Справа № 932/9335/24
Провадження № 2-з/932/84/24
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 листопада 2024 року м. Дніпро

Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська у складі головуючого судді Потоцької С.С., розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову ,

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська перебуває цивільна справа за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 третя особа: АТ «Райфайзен Банк Аваль» про усунення перешкод в користуванні майном.

Позивачем ОСОБА_1 подано заяву про забезпечення позову, у якій вона просить заборонити ОСОБА_2 , державним реєстраторам, нотаріусам, іншим суб`єктам та посадовим особам, які уповноважені здійснювати реєстраційні дії в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно здійснювати будь-які реєстраційні дії щодо об`єкта нерухомого майна з реєстраційним номером: 101, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

В обґрунтування заяви зазначає що заочним рішенням Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 26.11.2007 у справі № 2-4346/07 за ОСОБА_3 визнано право власності на самовільно зведені будівлі: буд. літ. А-2 загальною площею 806,6 кв.м. жилою площею 369,9 кв.м. що розташований на земельній ділянці площею 875 кв.м. по АДРЕСА_1 .

Рішенням Індустріального суду м. Дніпропетровська від 03.04.2008 по справі № 2-1054/08 право власності на жилий будинок літ. А-2 загальною площею 806,6 кв.м. жилою площею 369,9 кв.м. що розташований на земельній ділянці площею 875 кв.м. по АДРЕСА_1 визнано за ОСОБА_1 .

09.08.2008 між ОСОБА_3 та ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» було укладено іпотечний договір № 014/3172/50898/82841, за умовами якого ОСОБА_3 передала в іпотеку банку вищезазначене домоволодіння. Вказаний договір посвідчений приватним нотаріусом та зареєстрований в реєстрі за № 2605. На цій підставі до Державного реєстру речових прав на нерухоме мано та їх обтяжень було внесено запис про іпотеку № 18159479 від 09.07.2008, та запис про обтяження № 18159729 від 09.07.2008, вид обтяження заборона на нерухоме майно підстава виникнення договір іпотеки серія ВКМ № 07 від 09.07.2008. Далі був укладений договір про відступлення права вимоги за іпотечним договором від 18.11.2016 який укладено між ТОВ «СВ Фінанс» та ОСОБА_2 посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу та зареєстрований в реєстрі за № 1847. Відповідно до вказаного договору первісний іпотекодержатель передає, а новий приймає всі права вимоги за іпотечним договором укладеним між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_3 , предметом іпотеки за цим договором є майно домоволодіння, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

У зв`язку з наявністю записів про іпотеку та іпотечну заборони ОСОБА_2 не обмежена в розпорядженні таким нерухомим майном, відсутність заборони на здійснення реєстраційних дій щодо спірного нерухомого майна, може призвести до відчуження цього майна з метою утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду у справі за позовом ОСОБА_1 , що, на думку заявника, свідчить про наявність підстав, визначених законом для забезпечення позову.

Розглянувши заяву про забезпечення позову, дослідивши матеріали цивільної справи, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні заяви з огляду на таке.

Відповідно до ч.ч. 1, 3-7 ст. 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду). Залежно від обставин справи суд може забезпечити позов повністю або частково. Про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу. В ухвалі про забезпечення позову суд зазначає вид забезпечення позову і підстави його обрання та вирішує питання зустрічного забезпечення.

Згідно до ч. 2 ст. 149 ЦПК України, забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до ст. 151 ЦПК України суд на прохання осіб, які беруть участь у справі, може вжити заходи забезпечення позову. У заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено: причини, у зв`язку з якими потрібно забезпечити позов, вид забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтування його необхідності, інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

Згідно з ст. 152 ЦПК України позов забезпечується: накладенням арешту на майно або грошові кошти, забороною вчиняти певні дії, встановленням обов`язку вчинити певні дії, забороною іншим особам здійснювати платежі або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання, зупиненням продажу описаного майна, зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку, передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України за № 9 від 22.12.2006 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» суд, при розгляді заяви про забезпечення позову, повинен з`ясувати характер спору, що виник між сторонами, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам.

Забезпечення позову - це сукупність встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо існує ймовірність невиконання судового рішення у майбутньому або виникнення складнощів під час його виконання.

Тобто, вжиття заходів забезпечення позову є заходом забезпечення в майбутньому виконання судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

У своїх рішеннях Європейський суд з прав людини вказує на необхідність дотримання принципу справедливої рівноваги між інтересами суспільства та необхідністю дотримання фундаментальних прав окремої людини.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини (у справі "Спорронг і Льоннрот проти Швеції", "Джеймс та інші проти Сполученого королівства") положення статті 1 Першого протоколу містять три окремих правила, які не застосовуються окремо: перше правило проголошує принцип мирного володіння майном, друге стосується позбавлення майна і визначає певні умови для визнання втручання у власність правомірним, третє правило визнає за державами контролювати використання майна за наявності певних умов для цього. Також, щоб зробити висновок, чи відповідає певний захід втручання в право власності принципу правомірного та допустимого втручання, слід оцінити, чи є захід законним, чи переслідує втручання суспільний інтерес, чи є такий захід пропорційним переслідуваним цілям.

Між тим, суд не вбачає підстав для задоволення вказаної заяви з огляду на те, що заявник просить забезпечити позов у визначений ним спосіб без надання жодних доказів того, що в разі невжиття заходів забезпечення може бути утрудненим та неможливим виконання рішення суду у випадку задоволення позову.

Позивачем не надано доказів на підтвердження вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення позову до суду. Доказів вчинення відповідачем дій, спрямованих на відчуження спірного майна, а саме нерухомого майна за вказаною вище адресою, суду не надано, а тому саме лише твердження позивача про потенційну можливість ухилення відповідачем від виконання судового рішення у разі задоволення позову без долучення відповідних доказів та обґрунтувань, не є достатньою підставою для задоволення заяви про забезпечення позову.

Таким чином, позивачем не наведено і судом не встановлено, що невжиття таких заходів забезпечення позову про які ним заявлено може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів заявника, за захистом яких вона планує звернутися до суду у цій справі, тому в задоволенні заяви про забезпечення позову слід відмовити.

Одночасно суд роз`яснює, що ця відмова не позбавляє позивача на повторне звернення до суду із заявою про забезпечення позову в порядку встановленому ЦПК України, з урахуванням аргументів, вказаних в мотивувальній частині ухвали.

За таких обставин, аналізуючи вищевикладені обставини, приймаючи до уваги наведені норми процесуального законодавства, з врахуванням роз`яснення Верховного Суду України, виходячи з оцінки обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову з урахуванням розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін; спроможності заходів, яких заявник просить вжити у порядку забезпечення позову, забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; суд приходить до висновку, що вказана заява про забезпечення позову задоволенню не підлягає, оскільки на даний час судом не встановлено, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду в разі задоволення позову, а також заявником належним чином не обґрунтовано свої вимоги щодо забезпечення позову.

На підставі викладеного та керуючись вимогами ст.ст. 149-154, 157, 353 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання копії ухвали до Дніпровського апеляційного суду.

Суддя С.С. Потоцька