висновків суду першої інстанції в іншій частині колегія суддів зазначає наступне.

Установлено, що 29 квітня 2022 року був складений та посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Зінич А.І. заповіт, відповідно до змісту якого ОСОБА_4 розпорядилася всім своїм майном, де б воно не було, та з чого б воно не складалося і взагалі все те, що на день смерті буде їй належати, та на що вона за законом матиме право, на користь ОСОБА_2 .

Заповіт від імені ОСОБА_4 складений в присутності двох свідків ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , підписаний ОСОБА_8 .. При цьому, із тексту заповіту слідує, що ОСОБА_4 , не маючи змоги прочитати заповіт у зв`язку зі станом здоров`я та похилим віком, в присутності двох свідків, обраних нею особисто, зробила на випадок її смерті розпорядження щодо всього її майна. У зв`язку зі станом здоров`я та похилим віком, через що не може розписатися на заповіті, його підписання за її дорученням (на її прохання) здійснюється гр. ОСОБА_8 .

Заповіт складено 22 квітня 2022 року о «12» годині «15» хвилин в двох примірниках, на прохання заповідача та з її слів нотаріусом, зачитано вголос її свідками ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , відповідає її точній волі. Заповідач стверджує, що гр. ОСОБА_12 , гр. ОСОБА_13 , гр. ОСОБА_8 не є спадкоємцями за заповітом, членами сім'ї та близькими родичами спадкоємця за заповітом.

Цей заповіт складено за допомогою загально прийнятих технічних засобів за місцем реєстрації заповідача за адресою: АДРЕСА_1 , в двох примірниках, які мають однакову юридичну силу, дин із яких зберігається в справах приватного нотаріуса, а інший для заповідача.

Свідки підтвердили, що текст заповіту прочитано вголос і відповідає точним намірам заповідача. ОСОБА_8 як особа, яка підписала заповіт за дорученням ОСОБА_4 , посвідчив, що текст заповіту відображає дійсне волевиявлення ОСОБА_4 , підписаний ним, у присутності нотаріуса після прочитання його уголос.

Згідно зі ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто (статті 1234 ЦК України).

Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем (абз.1 ч.2 ст.1247 ЦК України).

Відповідно до ст.1248 ЦК України нотаріус посвідчує заповіт, який написаний заповідачем власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. Нотаріус може на прохання особи записати заповіт з її слів власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. У цьому разі заповіт має бути вголос прочитаний заповідачем і підписаний ним. Якщо заповідач через фізичні вади не може сам прочитати заповіт, посвідчення заповіту має відбуватися при свідках ( ст.1253 ЦК України).

Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем ( ч.2 ст.207 ЦК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 червня 2020 року в справі № 145/2047/6-ц вказано, що «правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Отже, підпис є невід`ємним елементом, реквізитом письмової форми договору, а наявність підписів має підтверджувати наміри та волевиявлення учасників правочину, а також забезпечувати їх ідентифікацію».

У постанові Верховного Суду від 22 січня 2020 року в справі № 674/461/16-ц зроблено висновок, що «підпис є обов'язковим реквізитом правочину, вчиненого в письмовій формі. Наявність підпису підтверджує наміри та волю й фіксує волевиявлення учасника (-ів) правочину, забезпечує їх ідентифікацію та цілісність документу, в якому втілюється правочин. Внаслідок цього підписання правочину здійснюється стороною (сторонами) або ж уповноваженими особами».

Відповідно до абзацу першому та другому ч.4 ст.207 ЦК України, якщо фізична особа у зв`язку з хворобою або фізичною вадою не може підписати власноручно, за її дорученням текст правочину у її присутності підписує інша особа. Підпис іншої особи на тексті правочину, що посвідчується нотаріально засвідчується нотаріусом або посадовою особою, яка має право на вчинення такої нотаріальної дії, із зазначенням причин з яких текст правочину не може бути підписаний особою, яка його вчиняє.

У постанові Верховного Суду від 9 червня 2021 року в справі № 755/8686/17 зроблено висновок, що «особа, яка підписує правочин (рукоприкладник), сама не є стороною правочину. Жодних прав і обов'язків щодо правочину, який нею підписується, в неї не виникає. ЇЇ роль зводиться виключно до заповнення певної вади особи, яка є стороною правочину».

Заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі (ч.ч.1.2 ст1257 ЦК України).

У постанові Верховного Суду від 14 травня 2018 року в справі № 756/14304/15-ц зроблено висновок по застосуванню ч.2 ст.1257 ЦК України та вказано, що «для дійсності заповіту волевиявлення заповідача має бути вільним та відповідати його внутрішній волі. Воля-це внутрішнє бажання заповідача визначити долю спадщини на випадок своєї смерті шляхом складання особистого розпорядження (заповіту). Волевиявлення - це зовнішній прояв внутрішньої волі, який знаходить своє втілення в заповіті, складеному та посвідченому відповідно до вимог, передбачених ЦК України».

Встановивши, що у зв`язку з похилим віком ОСОБА_4 та за її дорученням заповіт підписано ОСОБА_8 , справжність підпису якого засвідчено нотаріусом, а також у зв`язку зі станом здоров`я та похилим віком, через що ОСОБА_4 не могла прочитати заповіт, заповіт до його підписання прочитаний уголос свідками ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що заповіт було складено та посвідчено нотаріусом з дотриманням вимог закону.

Сам по собі факт не підписання заповіту ОСОБА_4 не дає підстав вважати, що волевиявлення останньої, втілене в заповіті, який складено та посвідчено відповідно до вимог, передбачених ЦК України, не було вільним та не відповідало її волі.

Посилання апелянта на те, що для дотримання процедури посвідчення заповіту саме ОСОБА_2 були запрошені свідки, одна із яких ОСОБА_13 є цивільною дружиною відповідача, є безпідставними. Належними та допустимими доказами не підтверджено те, що ОСОБА_13 є членом сім`ї спадкоємця ОСОБА_2 .

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_13 підтвердила, що заповіт свідки читали вголос до його підписання ОСОБА_8 .

Посилання апелянта на те, що заповіт був спочатку підписаний ОСОБА_8 , а потім свідками жодними належними та допустимими доказами не підтверджені. Натомість форма заповіту свідчить про зворотнє, після того, як заповіт був підписаний свідками, на прохання заповідача його підписав ОСОБА_8 , справжність підпису якого засвідчила нотаріус.

Посилання апелянта на те, що заповіт не відповідав волі заповідача, оскільки остання мала намір заповісти ОСОБА_2 лише квартиру, а в заповіті зазначено про все майно, також не можуть бути прийняті в якості підстав для скасування оскаржуваного рішення, оскільки на ці обставини позивач в позові не посилався, на ці обставини представник позивача звертала увагу лише в судових дебатах. При цьому, слід зазначити, що в заповіті викладена воля ОСОБА_4 на розпорядження всім своїм майном на користь ОСОБА_2 . При складанні заповіту ОСОБА_4 була в свідомості, слова вимовляла чітко, що підтвердили свідки ОСОБА_13 та ОСОБА_8 .

Інші доводи апеляційної скарги висновки суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позовних вимог не спростовують та не впливають на їх правильність.

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 374, 375, 381-384, 390 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , подану адвокатом Семенець Ганною Леонідівною, задовольнити частково.

Рішення Баришевського районного суду Київської області від 9 травня 2024 року змінити, виклавши його мотивувальну частину в редакції цієї постанови.

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повна постанова складена 13 січня 2025 року.

Суддя-доповідач: О.І. Шкоріна

Судді: Л.Д. Поливач

А.М. Стрижеус