Провадження № 22-ц/4808/1042/24
Головуючий у 1 інстанції Антоняк Т. М.
Суддя-доповідач Барков В. М.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 жовтня 2024 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд у складі:

головуючого судді: Баркова В. М.,

суддів: Василишин Л. В.,

Мальцевої Є. Є.,

секретар Шемрай Н. Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС» на заочне рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 28 травня 2024 року в складі судді Антоняка Т. М., ухвалене в м. Івано-Франківську Івано-Франківської області, повний текст якого складено 03 червня 2024 року, в справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2023 року позивач товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС» (надалі ТзОВ «ФК «ЕЙС») звернулось до суду із позовом, в якому просило стягнути з відповідача ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором у загальному розмірі 34 050,18 грн. та судові витрати.

Позов обґрунтовано тим, що 20 квітня 2021 року між товариством з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога» (надалі - ТзОВ «Манівео швидка фінансова допомога») та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 820790277. Кредитний договір підписано електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання одноразового ідентифікатора, який був надісланий на номер мобільного телефону відповідача.

Проте, всупереч умовам договору незважаючи на повідомлення, відповідач не виконав своїх зобов`язань та допустив заборгованість.

У подальшому між ТзОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та товариством з обмеженою відповідальністю «Таліон Плюс» (надалі - ТзОВ «Таліон Плюс») було укладено договір факторингу, за умовами якого до ТзОВ «Таліон Плюс» перейшло право вимоги до відповідача за вищевказаним кредитним договором, що підтверджується витягом з реєстру прав вимоги № 144 від 27 липня 2021 року.

05 серпня 2020 року між ТзОВ «Таліон Плюс» та товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» (надалі - ТзОВ «ФК «Онлайн Фінанс») укладено договір факторингу, у відповідності до умов якого до останнього перейшло право вимоги до відповідача за вищевказаним кредитним договором.

У подальшому, 04 серпня 2023 року між ТзОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та ТзОВ «ФК «ЕЙС» було укладено договір факторингу № 04/08/23-01.

Посилаючись на вказані обставини ТзОВ «ФК «ЕЙС» просило задовольнити позов.

Заочним рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 28 травня 2024 року у задоволені позову відмовлено.

В апеляційній скарзі представник ТзОВ «ФК «ЕЙС» посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що 04 серпня 2023 року між ТзОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та позивачем (ТзОВ «ФК «ЕЙС») було укладено договір факторингу за умовами якого ТзОВ «ФК «ЕЙС» було відступлене право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором. Відповідно до реєстру боржників від 04 серпня 2023 року позивачу було передано право грошової вимоги до відповідача в сумі 34 050,18 грн., з яких: 15 699,88 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу, 18 350,30 грн. - сума заборгованості за відсотками за кредитним договором № 820790277 від 20 квітня 2021 року факт укладення якого з первісним кредитором було встановлено судом в оскаржуваному рішенні. На підтвердження даних тверджень позивач долучив до позовної заяви витяг з реєстру прав вимог за договором факторингу № 04/08/23-01 від 04 серпня 2023 року та до додаткових пояснень - акт про перехід права вимоги за договором факторингу № 04/08/23-01 від 04 серпня 2023 року.

Дані обставини та докази спростовують висновки суду першої інстанції про те, що позивач не набув права вимоги до ОСОБА_1 , оскільки вказані права вимоги були передані (відступлені) від первісного кредитора ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» 05 серпня 2023 року, тобто після укладення кредитного договору 20 квітня 2021 року та виникнення заборгованості в квітні 2021 року, які позивач набув в серпні 2023 року. А сам лише факт укладення договору факторингу між первісним кредитором та ТзОВ «Таліон Плюс» в 2018 році не спростовує даних обставин, оскільки ним було передбачено можливість відступлення прав вимоги, які виникнуть в майбутньому (майбутня вимога).

Отже, на момент розгляду справи позивач надав всі належні докази, щодо відступлення права грошової вимоги відносно ОСОБА_1 за вищенаведеним кредитним договором, що є підставою для скасування рішення суду першої інстанції.

Відзив на апеляційну скаргу у встановлений апеляційним судом строк не надходив. Відповідно до ч.3 ст.360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

За положеннями статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами, перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Критерії оцінки правомірності оскаржуваного судового рішення визначені в статті 263 ЦПК України, відповідно до яких судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Сторони в судове засідання апеляційного суду не з`явилися, про час і місце розгляду справи позивач був повідомлений за допомогою Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи, а відповідач - судовою повісткою за зареєстрованим місцем проживання, тому суд відповідно до положень ст. 372 ЦПК України розглянув справу без їх участі без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу згідно із ч. 2 ст. 247 ЦПК України.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити, оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове про задоволення позовних вимог з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» здійснено передачу невизначених вимог.

Проте з таким висновком суду погодитися не можна.

Відповідно до положень статей 512, 514 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою, у тому числі внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). При цьому, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

За договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника) (частина 1 статті 1077 ЦК України).

Згідно статті 1078 ЦК України, предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

Чинне законодавство не забороняє відступлення майбутніх вимог, однак це стосується майбутніх вимог тільки за умови їх визначеності, тоді як передача за правочином невизначених, позбавлених конкретного змісту вимог, у тому числі й на майбутнє, тягне за собою наслідки у вигляді неукладеності відповідного правочину, оскільки його сторонами не досягнуто згоди щодо предмета правочину або такий предмет не індивідуалізовано належним чином. Така правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 24 квітня 2018 року у справі № 914/868/17, від 18 жовтня 2018 року у справі № 910/11965/16.

Як вбачається з матеріалів справи, 20 квітня 2021 року між ТзОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 820790277 за умовами якого відповідачу у тимчасове платне користування надані грошові кошти в сумі 17 000 грн. строком на 126 днів зі сплатою 0,65 процентів від суми кредиту за кожний день користування кредитом, починаючи з першого дня надання суми кредиту позичальнику та до закінчення строку на який видавався кредит.

На підтвердження факту отримання відповідачем вказаних коштів за кредитним договором у спосіб та в обсязі, зазначених в позовній заяві, представник позивача надав суду копію платіжного доручення № 0bba0b5d-9c4d-4b02-a8ca-c4009c31805c від 20 квітня 2021 року (а.с. 14).

28 листопада 2018 року між ТзОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТзОВ «Таліон Плюс» було укладено договір факторингу № 28/1118-01, відповідно до п. 1.3, 4 якого ТзОВ «Манівео швидка фінансова допомога» відступило ТзОВ «Таліон Плюс» права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги строк платежу за якими настав, а також які виникнуть у майбутньому (том 1 а.с. 44-50).

05 серпня 2020 року між до ТзОВ «Таліон Плюс» та ТзОВ «ФК «Онлайн Фінанс»» було укладено договір факторингу № 05/0820-01, відповідно до п. 1.3, 4 якого ТзОВ «Таліон Плюс» відступило ТзОВ «ФК «Онлайн Фінанс»» права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги строк платежу за якими настав, а також які виникнуть у майбутньому (том 1 а.с. 58-63).

04 серпня 2023 року між ТзОВ «ФК «Онлайн Фінанс»» та ТзОВ «ФК «ЕЙС»» було укладено Договір факторингу № 04/08/23-01, відповідно до п. 1.1 якого ТзОВ «ФК «Онлайн Фінанс»» відступило ТзОВ «ФК «ЕЙС»» право грошової вимоги, строк виконання зобов`язання за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб. Перелік боржників, підстави виникнення права грошової вимоги до боржників, сума грошових вимог та інші дані зазначені в реєстрі боржників, який є невід`ємною частиною договору (том 1 а.с. 87-93).

Відповідно до реєстру боржників від 04 серпня 2023 року, який є додатком до договору факторингу № 04/08/23-01 від 04 серпня 2023 року, до ТзОВ «ФК «ЕЙС» перейшло право грошової вимоги до відповідача ОСОБА_1 за кредитним договором № 820790277 від 20 квітня 2021року у сумі 34 050,18 грн., з яких 15 699,88 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу, 18 350,30 грн. - сума заборгованості за відсотками (том 1 а.с. 40-42).

Таким чином, оскільки умови вищенаведених договорів відступлення є чітко визначеними та унеможливлюють нерозуміння або виникнення сумнівів щодо предмету відступлення (яке саме право відступається цедентом цесіонарію), а законодавством не забороняється відступлення майбутніх вимог, то позивачу у справі було відступлено дійсне право на нарахування за майбутній період та стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором. Відтак не можна погодитися із висновком суду першої інстанції про відмову в задоволенні позову в зв`язку із передачею невизначених вимог, а тому рішення суду необхідно скасувати.

Вирішуючи питання щодо заявлених позовних вимог по суті, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до положень ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.

У відповідності до ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1статті 627 ЦК України).

Відповідно до положень ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною 1 ст. 1055 ЦК України визначено, що кредитний договір укладається у письмовій формі.

Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».

У статті 3 Закону визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

За змістом частин 3, 4, 6 статті 11 Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

Відповідно до частини 12 статті 11 Закону електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.

Статтею 12 Закону визначено, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Як вбачається із матеріалів справи відповідач при розгляді справи у суді першої інстанції участі у справі не приймав, про час та місце судового засідання повідомлявся за зареєстрованим місцем проживання (том 1 а.с. 115, 200-201), своїх заперечень щодо факту укладання 20 квітня 2021 року договору № 820790277 із ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та отримання грошових коштів не надавав.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша статті 81 ЦПК України).

Положеннями статей 76-80 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

У відповідності до частин першої, другої статті 95 ЦПК України письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього.

Відповідно до позовних вимог та розрахунку заборгованості (том 1 а.с. 173-175) позивач просить стягнути з відповідача заборгованість станом на 06 жовтня 2023 року в сумі 34 050 грн. 18 коп., яка складається із заборгованості за кредитом в розмірі 15 699 грн. 88 коп. та заборгованості за відсотками в розмірі 18 350 грн. 30 коп. Ця заборгованість розрахована відповідно до п. 1.4, 1.5, 1.6, 3.3 умов кредитного договору, а тому підлягає до стягнення на користь позивача.

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної або касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Як вбачається з наданих квитанцій, позивачем при поданні позовної заяви був сплачений судовий збір в розмірі 2 147 грн. 20 коп., а за подачу апеляційної скарги - 3 220 грн. 80 коп. Також позивачем були понесені витрати на оплату правової допомоги в розмірі 5 000 грн., які також необхідно стягнути з відповідача на користь позивача.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС» - задовольнити.

Заочне рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 28 травня 2024 року - скасувати.

Позовні вимоги товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС» заборгованість за кредитним договором № 820790277 від 20 квітня 2021 року станом на 27 липня 2021 року в розмірі 34 050 (тридцять чотири тисячі п`ятдесят) грн. 18 коп., яка складається із заборгованості за кредитом в розмірі 15 699 (п`ятнадцять тисяч шістсот дев`яносто дев`ять) грн. 88 коп. та заборгованості за відсотками в розмірі 18 350 (вісімнадцять тисяч триста п`ятдесят) грн. 30 коп., а також судові витрати у справі, пов`язані із сплатою судового збору за подачу позовної заяви в розмірі 2 147 (дві тисячі сто сорок сім) грн. 20 коп., оплатою правової допомоги в розмірі 5 000 грн. та сплатою судового збору за подачу апеляційної скарги в розмірі 3 220 (три тисячі двісті двадцять) грн. 80 коп., а разом - 44 418 (сорок чотири тисячі чотириста вісімнадцять) грн. 18 коп.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття і у випадках, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України, може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено 12 листопада 2024 року.

Судді В. М. Барков

Л. В. Василишин

Є. Є. Мальцева