Справа № 203/2026/24
Провадження № 2/0203/1076/2024
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(ЗАОЧНЕ)

02.10.2024 року Кіровський районний суд м. Дніпропетровська в залі суду в м. Дніпрі у складі:

головуючого судді Ханієвої Ф.М.,

за участю секретаря судового засідання Ганіної Н.О.,

за участі:

представника позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників справи цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,

встановив:

24.04.2024 року до Кіровського районного суду м. Дніпропетровська надійшла позовна заява ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, в якій позивач просить суд:

- стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 матеріальну шкоду у розмірі 42078,54 грн;

- стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 моральну шкоду у розмірі 40000,00 грн;

- стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судові витрати по справі, які складаються з витрат по оплаті судового збору у розмірі 1211,20 грн, витрати по оплаті послуг судового експерта у розмірі 9500,00 грн, витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 15000,00 грн та по 500,00 грн за кожне судове засідання.

І. Стислий виклад позиції учасників справи.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив, що 26.09.2023 о 14:05 годині у м. Дніпрі сталося ДТП, в результаті якого автомобілі, марки «Ford Fiesta», державний номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_3 , марки «Kia Ceed», державний номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 отримали механічні пошкодження. Постановою Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 26.10.2023 року, справа №203/6214/23, ОСОБА_3 було визнано винним у ДТП, яке мало місце 26.09.2023, та його притягнуто до адміністративної відповідальності на підставі ст. 124 КУпАП. Позивач зазначив, що особою, відповідальною за завданий збиток та винуватцем ДТП, яка сталась, є водій автомобіля «Ford Fiesta», д.н.з. НОМЕР_1 , ОСОБА_3 . Тому він повинен відшкодувати завдані збитки в повному обсязі за вирахуванням розміру виплаченого страхового відшкодування. Позивач має право на відшкодування матеріальної шкоди, що є різницею між вартістю автомобіля до ДТП (277350,89 грн) та вартістю автомобіля після ДТП (80091,73 грн), тому належний розмір матеріальної шкоди, який повинен бути відшкодований позивачу, становить 197259,16 грн (277350,89 грн (вартість автомобіля до ДТП) 80091,73 грн (вартість автомобіля після ДТП) = 197259,16 грн).

На момент ДТП цивільно-правова відповідальність водія ОСОБА_3 , який керував автомобілем, марки «Ford Fiesta», державний номерний знак НОМЕР_1 , була застрахована за полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №212049626 у ТДВ «СК «Кредо». Страхова компанія виплатила позивачу страхове відшкодування у розмірі 155180,62 грн в межах ліміту відповідальності за шкоду, заподіяну майну потерпілого. Тому на підставі ст. 1194 ЦК України з відповідача повинна бути стягнута матеріальна шкода у розмірі, що є різницею між загальним розміром шкоди та виплаченим страховим відшкодуванням, що становить 42078,54 грн (197259,16 грн 155180,62 грн = 42078,54 грн). Також позивач зазначив, що внаслідок ДТП була завдана шкода його здоров`ю, бо він зазнав емоційних страждань. Моральну шкоду він оцінив у розмірі 40000,00 грн.

Позивач поніс судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 1211,20 грн, витрати по оплаті послуг судового експерта у розмірі 9500,00 грн, витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 15000,00 грн та по 500,00 грн за кожне судове засідання, які також просить суд стягнути з відповідача на його користь.

З огляду на викладене вище, позивач звернувся до суду з позовом про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Відповідач у встановлений судом строк не подав до суду відзив на позов.

Під час судового засідання представник позивача підтримав позовні вимоги у повному обсязі та просив суд їх задовольнити, підстави звернення до суду з позовом пояснив суду таким чином, як про це вказано вище. Також представник позивача зазначив, що транспортний засіб позивача вважається таким, що фізично знищений, оскільки вартість його відновлювального ремонту перевищує його ринкову вартість. Тому відповідно до ст. 30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», позивачу підлягає відшкодуванню різниця вартості транспортного засобу до ДТП та після ДТП. Після ДТП позивач зазнав моральної шкоди, яку оцінив у розмірі 40000,00 грн.

ІІ. Заяви, клопотання. Інші процесуальні дії у справі.

Ухвалою суду від 12.06.2024 року було відкрито провадження в цивільній справі та призначено справу до судового розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників справи.

У чергове судове засідання, призначене на 02.10.2024 року, з`явився представник позивача.

Інші учасники справи у судове засідання не з`явились, належним чином були повідомлені про час, дату та місце розгляду справи, причини неявки суду не повідомили.

Відповідач у встановлений судом строк не подав до суду відзив на позовну заяву, повторно не з`явився у судові засідання, хоча належним чином був повідомлений про час, дату та місце розгляду справи.

Суд, заслухавши думку представника позивача, який не заперечував проти розгляду справи в порядку заочного розгляду, на підставі положень ст. ст.128, 223, 280-283 ЦПК України розглянув справу за відсутності інших учасників справи в порядку заочного розгляду.

Під час судового розгляду справи суд заслухав усні пояснення представника позивача по суті спору, дослідив письмові докази, що містяться в матеріалах справи, та 02.10.2024 року у судовому засіданні було оголошено вступну та резолютивну частини рішення суду.

ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин з посиланням на докази.

Судом встановлено, що відповідно до постанови Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 26.10.2023 року, справа №203/6214/23, було визнано винним ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 850,00 грн, стягнуто судовий збір у розмірі 536,80 грн. За змістом постанови, 26.09.2023 року о 14:05 годині сталося ДТП по вул. Січеславській Набережній. Водій ОСОБА_3 , керуючи автомобілем «Ford Fiesta», д.н.з. НОМЕР_1 , на перехресті з вул. Столярова, регульоване світлофорним об`єктом, виконуючи маневр повороту ліворуч, не надав перевагу в русі та допустив зіткнення з автомобілем «Kia Ceed», д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 , який слідував у зустрічному напрямку. Внаслідок ДТП транспортні засоби було пошкоджено, а водій ОСОБА_2 отримав тілесні ушкодження.

Вказана постанова суду набрала законної сили станом на 07.11.2023 року.

Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, серії НОМЕР_3 , автомобіль марки «Kia Ceed», д.н.з. НОМЕР_2 , належить ОСОБА_2 .

Відповідно до поліса №212049626 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, цивільно-правова відповідальність власника автомобіля, марки «Ford Fiesta», д.н.з. НОМЕР_1 , 2019 року випуску, застрахована у ТДВ «СК «Кредо»; страховик: ТДВ «СК «Кредо», страхувальник: ОСОБА_4 ; строк дії договору з 16.11.2022 року по 15.11.2023 року включно; ліміт відповідальності страховика за шкоду, заподіяну майну, становить 160000,00 грн; розміру франшизи становить 3200,00 грн.

Відповідно до витягу з рахунку ОСОБА_2 в АТ «Універсал Банк», 26.12.2023 року ТДВ «СК «Кредо» було перераховано ОСОБА_2 суму у розмірі 155180,62 грн, що також підтверджується копією скріншоту з телефону від 26.12.2023 року.

Відповідно до висновку №9780 судового експерта - автотоварознавця по визначенню вартості матеріального збитку КТЗ (підготовлено для подання до суду) від 05.04.2024 року, складеного судовим експертом автотоварознавцем Крутінь В.І., який обізнаний про кримінальну відповідальність за ст. ст. 384, 385 КК України, вартість матеріального збитку, нанесеного власнику автомобіля марки «Kia Ceed», д.р.н. НОМЕР_2 , ідентифікаційний номер (Vin) НОМЕР_4 , пошкодженого внаслідок ДТП, що сталося 26.09.2023 року, становить 277350,89 грн; ринкова вартість автомобіля марки «Kia Ceed», д.р.н. НОМЕР_2 , в пошкодженому стані після ДТП, яке мало місце 26.09.2023 року, становить 80091,73 грн; вартість відновлювального ремонту КТЗ, з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу становить 197259,16 грн, а ринкова вартість КТЗ 277350,89 грн.

Згідно з платіжною інструкцією №0.0..1 від 26.03.2024 року, ОСОБА_2 перерахував на рахунок ФОП ОСОБА_5 суму у розмірі 9500,00 грн за складання висновку судового експерта по визначенню матеріального збитку щодо автомобіля Kia Ceed, д.н.з. НОМЕР_5 .

На підтвердження понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу позивач надав суду копії:

- договору про надання правової (правничої) допомоги №27/03/24 від 27.03.2024, укладеного між адвокатом Константиновим Р.Д. та ОСОБА_2 (клієнт), за умовами якого за послуги, що надаються адвокатом, клієнт сплачує винагороду (гонорар), що обчислюється (фіксований розмір, погодинна оплата, відсоток від задоволеної суми «гонорар успіху») та визначається за домовленістю сторін у розмірі, передбаченому актом-розрахунком, додатковими угодами (договорами) тощо (п.5.1.), гонорар сплачується готівкою або здійснюється у безготівковому порядку на банківський рахунок (п.5.5.);

- додаткового договору №1 до договору про надання правової (правничої) допомоги №27/03/24 від 27.03.2024 року, за якою за послуги, що надаються адвокатом у відповідності із умовами договору, клієнт сплачує адвокату винагороду (гонорар), який становить: 15000,00 грн за комплексне ведення справи, в тому числі судової справи по отриманню відшкодування шкоди по ДТП, що сталася 26.09.2023 року у м. Дніпрі (п.1.1.), за участь адвоката у кожному судовому засіданні у суді, в тому числі виїзд до суду, проведення будь-яких інших процесуальних дій, пов`язаних із виїздом адвоката, клієнт сплачує адвокату винагороду (гонорар), який становить 500,00 грн;

- акту про надання правової (правничої) допомоги №1 від 18.04.2024 року до договору про надання правової (правничої) допомоги №27/03/24 від 27.03.2024 року, додаткового договору №1 від 27.03.2024 року на суму гонорару адвоката у розмірі 15000,00 грн;

- квитанції до прибуткового касового ордера №27/03/24-1 від 27.03.2024 року про сплату ОСОБА_2 15000,00 грн за договором про правову допомогу №27/03/24 від 27.03.2024 року;

- ордера на надання правничої (правової) допомоги від 17.04.2024 року, виданого на підставі договору про надання правової допомоги №27/03/24 від 27.03.2024 року;

- свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю від 05.07.2019 року, серії ДП №4376, виданого на ім`я Константинова Романа Дмитровича.

Відповідно до протоколів судових засідань від 07.08.2024 року, від 02.10.2024 року, представник позивача адвокат Константинов Р.Д. брав участь у двох судових засіданнях, які відбулись 07.08.2024 та 02.10.2024.

Спірні правовідносини між сторонами виникли з приводу відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної дорожньо-транспортною пригодою.

ІV. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування.

Згідно з ч. 1 ст. 1 ЦК України, цивільним законодавством регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до положень ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Збитками є:

1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки);

2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Якщо особа, яка порушила право, одержала у зв`язку з цим доходи, то розмір упущеної вигоди, що має відшкодовуватися особі, право якої порушено, не може бути меншим від доходів, одержаних особою, яка порушила право.

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Частиною 2 ст. 1187 ЦК України передбачено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до положень ст. 1188 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме:

1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою;

2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується;

3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Якщо внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки було завдано шкоди іншим особам, особи, які спільно завдали шкоди, зобов`язані її відшкодувати незалежно від їхньої вини.

Відповідно до положень ст. 1192 ЦК України, якщо інше не встановлено законом, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі.

Відповідно до положень ст. 1194 ЦК України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відповідно до положень ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає:

1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я;

2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів;

3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна;

4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до положень ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала:

1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки;

2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт;

3) в інших випадках, встановлених законом.

Так, до загальних умов цивільно-правової відповідальності відносяться: 1) протиправний характер поведінки (дій чи бездіяльності) особи, на яку передбачається покласти відповідальність (чи настання інших спеціально передбачених законом або договором обставин); 2) наявність у потерпілої особи шкоди або збитків; 3) причинний зв`язок між протиправною поведінкою порушника і наступними шкідливими наслідками; 4) вина правопорушника.

Сукупність перерахованих умов, за загальним правилом необхідних для покладання цивільно-правової відповідальності на конкретну особу, називається складом цивільного правопорушення. Відсутність хоча б одного із зазначених умов відповідальності, як правило, виключає її застосування. Встановлення даних умов здійснюється саме у зазначеній черговості, оскільки відсутність одного з попередніх умов позбавляє сенсу встановлення інших (наступних) умов.

Аналогічні правові висновки викладені в постанові Верховного Суду України від 09.08.2017 року, справа №908/2138/16, за якою для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування шкоди, потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, за відсутності хоча б одного із цих елементів цивільна відповідальність не настає.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Також у п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року №6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» роз`яснено, що, розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, завдана фізичній особі, майну фізичної особи чи майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини.

У пунктах 3, 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Відповідно до положень ст. 979 ЦК України, за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Згідно зі ст. 16 Закону України «Про страхування», договір страхування це письмова угода між страхувальником та страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування, на користь якої укладеного договір страхування (подати допомогу, виконати послуги тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Відповідно до вимог п. 2.1. ст. 2 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01.07.2004 року №1961-IV (в редакції, чинній станом на момент виникнення спірних правовідносин), відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Конституцією України, Цивільним кодексом України, Законом України «Про страхування», цим та іншими законами України і нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них. Якщо норми цього Закону передбачають інше, ніж положення інших актів цивільного законодавства України, то застосовуються норми цього Закону.

Обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється, зокрема, з метою забезпечення відшкодування шкоди майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників (ст. 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Відповідно до п. 22.1. ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

У разі настання події, яка є підставою для проведення регламентної виплати, МТСБУ у межах страхових сум, що були чинними на день настання такої події, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відповідно до положень ст. 28 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, це шкода, пов`язана , зокрема, з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу.

Відповідно до п. 36.6. ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страхувальником або особою, відповідальною за завдані збитки, має бути компенсована сума франшизи, якщо вона була передбачена договором страхування.

Відповідно до п. 12.1. ст. 12 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 відсотки від страхової суми, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих.

Страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту.

Відповідно до положень ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Відповідно до положень ст. 30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди .

Якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди.

За правовою позицією ВП ВС, викладеною у постанові від 04.07.2018 року у справі №755/18006/15-ц, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди.

У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього.

Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1, ч. 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до положень ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 95 ЦПК України, письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього.

Статтею 80 ЦПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до положень ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до положень ст. 102 ЦПК України, висновок експерта це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені експертові, складений у порядку, визначеному законодавством.

Предметом висновку експерта може бути дослідження обставин, які входять до предмета доказування та встановлення яких потребує наявних у експерта спеціальних знань. Предметом висновку експерта не можуть бути питання права.

Висновок експерта може бути підготовлений на замовлення учасника справи або на підставі ухвали суду про призначення експертизи.

У висновку експерта має бути зазначено, що він попереджений (обізнаний) про відповідальність за завідомо неправдивий висновок, а у випадку призначення експертизи судом - також про відповідальність за відмову без поважних причин від виконання покладених на нього обов`язків.

Відповідно до положень ст. 106 ЦПК України, учасник справи має право подати до суду висновок експерта, складений на його замовлення.

Порядок проведення експертизи та складення висновків експерта за результатами проведеної експертизи визначається відповідно до чинного законодавства України про проведення судових експертиз.

Висновок експерта, складений за результатами експертизи, під час якої був повністю або частково знищений об`єкт експертизи, який є доказом у справі, або змінено його властивості, не замінює сам доказ та не є підставою для звільнення від обов`язку доказування.

Відповідно до положень ст. 110 ЦПК України, висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні.

Верховний Суд у постанові від 04.12.2019 року у справі №359/2309/17 вказав, що майнова шкода повинна бути відшкодована особою, яка завдала шкоду та застрахувала свою цивільно-правову відповідальність, лише у разі встановлення законодавчих обмежень щодо відшкодування шкоди страховиком.

У постанові Верховного Суду України від 02.12.2015 року у справі №6-691цс15, зроблено висновок про те, що правильним є стягнення із винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці, незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати).

Якщо потерпілий звернувся до страховика й одержав страхове відшкодування, але його недостатньо для повного відшкодування шкоди, деліктне зобов`язання зберігається до виконання особою, яка завдала шкоди, свого обов`язку згідно зі статтею 1194 ЦК України, відшкодування потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка ним одержана від страховика (постанова ВС від 15.10.2020 року, справа №755/7666/19).

Аналогічні по суті висновки, викладено Верховним Судом у постанова х від 14 лютого 2018 року у справі №754/1114/15-ц (провадження №61-1156св 18), від 13 червня 2019 року у справі №587/1080/16-ц (провадження №61-20762св18), від 17 жовтня 2019 року у справі №370/2787/18 (провадження №61-11244св19), від 30 жовтня 2019 року у справі №753/4696/16-ц (провадження №61-30908св18), від 21 лютого 2020 року у справі №755/5374/18 (провадження N 61-14827св19) та від 22 квітня 2020 року у справі №756/2632/17 (провадженн я №61-12032св19).

Аналіз викладеного вище вказує, що відповідно до ст. 30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», позивач має право на відшкодування майнової шкоди, що є різницею між ринковою вартістю автомобіля до ДТП (277350,89 грн) та вартістю автомобіля після ДТП (80091,73 грн), що становить 197259,16 грн (277350,89 грн - 80091,73 грн = 197259,16 грн).

При цьому, з урахуванням виплаченого позивачу страхового відшкодування ТДВ «СК «Кредо» у розмірі 155180,62 грн, проведеного в межах ліміту відповідальності страховика за шкоду, заподіяну майну потерпілого, відповідно до положень ст. 1194 ЦК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню майнова шкода, що є різницею між загальним розміром майнової шкоди (197259,16 грн) та виплаченим страховим відшкодуванням (155180,62 грн), та становить 42078,54 грн (197259,16 грн - 155180,62 грн = 42078,54 грн).

З огляду на викладене, позовні вимоги ОСОБА_2 про відшкодування майнової шкоди у розмірі 42078,54 грн є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

З приводу позовної вимоги про відшкодування позивачу моральної шкоди у розмірі 40000,00 грн суд зазначає таке.

Суд, враховуючи надані позивачем докази, на підтвердження понесених моральних страждань, враховуючи обставини справи, те, що позивачу були завдані тілесні ушкодження внаслідок ДТП, наявність усіх складових настання цивільно-правової відповідальності, вважає за необхідне задовольнити у повному обсязі позовну вимогу про стягнення моральної шкоди та відшкодувати позивачу 40000,00 грн моральної шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, з урахуванням принципів розумності та пропорційності.

З приводу вимог позивача про стягнення судових витрат зі сплати судового збору, витрат на професійну правничу допомогу, витрат на оплату послуг судового експерта, суд зазначає таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ч. 1, п. 1, п. 2 ч. 3 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати , зокрема, на професійну правничу допомогу, пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи.

Відповідно до положень частин 1 - 6 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до частин 2, 3, 4, 8 ст. 141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:

1) у разі задоволення позову - на відповідача;

2) у разі відмови в позові - на позивача;

3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує:

1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;

2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;

3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо;

4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Якщо сума судових витрат, заявлена до відшкодування, істотно перевищує суму, заявлену в попередньому (орієнтовному) розрахунку, суд може відмовити стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні судових витрат в частині такого перевищення, крім випадків, якщо сторона доведе, що не могла передбачити такі витрати на час подання попереднього (орієнтовного) розрахунку.

Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Відповідно до положень ст. 26 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

Відповідно до положень ст. 139 ЦПК України, експерт, спеціаліст чи перекладач отримують винагороду за виконану роботу, пов`язану зі справою, якщо це не входить до їхніх службових обов`язків.

Розмір витрат на підготовку експертного висновку на замовлення сторони, проведення експертизи, залучення спеціаліста, оплати робіт перекладача встановлюється судом на підставі договорів, рахунків та інших доказів.

Розмір витрат на оплату робіт залученого стороною експерта, спеціаліста, перекладача має бути співмірним зі складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт.

Аналіз викладених вище норм ЦПК України вказує, що розмір витрат на професійну правничу допомогу встановлюється судом на підставі оцінки доказів щодо детального опису робіт, здійснених адвокатом, та витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Так, як видно з наданих позивачем письмових доказів на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу, позивачу були надані правничі послуги адвокатом Константиновим Р.Д. на загальну суму 16000,00 грн (15000,00 грн + 500,00 грн + 500,00 грн = 16000,00 грн). При цьому на проведення експертного дослідження судовим експертом - автотоварознавцем позивачем було сплачено 9500,00 грн, що підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. Також, відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати зі сплати судового збору у загальному розмірі 1211,20 грн.

V. Висновки суду за результатами розгляду позовної заяви та вирішення питання про розподіл судових витрат.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позову ОСОБА_2 у повному обсязі та стягнення з відповідача на користь позивача в рахунок відшкодування майнової шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, 42078,54 грн, в рахунок відшкодування моральної шкоди 40000,00 грн.

Також відповідно вимог ст. 141 ЦПК України, суд, вирішуючи питання про розподіл судових витрат, вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати, що складаються з: витрат зі сплати судового збору у розмірі 1211,20 грн, витрат з оплати послуг судового експерта у розмірі 9500,00 грн, витрат на професійну правничу допомогу у загальному розмірі 16000,00 грн, а загалом у розмірі 26711,20 грн.

Керуючись статтями 5, 7, 10-13, 19, 23, 76-81, 89, 133, 141, 209, 210, 213, 228, 229, 258, 259, 263-265, 274, 275, 279, 280-283, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд,

вирішив:

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ; адреса останнього відомого місця проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_6 ) на користь ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ; адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_7 ) в рахунок відшкодування майнової шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, 42078,54 грн (сорок дві тисячі сімдесят вісім гривень 54 копійок).

Стягнути з ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ; адреса останнього відомого місця проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_6 ) на користь ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ; адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_7 ) в рахунок відшкодування моральної шкоди 40000,00 грн (сорок тисяч гривень 00 копійок).

Стягнути з ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ; адреса останнього відомого місця проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_6 ) на користь ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ; адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_7 ) судові витрати, що складаються з: витрат зі сплати судового збору у розмірі 1211,20 грн (одна тисяча двісті одинадцять гривень 20 копійок), витрат з оплати послуг судового експерта у розмірі 9500,00 грн (дев`ять тисяч п`ятсот гривень 00 копійок), витрат на професійну правничу допомогу у загальному розмірі 16000,00 грн (шістнадцять тисяч гривень 00 копійок), загалом у розмірі 26711,20 грн (двадцять шість тисяч сімсот одинадцять гривень 20 копійок).

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Заочне рішення може бути оскаржено позивачем в апеляційному порядку протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Дніпровського апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини заочного рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється від дня складення повного судового рішення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом вказаних строків не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Повний текст рішення суду складений 09.10.2024 року.

Суддя Ф.М. Ханієва