Сарненський районний суд
________________________________________________________________________________________________________________________
Справа № 572/3402/23
Провадження № 2/572/176/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 червня 2024 року Сарненський районний суд Рівненської області

в складі головуючого судді - ВЕДЯНІНОЇ Т.О.

при секретарі КУДІНІЙ А.Р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Сарни цивільну справу №572/3402/23 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на 1/2 частину садибного(індивідуального) житлового будинку,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 , в якому просить визнати за нею право власності на 1/2 частину садибного (індивідуального) житлового будинку АДРЕСА_1 , як побудованого під час шлюбу.

В обґрунтування заявлених позовних вимог , позивачем зазначено, що вона з 29 січня 2006 року вона з відповідачем по справі перебувала у шлюбі. 11 вересня 2014 року шлюб між ними було розірвано. 13 липня 2006 року відповідач по справі придбав у ОСОБА_3 земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель, що розташована на території Клесівської селищної ради по АДРЕСА_1 . Оскільки вказана земельна ділянка була придбана під час шлюбу, вона є спільною сумісною власністю сторін по справі. На даній земельній ділянці в 2007 році побудований садибний (індивідуальний) житловий будинок. Оскільки даний будинок був побудований під час шлюбу, він також є спільною сумісною власністю сторін. В даному житловому будинку зареєстровані вона та двоє дітей. Згідно даних погосподарської книги станом на 01.01.2011 року землеволодіння по АДРЕСА_1 .Клесів обліковується за ОСОБА_2 . Домогосподарство обліковується за нею. Коли вона вирішила в 2023 році оформити право власності на даний житловий будинок, то зробити цього не змогла, оскільки ОСОБА_2 як власник земельної ділянки по АДРЕСА_1 .Клесів відмовляється надати свої паспортні дані для оформлення права власності.

В зв`язку з чим вона змушена звернутися до суду з даним позовом.

Від представника позивача ОСОБА_4 надійшла заява про розгляд справи у її відсутність позовні вимоги підтримує і просить їх задоволити.

Відповідач відповідно до заяви позовні вимоги не визнав, просив справу розглянути у його відсутність.

Судом з`ясовано, що предметом даного спору є визнання житла, спільною сумісною власністю та визнання права власності на житло яке є спільною сумісною власності.

Вказані правовідносини регулюються нормами ЦК України.

Відповідно до копії свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 сторони по справі ОСОБА_2 та ОСОБА_1 зареєстрували шлюб 29 січня 2006 року, актовий запис №4.

Із копії договору купівлі-продажу від 13 липня 2006 року вбачається, що ОСОБА_3 продав ОСОБА_2 земельну ділянку площею 2500 кв.м кадастровий номер 020020037 по АДРЕСА_1 , що також підтверджується витягом з Державного реєстру правочинів.

Відповідно до копії Державного акту на право на земельну ділянку серії ЯД №253471 ОСОБА_2 є власником земельної ділянки по АДРЕСА_1 розміром 0,2500 га з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд.

Рішенням виконавчого комітету Клесівської селищної ради №107 від 19 липня 2006 року ОСОБА_2 дозволено проектування та будівництво індивідуального житлового будинку на земельній ділянці в АДРЕСА_1 , зобов`язати ОСОБА_2 виготовити будівельний паспорт забудови земельної ділянки з проектом житлового будинку у відділі містобудування та архітектури райдержадміністрації

Із відповіді селищного голови смт.Клесова В.Буйного на адвокатський запит №819 від 26.05.2023 року Клесівська селищна рада повідомляє, що згідно погосподарської книги №20 (2011-15 роки) номера об`єкта погосподарського обліку 0583-4 в АДРЕСА_1 станом на 01.01.2011 року обліковується землеволодіння за ОСОБА_2 24.11.2012 року змінено номер землеволодіння по АДРЕСА_2 на домогосподарство №0583-1, в зв`язку з реєстрацією за даною адресою місця проживання ОСОБА_1 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 . На даний час, згідно погосподарської книги №9 (2021-2025 роки) номер об`єкта погосподарського обліку 02-0583-1 в АДРЕСА_1 обліковується домогосподарство за ОСОБА_1 .

Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до частини 1 статті 61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Частинами 1 та 2 ст.328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема з правочинів.

Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ч.ч. 1,2 ст.331 ЦК України право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом.

Особа, яка виготовила (створила) річ зі своїх матеріалів на підставі договору, є власником цієї речі.

Право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна).

Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації.

Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Статтею 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено, що державна реєстрація прав на нерухоме майно - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

У п.61 постанови від 18 грудня 2019 року у справі № 200/22329/14-ц Велика Палата Верховного Суду зазначила, що "визнання права власності на об`єкт незавершеного будівництва, не прийнятого до експлуатації, в судовому порядку нормами ЦК України чи іншими нормативними актами не передбачено".

Визнання права власності на об`єкт незавершеного будівництва, який ще не прийнятий до експлуатації, в судовому порядку нормами ЦК України чи іншими нормативними актами не передбачено (ВС КЦС, справа №466/6895/19 від 28.02.2023 р.).

Доказів того, що будинок по АДРЕСА_1 , зданий в експлуатацію позивачкою не надано.

З технічного паспорту виготовленого на ім`я ОСОБА_2 на житловий будинок садибного типу по АДРЕСА_1 виготовленого КП «Рівненське обласне бюро технічної інвентаризації Рівненської обласної ради» станом на 01 квітня 2010 року вбачається, що даний житловий будинок не зареєстрований в РОБТІ.

Суд вважає, що такий технічний паспорт виготовлений на ім`я відповідача не є належним доказом на підтвердження спорудження сторонами по справі будинку враховуючи, що технічний паспорт не є правовстановлюючим документом на нерухоме майно .

Крім того, в технічному паспорті зазначено, що відсутній проект та дозвіл на виконання будівельно монтажних робіт.

Отже, даний житловий будинок не введений в експлуатацію в установленому законом порядку, тому він вважається незавершеним і визнання права власності на нього неможливо.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України - кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Аналогічно, частиною 1 статті 15 ЦК України встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Таким чином, завданням судового розгляду є захист права особи, яке є порушеним, оспорюваним або не визнається певною особою, яка має відповідати за позовними вимогами, що пред`являються позивачем.

В обґрунтування звернення до суду позивач пояснила, що вона не може документально зареєструвати своє право.

Однак, доказів цих обставин суду надано не було.

Виходячи із вищевикладеного, аналізуючи надані докази та даючи їм правову оцінку, враховуючи встановлені судом наведені вище обставини, підтверджені доказами, які досліджені в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню в повному обсязі.

На підставі ст.ст. 15, 328, 331 ЦК України, керуючись ст. ст. 263-265 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

В позові ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , паспорт громадянина України серії НОМЕР_2 ) до ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , паспорт громадянина України серії НОМЕР_4 ) про визнання права власності на 1/2 частину садибного(індивідуального) житлового будинку- відмовити.

Рішення може бути оскаржено безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з моменту проголошення. У разі оголошення в судовому засіданні лише вступної та резолютивної частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Суддя: