КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Унікальний номер справи № 759/5733/23 Апеляційне провадження № 22-ц/824/826/2024Головуючий у суді першої інстанції - Бабич Н.Д. Доповідач у суді апеляційної інстанції - Нежура В.А.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 грудня 2024 року Київський апеляційний суд у складі:

суддя-доповідач Нежура В.А.,

судді Невідома Т.О., Поліщук Н.В.,

секретар Цуран С.С.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві апеляційні скарги Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» та ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах та інтересах малолітнього ОСОБА_2 , яка подана адвокатом Сподаром Андрієм Володимировичем, на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 23 листопада 2023 року у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Святошинської районної у м. Києві державної адміністрації про усунення перешкод у користуванні жилим приміщенням шляхом визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням та зняття з реєстрації,

В С Т А Н О В И В:

У березні 2023 року АТ КБ «ПриватБанк» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Святошинської РДА у м. Києві, у якому просило усунути банку - власнику квартири АДРЕСА_1 перешкоди у користуванні власністю шляхом визнання ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 такими, що втратили право користування житловим приміщенням та зняти їх з реєстраційного обліку за адресою: АДРЕСА_2 .

Свої вимоги обґрунтовувало тим, що 16.05.2007 між ЗАТ КБ «ПриватБанк» (в подальшому назву змінено на АТ КБ «ПриватБанк») та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № K2S4GK00260043.

З метою забезпечення виконання своїх зобов`язань, 17.05.2007 між ЗАТ КБ «ПриватБанк» (в подальшому назву змінено на АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 укладено договір іпотеки № K2S4GK00260043, предметом якого є квартира АДРЕСА_1 .

31.08.2016 банк звернувся до ПН КМНО Швець Р.О. із заявою про реєстрацію за ним права власності на спірне майно. В подальшому, нотаріусом прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 02.09.2016, індексний номер 31200312, відповідно до якого вирішено провести державну реєстрацію права власності на спірну квартиру за банком.

Відповідачами в судовому порядку оскаржувалось вказане рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень. Постановою Верховного суду від 28.08.2019 по справі № 759/4036/18 у задоволенні позову ОСОБА_1 до АТ КБ «ПриватБанк» та ПН КМНО Швець Р.О. про скасування рішення про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно, відмовлено.

Постановою Київського апеляційного суду від 30.01.2023 у справі № 759/22404/19 у задоволенні позову ОСОБА_4 до АТ КБ «ПриватБанк» та ПН КМНО Швець Р.О., треті особи Служба у справах дітей Святошинської РДА у м. Києві, ОСОБА_1 про захист права власності шляхом скасування запису про право власності, відмовлено. В спірному приміщенні прописані відповідачі по справі, що і змусило позивача звернутися до суду з даним позовом (а.с. 1-7).

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 22.11.2023 позов АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Святошинської РДА у м. Києві про усунення перешкод у користуванні жилим приміщенням шляхом визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням задоволено частково. Визнано ОСОБА_1 , ОСОБА_2 такими, що втратили право користування квартирою АДРЕСА_1 . В іншій частині позовних вимог відмовлено (а.с. 143-145зв.).

В апеляційній скарзі, АТ КБ «Приватбанк», посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, просить скасувати рішення в частині відмови у задоволенні вимог банку про визнання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 таким, що втратив право користування житловим приміщенням та зняти з реєстраційного обліку та у зазначеній частині задовольнити позовні вимоги. Зняти з реєстраційного обліку ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Вказує, що банк є власником спірної квартири, та реєстрація відповідачів у ній позбавляє позивача права володіти, користуватися і розпоряджатися власним майном. А вирішуючи питання щодо визнання ОСОБА_1 , ОСОБА_2 такими, що втратили право користування житловим приміщенням, та залишаючи право користування жилим приміщенням у квартирі, що належить банку, не має ефективного захисту порушених прав позивача, бо банк, як власник, не зможе вільно володіти майном.

Окрім зазначеного, звертає увагу на те, що ОСОБА_3 зареєстрований у спірній квартирі за відсутності згоди банку, як іпотекодержателя, тому відсутні підстави для відмови у задоволенні позову щодо визнання ОСОБА_3 таким, що втратив право користування житловим приміщенням (а.с. 150-154зв.).

Також, не погоджуючись із судовим рішенням, ОСОБА_1 було подано апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, просить скасувати рішення та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі. Вказує, що суд першої інстанції при винесені судового рішення не застосував норми, що стосуються захисту майна дітей, оскільки у спірній квартирі, з самого народження по теперішній час зареєстровані ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Іншим житлом, ОСОБА_1 , в тому числі й неповнолітні діти не забезпечені, іншого майна, що придатне для проживання у володінні не мають. Неповнолітні діти мають сервітутне право користування квартирою (а.с. 177-178зв.).

14.02.2024 АТ КБ «ПриватБанк» було подано відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1 та зазначено, що власником квартири АДРЕСА_3 є АТ КБ «ПриватБанк», який звернувся до суду за захистом порушених прав, а саме усунення перешкод у користуванні приміщенням. В апеляційній скарзі відповідач маніпулює поняттями, вказуючи про позбавлення власності малолітніх дітей, оскільки ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не є малолітніми дітьми у розумінні СК України.

Крім того, у ОСОБА_2 та ОСОБА_3 відсутнє право власності на квартиру АДРЕСА_3 . Як було зазначено вище, їх реєстрація у вказаній квартирі відбулася без згоди позивача (а.с. 207-210).

Учасники справи в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Суд апеляційної інстанції визнав за можливе розглянути справу за відсутності осіб, які не з`явились, оскільки їх неявка не перешкоджає апеляційному розгляду справи (ч. 2 ст. 372 ЦПК України).

Заслухавши доповідь судді, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд доходить висновку, що апеляційна скарга банку підлягає частковому задоволенню, апеляційна скарга ОСОБА_1 не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог в частині визнання втратившим право користування спірним житловим приміщенням неповнолітнього ОСОБА_3 , 2008 р.н., суд першої інстанції виходив з того, що реєстрація місця проживання неповнолітнього в спірній квартирі, у судовому порядку не оспорювалася, тому вважається, що він набув права користування цим житлом на законних підставах.

Але погодитись із такими висновками у повній мірі не можливо з огляду на таке.

Як вбачається з матеріалів справи, 6.05.2007 між ЗАТ КБ «ПриватБанк» (в подальшому назву змінено на АТ КБ «ПриватБанк») та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № K2S4GK00260043.

Згідно п. 7.3 вказаного договору забезпечення виконання позичальником зобов`язань за даним кредитним договором виступає іпотека квартири АДРЕСА_4 (а.с. 10-13).

З метою забезпечення виконання своїх зобов`язань, 17.05.2007 між між ЗАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 укладено договір іпотеки № K2S4GK00260043, предметом якого є квартира АДРЕСА_4 (а.с.14-18).

31.08.2016 банк звернувся до ПН КМНО Швець Р.О. із заявою про реєстрацію за ним права власності на спірне майно. В подальшому, нотаріусом прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 02.09.2016, індексний номер 31200312, відповідно до якого вирішено провести державну реєстрацію права власності на спірну квартиру за банком (а.с. 19-21).

У свою чергу, відповідачі в судовому порядку оскаржували рішення про державну реєстрацію та їх обтяжень.

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 03.07.2018, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 14.02.2019 у справі № 759/4036/18 позов було задоволено. Постановою Верховного суду від 28.08.2019 по справі № 759/4036/18 у задоволенні позову ОСОБА_1 до АТ КБ «ПриватБанк» та ПН КМНО Швець Р.О. про скасування рішення про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно, відмовлено (а.с. 22-30).

Постановою Київського апеляційного суду від 30.01.2023 у справі № 759/22404/19 прийнято рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_4 до АТ КБ «ПриватБанк» та ПН КМНО Швець Р.О., треті особи Служба у справах дітей Святошинської РДА у м. Києві, ОСОБА_1 про захист права власності шляхом скасування запису про право власності відмовлено.

Згідно Витягу з реєстру територіальної громади м. Києва в спірному житловому приміщенні зареєстровані ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 (а.с. 51).

Правове регулювання звернення стягнення на іпотечне майно передбачено главою 49 «Забезпечення виконання зобов`язання» ЦК України та Законом України «Про іпотеку».

За змістом ч. 1 ст. 575 ЦК України та ст. 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека як різновид застави, предметом якого є нерухоме майно, - це вид забезпечення виконання зобов`язання, згідно з яким іпотекодержатель має право у разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, передбаченому цим Законом. У разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених ст. 12 цього Закону (ч. 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку»).

Відповідно до ч. 3 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду здійснюється відповідно до ст. 39 Закону України «Про іпотеку», ч. 3 якої, одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя виносить рішення про виселення мешканців за наявності підстав, передбачених законом, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення.

Виселення з іпотечного майна проводиться у порядку, встановленому законом (ч. 1 ст. 40 Закону України «Про іпотеку»).

При вирішенні питання щодо надання мешканцям житлового приміщення, з якого вони підлягають виселенню, важливо встановити факт придбання житла за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи.

Стаття 109 ЖК Української РСР, закріплює правило про неможливість виселення громадян без надання іншого жилого приміщення.

Законом України від 22.09.2011 № 3795-VI «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо врегулювання відносин між кредиторами та споживачами фінансових послуг» внесено зміни до ст. 109 ЖК Української РСР, згідно з якими виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку.

Громадянам, яких виселяють із жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду.

Частина 2 статті 109 ЖК УРСР установлює загальне правило про неможливість виселення громадян без надання іншого жилого приміщення. Як виняток, допускається виселення громадян без надання іншого жилого приміщення при зверненні стягнення на жиле приміщення, що було придбане громадянином за рахунок кредиту, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення.

Відповідно до ч. 1 ст. 379 ЦК України житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше жиле приміщення, призначені та придатні для постійного або тимчасового проживання в них.

Враховуючи норми ст. 109 ЖК УРСР та ст. 379 ЦК України, у поєднанні із главою 26 ЦК України, виселення без надання іншого житлового приміщення відбувається у тому разі, якщо саме це житлове приміщення було придбане за кредитні кошти.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Статтею 391 ЦК України врегульовано, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до норм ст. 589 ЦК України, ч. 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку», у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, установлених ст. 12 Закону України «Про іпотеку».

Згідно з положеннями статей 39, 40 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя виносить рішення про виселення мешканців за наявності підстав, передбачених законом, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом.

З огляду на те, що відповідачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зареєстровані в спірній квартирі, яка належить позивачу по справі - АТ КБ «ПриватБанк», та з урахуванням того, що спірна квартира придбана за рахунок кредиту банку, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення вимоги стосовно вказаних осіб та визнання їх такими, що втратили право користування спірним житловим приміщенням, тому апеляційна скарга ОСОБА_1 , яка діє в інтересах ОСОБА_2 не підлягає задоволенню.

Щодо визнання таким, що втратив право користування спірним житловим приміщенням ОСОБА_3 , то слід зазначити наступне.

Постановою Київського апеляційного суду від 30.01.2023 у справі № 759/22404/19 у задоволенні позову ОСОБА_4 до ПАТ КБ «ПриватБанк», ПН КМНО Швеця Р.О., треті особи: Служба у справах дітей Святошинськоі районної у м. Києві державної адміністрації, ОСОБА_1 про захист права власності шляхом скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, скасування запису про правд власності відмовлено.

Апеляційним судом зазначено на тому, що на адресу ОСОБА_1 було направлено письмову вимогу про повернення кредиту та попереджено, що у випадку невиконання або неналежного виконання порушеного зобов`язання у тридцятиденний строк з дня отримання цієї вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» зі спливом цього строку має намір продати предмет іпотеки, уклавши відповідний договір купівлі-продажу з будь-якою особою-покупцем, або звернути стягнення на предмет іпотеки у будь-який інший спосіб, передбачений законодавством України, кредитним договором та договором іпотеки. Вказана вимога була отримана ОСОБА_1 27.07.2016.

Також, у вказані справі встановлено, що на час укладення договору іпотеки від 17.05.2007р.н., малолітній ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , не мав права користуванні квартирою за адресою: АДРЕСА_2 , а ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , народився вже після укладення договору.

Згідно ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь т і самі особи або особа щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Відмовляючи в задоволені вимог щодо визнання ОСОБА_3 таким, що тратив право користування житловим приміщенням, судом першої інстанції зазначено на тому, що підстава, на якій місце проживання неповнолітнього ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_3 , реєструвалося в спірній квартирі, у судовому порядку не оспорювалася, тому вважається, що він набув права користування цим житлом на законних підставах.

Згідно частинами 1-3 статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Фізична особа, яка посягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна.

За змістом ч. 2 ст. 18 Закону України «Про охорону дитинства» діти - члени сім`ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем.

Відповідно до ст. 6 СК України, правовий статус дитини має особа до досягнення нею повноліття.

З наведеного вбачається, що до свого повноліття, дитина проживає разом із батьками, і має право користування приміщенням на рівні зі своїми батьками, не залежно від її реєстрації.

Разом з тим, ОСОБА_3 був зареєстрований у спірній квартирі за відсутності згоди банку, як іпотекодержателя. Тобто, реєстрація місця проживання, яка відбулась з порушенням вимог закону та договору іпотеки у спірній квартирі, що є предметом іпотеки, не може використовуватись учасниками цивільного обороту з метою уникнення звернення стягнення на предмет іпотеки та подальшого його продажу для погашення боргу.

Крім того, під час розгляду справи як в суді першої інстанції, так і в суді апеляційної інстанції, ані ОСОБА_1 , яка діє в інтересах ОСОБА_3 , ані Служба у справах дітей та сім`ї Святошинської РДА у м. Києві не заперечували проти задоволення позовних вимог.

З огляду на викладене, висновки суду першої інстанції про відсутність підстав для визнання ОСОБА_3 таким, що втратив право користування спірною квартирою, є помилковими, тому рішення суду в цій частині підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про задоволення заявленої позовної вимоги.

Позовна вимога про зняття відповідачів з реєстраційного обліку не може бути задоволена з огляду на її передчасність, оскільки, як визначено ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи.

Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про відмову у задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_1 , часткове задоволення апеляційної скарги банку, а рішення суду підлягає скасуванню в частині відмови у задоволенні вимог банку про визнання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 таким, що втратив право користування житловим приміщенням, та ухваленню в цій частині нового судового рішення про задоволення зазначеної позовної вимоги.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 268, 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах та інтересах малолітнього ОСОБА_2 , яка подана адвокатом Сподаром Андрієм Володимировичем, залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 23 листопада 2023 року в частині відмови у задоволенні вимоги про визнання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 таким, що втратив право користування житловим приміщенням скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення зазначеної вимоги.

Визнати ОСОБА_3 таким, що втратив право користування квартирою АДРЕСА_1 .

В іншій частині рішення залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках, передбачених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Суддя-доповідач

Судді