Провадження №2/760/909/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 жовтня 2024 року Солом`янський районний суд м. Києва в складі

головуючої судді - Усатової І.А.,

при секретарях - Зеленчуку М.М., Прищепі С.С.,

за участю:

позивача - ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Солом`янської районної в м. Києві державної адміністрації, Служба у справах дітей та сім`ї Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації про визначення місця проживання дітей, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся у суд з зазначеним позовом до ОСОБА_2 про визначення місця проживання дітей.

В обґрунтування позову зазначено, що 25.08.2010 ОСОБА_1 зареєстрував шлюб з ОСОБА_2 , від данного шлюбу у сторін є діти: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Позивач вказав, що спільне життя з відповідачкою не склалося, з початку серпня 2019 року спільно подружжя не проживає, діти весь час проживали з батьком.

Зазначив, що рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 01.08.2022 розірвано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Пояснив, що після розлучення діти проживають з батьком та навчаються в Спеціалізованій школі І-ІІІ ступенів №269. Після фактичного розпаду сім`ї у 2019 році та перший час після розлучення, спірних питань щодо проживання та виховання дітей між батьком та матір`ю не виникало.

Проте, приблизно з кінця 2022 року у зв`язку із тим, що позивач та відповідачка проживають за різними адресами почали виникати сварки щодо місця проживання дітей та їх виховання, позивач вказує, що відвідачка перешкоджає йому у вихованні дітей.

Пояснив, що увесь час діти проживають з ним, саме він займається вихованням та піклуванням про дітей, доньки прив`язані до позивача. Натомість відповідач ніколи надовго не залишається з доньками, не виявляє проявів самостійного виховання доньок.

Стверджує, що проживання доньок разом з ним відповідає їх інтересам, він має можливість забезпечити їм належні умови проживання, повною мірою займатися їх вихованням, чого відповідачка забезпечити не в змозі, ані через відсутність стабільного фінансового доходу, ані через відсутність бажання займатись вихованням і всебічним розвитком дітей.

З огляду на викладене, просить позов задовольнити.

Ухвалою судді Солом`янського районного суду м. Києва від 29.11.2023 в справі відкрито провадження за правилами загального позовного провадження.

29.02.2024 на адресу суду від ОСОБА_2 надійшов відзив на позовну заяву, де зазначила, що проти задоволення вимог ОСОБА_1 не заперечує, адже діти дійсно проживають разом із батьком, просила врахувати у рішенні суду, що вона має право бачитися з дітьми в будь-який погоджений з батьком та дітьми час. Також, просила судовий розгляд проводити без її участі.

31.05.2024 до суду надійшов висновок Голосіїівської районної в м. Кимєві державної адміністрації (органу опіки та піклування) від 31.05.2024 № 100-7389, з якого вбачається, що ОСОБА_1 разом з дітьми проживають за адресою: АДРЕСА_1 , за вищевказаною адресою 12.04.2024 проведено обстеження житлово-побутових умов проживання дітей та з`ясовано, що умови для проживання, виховання та розвитку дітей створені належним чином. ОСОБА_2 було двічі запрошено на засідання Комісії з питань захисту прав дитини для вирішення питання визначення місця проживання малолітніх дітей, але остання не з`явилась, письмових заяв щодо причини відсутності, до Служби не надана.

Враховуючи викладене та керуючись рекомендаціями Комісії з питань захисту прав дитини, Голосіївська района в м. Києві державна адміністрація (орган опіки та піклування) вважає за доцільне визначити місце проживання малолітніх: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з батьком - ОСОБА_1 .

Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 03.06.2024 закрито підготовче провадження та призначено до судового розгляду по суті.

11.07.2024 на адресу суду від ОСОБА_2 надійшов відзив на позовну заяву, зазначила, що вона бажає брати участь у вихованні дітей та хоче, щоб доньки періодично проживали з нею, також вважає необхідним дотримання балансу між інтересами дітей та правами батьків щодо виховання з метою захисту прав матері на участь у вихованні дітей, тому відповідачка заперечує проти визначення постійного місця проживання дітей із позивачем та просить відмовити позивачу у задоволенні його вимог.

17.07.2024 на адресу суду від позивача надійшла відповідь на відзив, де зазначено, що саме позивач займається вихованням дітей, забезпечує належний рівень уваги, турботи до доньок, в квартирі, де наразі проживають діти, створені всі умови для комфортного проживання та розвитку дітей.

У судовому засіданні 04.09.2024 відповідачка пояснила, що вона зараз не може проживати разом з дітьми, за адресою де вона зареєстрована проживає інша сім`я, постійної роботи вона не має, фінансово не може забезпечувати доньок, також зазначила, що діти хочуть проживати з батьком, проти задоволення позову не заперечувала.

14.10.2024 до суду від позивача надійшло клопотання про долучення доказів та пояснення, де зазначено, що позивач самостійно утримує дітей, займається їх вихованням, навчанням, здоров`ям. Весь свій вільний час, свята та відпустки він присвячує дітям, а тому саме він створює для дітей соціально-підтримуюче середовище. Мати не цікавиться особистим життям дітей, не хоче брати участі у їх вихованні, вони спілкуються тільки телефоном, а тому позивач стверджує, що саме батько фактично опікується доньками та забезпечує їм комфортне та безпечне серпедовище для життя та розвитку, але при цьому, позивач зазначає, що мати має право та зобов`язана приймати участь у вихованні дитини, що не суперечить визначенню місця проживання дитини з батьком.

У судовому засіданні 15.10.2024 позивач підтримав позов та просив визначити місце проживання доньок разом з ним.

У судове засідання 15.10.2024 відповідачка не з`явилася, подала до суду заяву про розгляд справи без її участі, а також зазначила, що хоч діти фактично проживають з батьком, який самостійно їх утримує та займається вихованням, але вона проти визначення місця проживання дітей з батьком.

Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, повно та всебічно з`ясувавши обставини справи, суд дійшов наступного висновку.

Судом встановлено, що позивач та відповідачка з 25.08.2010 перебували у зареєстрованому шлюбі.

ІНФОРМАЦІЯ_2 у сторін народилася ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , виданим відділом реєстрації актів цивільного стану Солом`янського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 528, а ІНФОРМАЦІЯ_1 народилася ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом (повторне) серії НОМЕР_2 , виданого Солом`янським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві, актовий запис № 683.

01.08.2022 рішенням Солом`янського районного суду міста Києва розірвано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Таким чином, встановлено і не спростовувалось сторонами, що останні перебували у зареєстрованому шлюбі від якого народилися ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Так, ОСОБА_1 просить суд визначити місце проживання малолітніх ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з ним.

Просить врахувати, що після припинення спільного проживання з відповідачкою, діти проживають разом з ним, перебувають на його утриманні, оскільки мати не бере активної участі в утриманні дітей, усі ці батьківські функції здійснює він самостійно.

Відповідно до характеристики, наданої спеціалізованою школою І-ІІІ ступенів з поглибленням вивченням французької мови № 269, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , навчається в школі з 5-го класу, має навчальні досягнення достатнього рівня, батько приділяє увагу вихованню доньки, систематично відвідує батьківські збори.

Відповідно до характеристики, наданої спеціалізованою школою І-ІІІ ступенів з поглибленням вивченням французької мови № 269, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , навчається в школі з 01.09.2021, шкільні знання на середньому рівні, батько приділяє увагу вихованню доньки, систематично відвідує батьківські збори.

Характеризуючи батьків спеціалізована школа І-ІІІ ступенів з поглибленням вивченням французької мови № 26, зазначає, що протягом навчання дітей ними постійно опікується батько, ОСОБА_1 , він має постійний зв`язок із класними керівниками, цікавиться успіхами дітей, батько забезпечує дітей усім необхідним приладдям для навчання, бере участь у всіх батьківських зустрічах, сам привозить та забирає дітей зі школи. Також ОСОБА_1 є членом батьківського комітету 7-А класу, бере активну участь у житті класного коллективу 7-А і 3-В класів. Мати, ОСОБА_2 , участь у вихованні дітей, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , не бере.

Відповідно до довідки Ліцею №269 м. Києва від 25.09.2024 ОСОБА_4 займається та є учасником шкільної команди, яка посіла І місце у міському етапі Всеукраїнських змагань «Пліч-о-пліч Всеукраїнська шкільна ліга». Спілкування з приводу занять і змагань в секції з баскетболу відбувалися з татом.

Відповідно до довідки ФОП ОСОБА_7 від 24.09.2024 №6 малолітня ОСОБА_3 отримує репетиторські послуги з математики та англійської мови у ФОП ОСОБА_7 заняття проходять чотири рази на тиждень.

Відповідно до заяв-приєднання №16-02122020/337 від 02.12.2020 та акту виконаних робіт від 02.12.2020, №15-02122020/337 від 02.12.2020 та акту виконаних робіт від 02.12.2020; №2104321 від 19.06.2024 та акту виконаних робіт від 19.06.2024; №2110709 від 22.06.2024 та акту виконаних робіт від 22.06.2024 ОСОБА_1 замовив та оплатив виготовлення дітям паспортів громадянина України для виїзду за кордон.

Відповідно до довідки від 09.01.2022 ОСОБА_1 разом з доньками перебували на оздаровленні в готелі « Віта Парк Поляна » з 30.12.2021 по 09.01.2022.

Відповідно до декларацій №0001-6НРА-6010 та №0001-Р574-Р010 малолітні діти: ОСОБА_4 та ОСОБА_3 спостерігаються сімейним лікарем ОСОБА_9 , діти проживають за адресою: АДРЕСА_1 , відповідальною особою є ОСОБА_1 .

Відповідно до довідки ТОВ «МЕГАПЛАНТ» від 15.07.2024 ОСОБА_1 працює в ТОВ «МЕГАПЛАНТ» з 01.09.2020, займає посаду Головний технолог.

Відповідно до висновку Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації (органу опіки та піклування) від 31.05.2024 № 100-7389, місце проживання малолітніх ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 доцільно визначити разом з батьком ОСОБА_1 .

Також судом при ухвалені рішення враховується позиція відповідачки, яка:

-29.02.2024 до суду подала відзив, в якому визнала позовні вимоги;

-11.07.2024 до суду подала відзив, в якому заперечувала проти визначення місця проживання малолітніх доньок разом із батьком;

- 04.09.2024 у судовому засіданні відповідачка пояснила, що у неї зараз постійної роботи немає, фінансово не може утримувати доньок, тому дітям буде краще проживати разом з батьком, позов визнала.

- 15.10.2024 подала до суду заяву про розгляд справи без її участі та заперечувала проти визначення місця проживання дітей з батьком.

Суд вважає, що відповідачка у судовому засіданні та своїми заявами, викладеними вище, не могла чітко визначитись із позицією щодо позовних вимог, не виявляла зацікавленості у вирішенні спору на її користь, не з`явилася у судове засідання, що на думку суду свідчить про байдуже ставлення до питань, що вирішувалися у судовому засіданні.

Таким чином, провівши аналіз норм матеріального права, в системному зв`язку із встановленими по справі фактичними обставинами, суд дійшов висновку, що відповідачка не надала суду належних і допустимих доказів на спростування доводів позивача.

Відповідно до ч. 3 ст. 51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Одним із завдань Сімейного кодексу України є забезпечення кожної дитини сімейним вихованням, можливістю духовного та фізичного розвитку.

Конвенція про права дитини, виходячи з рівності прав матері та батька, у п. 1 ст. 9 проголосила правило, за яким дитина не повинна розлучатися з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини.

Частиною 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Відповідно до Конвенції ООН про права дитини діти мають право на належне спілкування та допомогу.

Дані гарантії закріплені і в інших нормативних документах щодо охорони дитинства.

За змістом ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Так, відповідно до ч. 4 ст. 150 СК України батьки повинні поважати дитину; ст. 155 цього ж Кодексу встановлено, що здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності.

З викладеного випливає, що батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини, поведінка батьків повинна бути такою, щоб дитина сама тягнулася до них.

Згідно положень ч.ч.1-3 ст.157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Такі ж гарантії для батьків, що проживають окремо від дітей, та для самих дітей, встановлені т..15 Закону України "Про охорону дитинства".

Відповідно до ст. 160 СК України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків, місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.

Згідно ч. 1 ст. 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Пункт 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» наголошує, що при вирішенні спору про місце проживання дитини належить звертати особливу увагу на її вік та з`ясовувати, з ким із батьків вона бажає проживати. Судам слід враховувати також положення ст. 160 СК України, якою передбачено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків, яка досягла десяти років, - за спільною згодою батьків та самої дитини, а місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.

Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

За змістом ч. 4-6 ст. 19 СК України, при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування.

Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959р., зокрема у принципі 6, проголошено, що малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю.

Статтею 9 Конвенції про права дитини, яку ратифіковано постановою ВР за № 789-XII від 27 лютого 1991р., визначено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

У пункті 24 постанови Пленуму Верховного Суду України №16 від 12 червня 1998 року «Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім`ю України» роз`яснено, що вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо (в тому числі в одній квартирі), про те, з ким із них і хто саме з дітей залишається, суд, виходячи із рівності прав та обов`язків батька й матері щодо своїх дітей, повинен постановити рішення, яке відповідало б інтересам неповнолітніх. При цьому суд враховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дітей і турботу про них, їхній вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дітей.

Відповідно до т. 6 Декларації прав дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона має, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю.

Судом встановлено та сторонами не заперечувалось, що з серпня 2019 року та по момент постановлення судового рішення, малолітні ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 проживають разом із батьком ОСОБА_1 .

Відповідно до ст.7 СК України, суд при розгляді таких справ, повинен максимально можливо враховувати інтереси дитини.

Також відповідно до положення ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини, при вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен керуватися максимальним забезпеченням інтересів дітей.

Стаття 3 Конвенції про права дитини, яка набула чинності для України 27.09.1991, проголошує, що у всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

З точки зору закону одним із завдань Сімейного кодексу України є забезпечення кожної дитини сімейним вихованням, можливістю духовного та фізичного розвитку (ст.1).

Конвенція про права дитини, виходячи з рівності прав матері та батька, у п. 1 ст. 9 проголосила правило, за яким дитина не повинна розлучатися з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини.

Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння.

Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості.

Малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України - кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Згідно ст. ст. 10 - 13 ЦПК України - суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановленіКонституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Суд застосовує норми права інших держав у разі, коли це передбачено законом України чи міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України. Суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: 1 ) керує ходом судового процесу; 2 ) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3 ) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій; 4 ) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5 ) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах - не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

У відповідності до ст. ст. 76- 83 ЦПК України - доказами є будь - які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин ( фактів ), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами : 1 ) письмовими, речовими і електронними доказами; 2 ) висновками експертів; 3 ) показаннями свідків.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У разі посилання учасника справи на не вчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину не вчинення відповідних дій або відсутності події встановленою.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи ( Проніна проти України, № 63566 / 00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржені судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судового рішення.

У відповідності до ч. 1 та 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Аналіз практики Європейського суду з прав людини щодо застосування статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (наприклад, рішення від 21 січня 1999 року в справі «Гарсія Руїз проти Іспанії», від 22 лютого 2007 року в справі «Красуля проти Росії», від 05 травня 2011 року в справі « Ільяді проти Росії », від 28 жовтня 2010 року в справі «Трофимчук проти України», від 09 грудня 1994 року в справі « Хіро Балані проти Іспанії », від 01 липня 2003 року в справі « Суомінен проти Фінляндії », від 07 червня 2008 року в справі «Мелтекс ЛТД ( MELTEX LTD ) та Месроп Мовсесян (MESROP MOVSESYAN) проти Вірменії») свідчить, що право на мотивоване (обґрунтоване) судове рішення є частиною загального права людини на справедливий і публічний розгляд справи та поширюється як на цивільний, так і на кримінальний процес.

Вимога пункту 1 статті 6 Конвенції щодо обґрунтовування судових рішень не може розумітись як обов`язок суду детально відповідати на кожен довід заявника. Стаття 6 Конвенції також не встановлює правил щодо допустимості доказів або їх оцінки, що є предметом регулювання в першу чергу національного законодавства та оцінки національними судами. Проте Європейський суд з прав людини оцінює ступінь умотивованості рішення національного суду, як правило, з точки зору наявності в ньому достатніх аргументів стосовно прийняття чи відмови в прийнятті саме тих доказів і доводів, які є важливими, тобто такими, що були сформульовані заявником ясно й чітко та могли справді вплинути на результат розгляду справи.

З огляду на вищенаведене та приймаючи до уваги ставлення кожного з батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, диференційовану прихильність дитини до кожного з батьків, вік дитини, а також те, що на даний час визначення місця проживання дитини разом з батьком сприятиме інтересам дитини, суд приходить до висновку про задоволення позову про визначення місця проживання дитини разом з батьком.

Суд, керуючись ст. 15 Закону України "Про охорону дитинства", ст. 29 ЦК України, ст.ст. 141, 157, 160, 161 СК України, ст.ст. 3, 4, 10, 13, 76-82, 89, 223, 259, 263-265, 268 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Солом`янської районної в м. Києві державної адміністрації, Служба у справах дітей та сім`ї Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації про визначення місця проживання дітей - задовольнити.

Визначити місце проживання малолітніх ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 разом з батьком ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 ).

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: І.А.Усатова