П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

6 грудня 2024 року місто Київ

справа № 759/22741/23

провадження № 22-ц/824/12282/2024

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача - Шкоріної О.І., суддів - Поливач Л.Д., Стрижеуса А.М., за участю секретаря судового засідання - Онопрієнко К.С.

сторони:

позивач - ОСОБА_1

відповідач - Київська міська рада

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану адвокатом Семеновим Олексієм Володимировичем,

на рішення на Святошинського районного суду м. Києва від 23 квітня 2024 року, ухвалене у складі судді Петренко Н.О.,

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2023 року позивач звернувся до суду із позовом про визначення ОСОБА_1 додаткового строку для подання до нотаріальних органів заяви про прийняття спадщини, що відкрилася після смерті його матері, ОСОБА_2 , тривалістю шість місяців з дня набрання рішенням законної сили.

В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його мати - ОСОБА_2 . Після її смерті відкрилася спадщина, до складу якої входить частина квартири АДРЕСА_1 . Згідно заповіту ОСОБА_2 , складеного в м. Києві 22.06.2011, все майно було заповідано синові ОСОБА_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 . Отже, позивач є єдиним спадкоємцем померлої, інших спадкоємців за заповітом чи законом немає. Постановою нотаріуса від 03.12.2021 відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, а саме - видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті матері у зв`язку з пропуском терміну для подачі заяви про прийняття спадщини.

Вважає, що починаючи з 12.03.2020 на час дії карантину, з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби, а також ризику для власного життя (враховуючи вік позивача) та введення воєнного стану з 24.02.2022 у позивача існувала поважна причина пропуску строку на прийняття спадщини.

Просив врахувати, що спірна квартира належала на праві приватної власності позивачу ОСОБА_1 , ОСОБА_3 (батько) та ОСОБА_2 (мати).

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 23 квітня 2024 року відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Київської міської ради про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Семенов О.В. 17 травня 2024 року подав через підсистему «Електронний суд» апеляційну скаргу, в який просить скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове судове рішення, яким визначити позивачу додатковий строк для подання до нотаріальних органів заяви про прийняття спадщини, що відкрилась після смерті його матері, тривалістю у шість місяців з дня набрання рішенням законної сили.

Вважає, що рішення суду першої інстанції є незаконним та необґрунтованим, прийняте з порушенням матеріального та процесуального права.

Посилається на те, що судом першої інстанції не було надано належної оцінки з приводу того, що з 12.03.2020 по 30.06.2023 на території України було запроваджено карантинні обмеження з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби та в період дії карантину з 24.02.2022 Указом Президента введено воєнний стан, що на думку сторони позивача є поважними причинами пропуску строку на подання заяви про прийняття спадщини.

Зазначає, що позивач є єдиним спадкоємцем ОСОБА_2 , яка за життя склала заповіт на його ім`я, оскільки квартира АДРЕСА_1 , належала згідно свідоцтва про право власності на житло на праві спільної сумісної власності позивачу, спадкодавцю (його матері) та його померлому ІНФОРМАЦІЯ_2 батьку - ОСОБА_3 .

Звертає увагу також на ігнорування судом першої інстанції позицій Верховного Суду у постанові від 12.10.2021 у справі № 953/8112/20 та постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.12.2022 у справі № 461/12525/15-ц та вказує на позицію ЄСПЛ щодо уникнення надмірного формалізму судами.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції як законне і обґрунтоване залишити без змін.

Представник позивача у судовому засіданні просив задовольнити доводи апеляційної скарги в повному обсязі, рішення суду першої інстанції скасувати.

Відповідач в судове засідання не з`явився, про час дату на місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про що свідчать наявні у матеріалах справи звіти про доставку до «Електронного кабінету» повідомлення (а.с. 125, 130).

Заслухавши доповідь судді Шкоріної О.І., пояснення осіб, які з`явилися в судове засідання, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого у справі судового рішення, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом установлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_2 , після смерті якої відкрилася спадщина (а.с.16). Позивач - ОСОБА_1 є сином померлої ОСОБА_2 , (а.с.12).

За життя ОСОБА_2 склала заповіт, яким заповідала все майно, де б воно не знаходилось і з чого б не складалось і взагалі все те, на що вона за законом матиме право і що буде належати на момент смерті сину ОСОБА_1 (а.с.17).

Відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 12.04.1993, квартира АДРЕСА_1 , належала на праві спільної власності ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 (а.с.19).

Позивач ОСОБА_1 31.07.2020 уповноважив свого сина - ОСОБА_3 бути представником зокрема в нотаріальних конторах, нотаріальних архівах, державних органах та установах, з питань, пов`язаних з оформлення спадкових прав на майно, яке залишилося після смерті його матері.

Постановою державного нотаріуса Дев`ятої київської державної нотаріальної контори від 03.12.2021 позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на майно, що належало ОСОБА_2 , оскільки пропустив передбачений законодавством строк, встановлений для прийняття спадщини (а.с.12).

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що позивач не був позбавлений можливості протягом шестимісячного строку після смерті матері подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини, у тому числі шляхом направлення засобами поштового зв`язку з подальшим дооформленням належним чином або особистим прибуттям до нотаріуса з урахуванням наданої позивачем своєму синові довіреності на представництво його інтересів з оформленням спадкових прав на майно, що залишилося після смерті матері - ОСОБА_2 . Суд вважав, що не існувало жодних перешкод, які б стали підставою неможливості подання заяви про прийняття спадщини.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст.ст. 1216, 1217 ЦК України).

За правилами ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст. 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ч.1 ст. 1270 ЦК України). Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (ч. 1 ст. 1268 ЦК України).

Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України, він не відмовився від неї.

Згідно зі ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Отже, закон розрізняє факти, які свідчать про прийняття спадщини особою, яка на час відкриття спадщини постійно проживала зі спадкодавцем, та особою, яка на час відкриття спадщини не проживала (постійно не проживала) зі спадкодавцем.

Подання заяви про прийняття спадщини є дією, яку повинен вчинити спадкоємець, який бажає прийняти спадщину тоді, коли такий спадкоємець не проживав на час відкриття спадщини постійно зі спадкодавцем. Відповідно, пропустити строк на прийняття спадщини може лише спадкоємець, який на час відкриття спадщини постійно не проживав зі спадкодавцем (висновки Верховного Суду у постанові від 20.01.2021 у справі № 752/11156/18-ц (провадження № 61-14082св20).

Водночас, відповідно до ч. 3 ст. 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

За змістом зазначеної статті, поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є ті, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Правила ч. 3 ст. 1272 ЦК України можуть бути застосовані, якщо: 1) спадкоємець пропустив строк для прийняття спадщини; 2) у спадкоємця були перешкоди для подання заяви для прийняття спадщини; 3) ці обставини визнані судом поважними.

Отже, лише якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви.

Вирішуючи питання визначення особі додаткового строку для прийняття спадщини, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. Водночас необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Поважними причинами пропуску строку, з урахуванням конкретних фактичних обставин справи, можуть визнаватись, зокрема: 1) тривала хвороба спадкоємців; 2) велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; 3) складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; 4) перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України; 5) необізнаність спадкоємців про наявність заповіту тощо.

Апеляційна скарга відповідача зокрема аргументована відсутністю у рішенні оцінки судом першої інстанції пояснення представника позивача, які були надані у судовому засіданні щодо не ознайомлення Дев`ятою київською державною нотаріальною конторою позивача з можливістю використання засобів поштового зв`язку для подачі заяви про прийняття спадщини під час телефонної розмови з ним.

Судом не можуть бути визнані поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна, похилий вік, непрацездатність, незнання про існування заповіту, встановлення судом факту, що має юридичне значення для прийняття спадщини, невизначеність між спадкоємцями, хто буде приймати спадщину, відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, проживання у спадковому майні після відкриття спадщини, несприятливі погодні умови тощо.

Подібних висновків, дійшов Верховний Суд України у постановах від 04.11.2015 у справі № 6-1486цс15, від 23.09.2017 у справі № 6-1320цс17 та Верховний Суд у постановах від 26.06. 2019 у справі № 565/1145/17, від 17.10.2019 у справі № 766/14595/16, від 30.01.2020 у справі № 487/2375/18, від 31.01.2020 у справі № 450/1383/18.

Із матеріалів справи вбачається, що позивач звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини 03.12.2021, тобто з пропуском встановленого шестимісячного строку. У позовній заяві, поданій до суду першої інстанції його представником - адвокатом Семеновим О.В. щодо основної причини пропуску строку на подання згаданої заяви, стало запровадження в Україні з 12.03.2020 карантинних обмежень з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби та в період дії карантину з 24.02.2022 введення воєнного стану.

Стосовно впливу запровадження карантинних обмежень та воєнного стану в Україні, як підстави пропуску строку на прийняття спадщини з поважних причин, колегія суддів зазначає наступне.

Верховний Суд в постанові від 20.10.2021 у справі № 405/7111/19-ц (провадження № 61-10591св21) виклав правовий висновок, згідно якого при оцінці наявності поважних причин для визначення додаткового строку на прийняття спадщини, суди повинні розмежовувати два періоди та оцінювати наявність об`єктивних, непереборних перешкод для реалізації особою права на прийняття спадщини. Перший період - це період визначений законом для прийняття спадщини (шість місяців від дня відкриття спадщини), а другий період - від дня закінчення шестимісячного строку для прийняття спадщини до дня звернення до суду із позовом при визначенні додаткового строку для прийняття спадщини. Саме протягом цього періоду мають існувати об`єктивні та істотні перешкоди для прийняття спадщини. Інші періоди досліджуються, якщо ці перешкоди почали існувати протягом згаданого шестимісячного строку та тривали до моменту звернення до нотаріуса або до суду.

Колегія суддів звертає увагу на те, що 31.07.2020 позивач довіреністю уповноважив свого сина ОСОБА_3 на здійснення дій відносно спадкового майна після смерті матері, що свідчить про обізнаність позивача та повіреного щодо необхідності вчинення дій для оформлення спадкових прав. Останнім днем шестимісячного строку подачі заяви про прийняття спадщини було 16.01.2021. Проте, заява про прийняття спадщини була подана тільки 03.12.2021, тобто через майже 11 місяців після установленого законом останнього дня шестимісячного строку.

Сам по собі факт запровадження в Україні карантинних обмежень та введення воєнного стану не може бути достатньою підставою для визнання пропуску цього строку таким, що відбувся з поважних причин, без надання суду обґрунтованих доказів того, як саме введення карантину та воєнного стану унеможливило подання заяви позивачем чи його представником у цій справі. При цьому, у позовній заяві зазначено, що позивач зареєстрований у місті Києві, тобто за місцем знаходження спадкового майна.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції в тому, що законодавець встановлює кілька шляхів прийняття спадщини, як це можна зробити в умовах карантину чи воєнного стану. Зокрема, це можливість направлення заяви поштою. Згідно Порядку вчинення нотаріальних дій, нотаріус зобов`язаний прийняти цю заяву та завести спадкову справу, щоб особа не пропустила строк для прийняття спадщини.

Матеріали справи не містять належних доказів того, що у період з 16.07.2020 по 16.01.2021 позивач чи його представник дійсно, з незалежних від них причин, були позбавлені можливості скористатись послугами поштового зв`язку для подання заяви нотаріусу або з інших конкретних причин не мали змоги з`явитись особисто.

Посилання представника позивача на те, що у телефонному режимі Дев`ятою київською державною нотаріальною конторою не було ознайомлено позивача з можливістю подачі заяви через пошту, також не можуть бути взяті до уваги судом, оскільки незнання норм закону не можна вважати правовою підставою для визначення додаткового строку для прийняття спадщини, згідно позиції Верховного Суду викладеної вище.

Також, колегія суддів зазначає, що відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 12.04.1993, належність квартири АДРЕСА_1 на праві спільної власності ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право власності на житло від 12.04.1993, є встановленим фактом та не оспорюється і разом з тим, не може вважатись доказом поважності пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини нотаріусу. Так само, як і введення на території України воєнного стану, оскільки такий було введено 24.02.2022, тобто вже після спливу шестимісячного строку на подання заяви нотаріусу.

Із урахуванням викладених висновків Верховного Суду та встановлених у цій справі обставин, доводи позивача про те, що у зв`язку із необхідністю дотримання карантинних обмежень і запобігання зараженню та поширенню коронавірусної хвороби та введення воєнного стану йому було створено перешкоди своєчасно подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини після смерті матері - є безпідставними. Позивачем не доведено того, що він чи його представник були позбавлені можливості протягом шестимісячного строку після смерті матері подати заяву про прийняття спадщини прийняття за місцем відкриття спадщини (в межах одного населеного пункту) засобами поштового зв`язку, або ж іншими доступними засобами.

Відповідно до ст.ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ст. 89 ЦПК України).

Ураховуючи викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, встановивши фактичні обставини у справі, від яких залежить правильне вирішення спору, належним чином оцінивши докази, подані сторонами, дійшов правильного висновку про те, що обставини пропуску позивачами шестимісячного строку на звернення із заявою про прийняття спадщини за заповітом після смерті його матері не були пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця. За таких обставин суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Відповідно до ч.1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 374, 375, 381-384, 390 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану адвокатом Семеновим Олексієм Володимировичем, залишити без задоволення.

Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 23 квітня 2024 року, залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повна постанова складена 21 січня 2025 року.

Суддя-доповідач: О.І. Шкоріна

Судді: Л.Д. Поливач

А.М. Стрижеус