КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 грудня 2024 року м. Київ

Справа № 757/24339/23-ц

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді-доповідача Ящук Т.І.,

суддів Кирилюк Г.М., Рейнарт І.М.,

за участю секретаря судового засідання Мех В.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Універсал Банк», яка подана представником Городенським Олександром Анатолійовичем, на ухвалу Печерського районного суду міста Києва від 12 березня 2024 року, постановлену у складі судді Остапчук Т.В., про закриття провадження

у справі за позовом Акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про зняття арешту,

встановив:

У червні 2023 року позивач АТ «Універсал банк» звернувся до Печерського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про зняття арешту з нерухомого майна, а саме - квартири АДРЕСА_1 . Вказаний арешт було накладено на підставі ухвали Печерського районного суду м. Києва у справі № 2- 1547/11 від 24.03.2011 року, проте оскільки АТ «Універсал банк», який набув право власності на вказану квартиру 18 листопада 2021 року, не був стороною у зазначеній справі та судом йому відмовлено у скасуванні такого арешту в рамках справи № 2-1547/11 від 24.03.2011 року, то позивач звернувся до суду з даним позовом.

Ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 12 березня 2024 року провадження справі закрито на підставі п.2 ч.1 ст. 255 ЦПК України.

Не погоджуючись з ухвалою суду, представник позивача АТ «Універсал Банк» - Городенський О.А. звернувся з апеляційною скаргою, у якій просить скасувати ухвалу та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції, посилаючись на те, що ухвала постановлена з порушеннями норм процесуального права, не відповідає дійсним обставинам справи та наявним доказам.

Вважає, що суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку, посилаючись на відсутність предмету спору, тому що позовна заява не містила посилання та підтвердження факту арешту майна позивача, який накладений в рамках виконавчого провадження, оскільки арешт на майно не накладався державним виконавцем в рамках виконавчого провадження, а тому позивач не залучав стороною по справі відділ ДВС.

Наголошує, що суд порушив норми ЦПК України та судову практику Верховного Суду з питання зняття арештів з майна, що було накладено в рамках забезпечення позову, а відтак заважає позивачу розпоряджатись, користуватись та вільно володіти своїм майном, яке було залишено за собою в якості предмета іпотеки, шляхом заліку забезпечення вимог в рахунок ціни майна, яке в подальшому було зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 454135424 від 18 листопада 2021 року.

Посилається на постанову Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 3 червня 2016 року № 5 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» та на постанови Великої Палати Верховного Суду № 905/386/18 від 26 листопада 2019 року, № 554/8004/16 від 05 травня 2020 року, № 174/474/17 від 07 квітня 2021 року, в яких зазначено, що позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або інших законних підстав майном, що належить боржнику. Відповідачами в справі є боржник та особа, в інтересах якої накладено арешт на майно.

Звертає увагу суду на те, що 15 серпня 2022 року позивач, не будучи учасником по справі № 2-1547/2011, направив до Печерського районного суду м. Києва повідомлення з проханням скасувати заходи забезпечення позову по справі № 2-1547/2011, які були вжиті на підставі ухвали Печерського районного суду м. Києва від 24 березня 2011 року в частині накладання арешту на нерухоме майно. В результаті розгляду повідомлення Печерським районним судом м. Києва постановлено ухвалу від 26 серпня 2022 року про повернення без розгляду та надані роз`яснення про необхідність звернення до суду в рамках позовного провадження з питанням щодо зняття арешту з майна.

Відповідачі не скористались своїм процесуальним правом на подання відзиву на апеляційну скаргу.

В судовому засіданні представник позивача АТ «Універсал банк» - Городенський О.А. підтримав апеляційну скаргу, просив ухвалу суду скасувати, справу направити для подальшого розгляду до суду першої інстанції.

Відповідачі в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, про причини своєї неявки суд не повідомили, а тому колегія суддів вважала можливим розглянути справу за їх відсутності відповідно до вимог ч.2 ст. 372 ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, з`ясувавши обставини справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції виходив з того, що боржник, на майно якого державним виконавцем накладено арешт, не може звертатися до суду з заявою про зняття арешту з майна, оскільки у судовому процесі він є боржником та законом для нього встановлений інший порядок вирішення даного питання (шляхом звернення до суду зі скаргою відповідно до розділу VII ЦПК України). Заява про зняття арешту подається стороною справи, якщо арешт накладений судом відповідно до глави 10 ЦПК України.

Суд вважав, що відсутність предмета спору унеможливлює вирішення справи по суті незалежно від обґрунтованості позову, а відповідно і здійснення ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів осіб. Прикладами відсутності предмета спору можуть бути дії сторін чи настання обставин, якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань або самими сторонами врегульовано спірні питання, тому провадження у справі підлягає закриттю, у зв`язку з відсутністю предмету спору на підставі вимог п. 2 ч. 1 ст. 255 ЦПК України.

З висновками суду першої інстанції колегія суддів не погоджується, оскільки вони зроблені з порушенням норм процесуального права, враховуючи наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 13 листопада 2007 року між АТ «Універсал банк» та ОСОБА_1 був укладений договір іпотеки, предметом якого була однокімнатна квартира, загальною площею 29.30 кв.м., жила площа 16,30 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , ринкова вартість предмету іпотеки становила 713 953 грн. 85 коп.

У зв`язку з виконанням виконавчого листа № 2-2094/12 виданого 23.01.2012 року Печерським районним судом м. Києва про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ «Універсал банк» заборгованості за кредитним договором: прострочену за кредитом в розмірі 5152,82 швейцарських франків, дострокового стягнення кредиту в розмірі 127 382,21 швейцарських франків, відсотків в розмірі 42 986,71 швейцарських франків, підвищені відсотки в розмірі 2404,51 швейцарських франків та судового збору в розмірі 3219 грн., приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Лановенко Л.О. складений акт про реалізацію предмета іпотеки ВП НОМЕР_1 від 01.11.2021 року, а саме: предмет іпотеки - однокімнатної квартири АДРЕСА_1 .

Відповідно до протоколу про проведення електронних торгів від 28.10.2021 року №557923, які проводились ДП «Сетам», торги не відбулися у зв`язку з відсутністю допущених учасників торгів. АТ «Універсал банк» на підставі заяви про бажання залишити за собою нереалізоване майно в рахунок часткового погашення заборгованості отримав майно: іпотека: однокімнатна квартира АДРЕСА_1 .

Згідно з свідоцтвом від 18.11.2021 року АТ «Універсал банк» отримав право власності на однокімнатну квартиру АДРЕСА_1 , оскільки майно не реалізовано/торги не відбулися і стягувач АТ «Універсал банк» виявив бажання залишити за собою непродане майно, що раніше належало ОСОБА_1 (зареєстровано в реєстрі за №482).

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 24 березня 2011 року в рамках розгляду цивільної справи за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення суми боргу задоволено заяву позивача про забезпечення позову та накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1 .

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 28 березня 2011 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення суми боргу - задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 суму боргу за договором позики в розмірі 238 260 грн.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 08 грудня 2021 року відмовлено у задоволенні клопотання АТ «Універсал банк» про скасування заходів забезпечення позову в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення суми боргу, застосованих ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 24.03.2011 року.

У відзиві на позовну заяву ОСОБА_1 вважає, що АТ «Універсал банк» отримав нерухомість в рамках виконавчого провадження у сумнівний спосіб, а тому виконавче провадження оскаржується ним в Печерському районному суді м. Києва (а.с. 52-54).

Згідно із ч.1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Підстави для закриття провадження у справі визначені у статті 255 ЦПК України.

Закриття провадження у справі - це форма закінчення розгляду цивільної справи без прийняття судового рішення у зв`язку з виявленням після порушення провадження у справі обставин, з якими закон пов`язує неможливість судового розгляду справи.

Згідно з пунктом 2 частини першої статті 255 ЦПК України суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Предметом спору є об`єкт спірного правовідношення, з приводу якого виник спір. Під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить постановити певне судове рішення.

Підстави позову - це обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.

Правові підстави позову - це зазначена в позовній заяві правова кваліфікація обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги.

З урахуванням викладеного, неіснування (відсутність) предмета спору унеможливлює вирішення справи по суті незалежно від обґрунтованості позову, а відповідно і здійснення ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів осіб.

Відповідно до правового висновку, сформульованого у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі № 13/51-04 (провадження № 12-67гс19), прикладами відсутності предмета спору можуть бути дії сторін чи настання обставин, якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань або самими сторонами врегульовано спірні питання. Суд закриває провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору, зокрема у разі припинення існування предмета спору, якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань.

Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 20 вересня 2021 року у справі № 638/3792/20 (провадження № 61-3438сво21) зазначив, що закриття провадження у справі на підставі пункту 2 частини першої статті 255 ЦПК України є можливим, якщо предмет спору був відсутній як на час пред`явлення позову, так і на час ухвалення судом першої інстанції відповідного судового рішення.

Логічно-граматичне тлумачення словосполучення «відсутність предмета спору» в контексті пункту 2 частини першої статті 255 ЦПК України дає підстави для висновку, що предмет спору має бути відсутній, тобто не існувати на час пред`явлення позову. Якщо предмет спору мав місце, але припинив своє існування (зник) після відкриття провадження у справі внаслідок тих чи інших обставин, зокрема, у зв`язку з добровільним врегулюванням спору сторонами, виконанням відповідачем заявлених до нього вимог, фізичним знищенням предмета спору тощо, то провадження у справі не може бути закрите з наведеної правової підстави, оскільки вона полягає саме у відсутності предмета спору, а не у припиненні його існування (зникненні).

Якщо предмет спору став відсутнім після відкриття провадження у справі, то залежно від обставин, що призвели до зникнення такого предмета, та стадії цивільного процесу, на якій він припинив своє існування, сторони мають низку передбачених законом процесуальних можливостей припинити подальший розгляд справи, зокрема: шляхом залишення позову без розгляду, відмови від позову або від поданих апеляційних чи касаційних скарг, визнання позову відповідачем, укладення мирової угоди тощо.

Як вбачається зі змісту позовної заяви про зняття арешту з майна, позивач АТ «Універсал банк» просив суд ухвалити рішення про зняття арешту з нерухомого майна, а саме: квартири АДРЕСА_1 , яка належить на праві власності АТ «Універсал банк». Арешт було накладено на підставі ухвали Печерського районного суду м. Києва по справі №2-1547/11 від 24.03.2011 року.

Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав не нерухоме майно про реєстрацію права власності від 18.11.2021 року АТ «Універсал Банк» зареєстроване власником квартири АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів, якщо торги не відбулися від 18.11.2021 року, виданого приватним нотаріусом КМНО Кирилюк Д.В.

Однак , у зв`язку з наявністю запису про обтяження зазначеного нерухомого майна, позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів - ОСОБА_1 як іпотекодавця за договором іпотеки від 13.12.2007 року, що був укладений ним з ВАТ «Універсал Банк», а також до відповідача ОСОБА_2 - позивача у справі №2-1547/11, на забезпечення позову якої судом було прийнято вказану ухвалу.

Суд першої інстанції дійшов висновку, що арешт майна, який не пов`язаний зі спором про право на це майно, а стосується порушень вимог виконавчого провадження з боку органів державної виконавчої служби, слід розглядати за правилами розділу VII ЦПК України.

Проте зазначений висновок не відповідає обставинам справи, оскільки арешт на спірне майно було накладено ухвалою суду в рамках іншої справи про стягнення боргу за договором позики, а не в межах виконавчого провадження.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 08 грудня 2021 року відмовлено у задоволенні клопотання АТ «Універсал банк» про скасування заходів забезпечення позову в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення суми боргу, застосованих ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 24.03.2011 року.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 26 серпня 2022 року про повернення повідомлення АТ «Універсал банк» про наявність невирішеного процесуального питання у справі № 2-1547/11 суд роз`яснив позивачу його право звернутись до суду з відповідним позовом про визнання права власності та скасування арешту з майна.

Враховуючи викладене, позивач АТ «Універсал Банк» вважав, що його право власності порушується відповідачами та звернувся до суду із позовними вимогами про зняття арешту з нерухомого майна.

Заперечуючи проти задоволення даних позовних вимог, відповідач ОСОБА_1 посилався на неправомірність набуття АТ «Універсал Банк» права власності на квартиру АДРЕСА_1 , що є предметом спору між сторонами в іншому провадженні.

Таким чином, вказані судом першої інстанції висновки про закриття провадження у справі є необгрунтованими, адже закриття провадження у справі на підставі вказаної норми є можливим, якщо предмет спору був відсутній як на час пред`явлення позову, так і на час ухвалення судом першої інстанції відповідного судового рішення.

Якщо суд при розгляді справи встановить відсутність порушеного права позивача, то це є підставою для відмови у позові.

Натомість для закриття провадження у справі на підставі п. 2 ч. 1 ст. 255 ЦПК України суд має встановити відсутність предмету спору насамперед, на момент пред`явлення позову.

З викладеного вбачається, що на час відкриття провадження у цій справі між сторонами існував спір, тому колегія суддів вважає помилковими висновки суду першої інстанції про можливість закриття провадження з підстав відсутності предмета спору.

Якщо предмет спору став відсутнім після відкриття провадження у справі, то залежно від обставин, що призвели до зникнення такого предмета, та стадії цивільного процесу, на якій він припинив своє існування, сторони мають низку передбачених законом процесуальних можливостей припинити подальший розгляд справи, зокрема: шляхом залишення позову без розгляду, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем, укладення мирової угоди тощо.

Отже, виходячи з вищенаведеного, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції належним чином не дослідив матеріалів справи та подані сторонами докази, не врахував вищенаведені обставини, у зв`язку з чим зробив передчасний та помилковий висновок про закриття провадження, що призвело до неправильного вирішення питання та постановлення ухвали, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі та доступу до суду.

Відповідно до статті 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга є обґрунтованою та підлягає задоволенню, а оскаржувана ухвала суду - скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 268, 367, 368, 374 - 379, 381 - 383 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Універсал Банк», яка подана представником Городенським Олександром Анатолійовичем, - задовольнити.

Ухвалу Печерського районного суду міста Києва від 12 березня 2024 року - скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складено 30 квітня 2025 року.

Суддя - доповідач: Ящук Т.І.

Судді: Кирилюк Г.М.

Рейнарт І.М.