КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 листопада 2024 року м. Київ

Справа № 379/1739/23

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді-доповідача Ящук Т.І.,

суддів Кирилюк Г.М., Рейнарт І.М.,

за участю секретаря судового засідання Мех В.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу Комунального підприємства «Таращаблагоустрій», яка подана представником Веремієнко Валентиною Григорівною, на рішення Таращанського районного суду Київської області від 12 березня 2024 року, ухвалене у складі судді Зінкіна В.І.,

у справі за позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Таращаблагоустрій», третя особа - Таращанська міська рада про стягнення заборгованості по вихідній допомозі та середнього заробітку за період затримки розрахунку,

встановив:

У листопаді 2023 року позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом відповідача Комунального підприємства «Таращаблагоустрій», третя особа - Таращанська міська рада про стягнення заборгованості по вихідній допомозі та середнього заробітку за період затримки розрахунку, у якому просила суд:

-стягнути з КП «Таращаблагоустрій» на свою користь невиплачену вихідну допомогу при звільненні у розмірі не менше 27 659,69 грн;

-стягнути з КП «Таращаблагоустрій» на свою користь середній заробіток за весь період затримки розрахунку до дня ухвалення судового рішення, але не більш як за шість місяців, в розмірі 169 799,52 грн.

-стягнути з КР «Таращаблагоустрій» на свою користь витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 4000 грн.

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що з 01 листопада 1996 року, на підставі трудового договору, укладеного з Таращанською РТС, яка у подальшому була реорганізована в КП «Таращатепломережа», працювала на посаді касира- контролера, а після реорганізації - на посаді головного бухгалтера з 16 січня 1999 року.

27 червня 2023 року Таращанська міська рада прийняла рішення № 6285-43-VІІІ «Про припинення Комунального підприємства Таращанської міськради «Таращатепломережа»», яким КП «Таращатепломережа» припинено в результаті реорганізації шляхом приєднання до КП «Таращаблагоустрій», вказаним рішенням було створено відповідну комісію з припинення підприємства та визначено, що КП «Таращаблагоустрій» є правонаступником КП Таращанської міськради «Таращатепломережа» і до комісії з реорганізації переходить повністю управління юридичною особою, яка припиняється.

27 червня 2023 року їй було вручено попередження про звільнення з займаної посади за пунктом 1 статті 40 КЗпП України, у зв`язку із припиненням підприємства, та повідомлено, що звільнення відбудеться 27 серпня 2023 року з одночасною виплатою вихідної допомоги у вигляді середньомісячного заробітку.

Позивач зазначала, що 27 серпня 2023 року з наказом відповідач її не ознайомив, нарахування вихідної допомоги не провів.

31 серпня 2023 року вона звернулась за роз`ясненнями до керівника підприємства і їй було повідомлено про її звільнення з 29 серпня 2023 року. При цьому, ні наказу, ні трудової книжки їй вручено не було, розрахунок не проведено. Водночас, на прохання відповідача вона продовжувала виконувати свої обов`язки та готувала і подавала податкові звіти, останній з яких подала до податкової 17 жовтня 2023 року.

На пропозицію керівника КП «Таращаблагоустрій» вона самостійно нарахувала вихідну допомогу та зробила зміни до додатків 4 і 5 до передавального акту. Підготовлені документи передані КП «Таращаблагоустрій» з листом від 18 жовтня 2023 року № 993/03-06 до виконавчого комітету Таращанської міської ради.

Листом від 25 жовтня 2023 року № 440 -вих. відповідач повідомив їй, що не володіє інформацією щодо наказів про її звільнення, так як вона працювала в КП «Таращатепломережа», а в передавальному акті не зазначено кредиторської заборгованості з виплати їй вихідної допомоги, що, у свою чергу, виключає обов`язок із виплати розрахункових та вихідної допомоги.

Вказувала, що про своє звільнення 29 серпня 2023 року вона дізналася 30 серпня 2023 року, проте з відповідним наказом не була ознайомлена. Відповідач письмово не повідомив про нараховані їй суми, належні при звільненні, та не здійснив виплату належних коштів та вихідної допомоги при звільненні, яка складає 27 659,69 грн.

У зв`язку з тим, що відповідач не провів повний розрахунок при її звільнені, з відповідача також підлягає стягненню середній заробіток за період затримки розрахунку, але не більш як за шість місяців, з 30 серпня 2023 року до 29 лютого 2024 року в розмірі 169 799,52 грн.

Рішенням Таращанського районного суду Київської області від 12 березня 2024 року позовні вимоги задоволено в повному обсязі.

Стягнуто з КП «Таращаблагоустрій» на користь ОСОБА_1 заборгованість по вихідній допомозі в розмірі 27 659,69 грн. та середній заробіток за період затримки розрахунку в розмірі 169 799,52 грн.

Стягнуто з КП «Таращаблагоустрій» на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 1073,60 грн. та витрати на правову допомогу в розмірі 4000 грн.

Стягнуто з КП «Таращаблагоустрій» на користь держави судовий збір в розмірі 1073,60 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду, представник КП «Таращаблагоустрій» - Веремієнко В. Г. звернулась з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та порушення норм процесуального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Вказує, що суд неповно дослідив обставини справи, не надав їм належної правової оцінки та дійшов помилкових висновків при вирішенні спору.

Так, вина КП «Таращаблагоустрій» у порушенні права ОСОБА_1 на виплату у день звільнення сум, належних їй при звільненні, відсутня, оскільки підприємство не було зобов`язане виконувати вимоги статті 116 КЗпП України, здійснювати контроль щодо виконання таких вимог, або будь яким іншим чином впливати на дотримання цих вимог.

Вважає, що будь-які належні і допустимі докази того, що при звільненні позивачу підлягала виплаті та не була виплачена саме вихідна допомога у зв`язку зі звільненням в порядку, передбаченому пунктом 1 частини 1 статті 40 КЗпП України, надано не було.

Звертає увагу на те, що позивач, як головний бухгалтер КП Таращанської міської ради «Таращатепломережа» та як секретар Комісії з припинення цього підприємства, до 19 жовтня 2023 року, а саме до дати ліквідації підприємства, мала можливість оформити будь-які бухгалтерські документи, в тому числі довідки про доходи, розрахункові листи, оборотно-сальдові відомості, зазначивши про наявність заборгованості.

У наказі від 29 серпня 2023 року № 12-ОС «Про звільнення» відсутня вказівка на обов`язок здійснення ОСОБА_1 виплати вихідної допомоги у порядку, передбаченому КЗпП України. Також в даному наказі, як і в трудовій книжці ОСОБА_1 відсутнє повне формулювання підстави звільнення з посиланням на відповідний пункт і статтю КЗпП України, за нормами якої проводилось звільнення.

Враховуючи відсутність посилання на конкретний пункт КЗпП України у наказі про звільнення та трудовій книжці ОСОБА_1 , підприємство не мало змоги використовувати їх як безспірне підтвердження факту виникнення обов`язку здійснити виплату вихідної допомоги, оскільки така допомога нерозривно поєднана зі звільненням в порядку, передбаченому пунктом 1 частини 1 статті 40 КЗпП України.

Заявник вважає, що зазначені в квитанціях від 16 жовтня 2023 року № 1 та від 17 жовтня 2023 року № 2 дані про їх направлення не можуть бути визнані як достовірні, оскільки інформація про суми нарахованого доходу до таких документів формувалась та відображалась в бухгалтерській звітності після завершення третього кварталу 2023 року за участю ОСОБА_1 , в той час, коли вона вже вважала, що її право на виплату вихідної допомоги було порушено, а тому, як єдиний працівник, що здійснював бухгалтерський облік, вплинула на відображення сум, належних їй до виплати.

Звертає увагу на те, що надані позивачем документи не містять відомостей, що різниця між нарахованим у сумі 78 505,08 грн та виплаченим у сумі 50 848,39 грн доходами складається з боргу по вихідній допомозі, а не з суми інших виплат, що гарантуються працівнику, зокрема заробітної плати, компенсації за невикористані відпустки, додаткових гарантій, передбачених колективним договором, тощо.

Вважає, що факт звільнення позивача з КП Таращанської міської ради «Таращатепломережа» не може бути підставою для задоволення позовних вимог, оскільки виплата вихідної допомоги пов`язана з певною підставою звільнення, а не з самим фактом звільнення.

Крім того, вважає, що з огляду на відсутність законодавчо визначеного моменту переходу прав та обов`язків реорганізованого підприємства до правонаступника, наявність рішення Таращанської міської ради № 6285-43-/111 з вказівкою на обов`язок Комісії з реорганізації здійснювати управління КП Таращанської міської ради «Таращатепломережа» до моменту його ліквідації та законодавчо встановленого обов`язку проведення державної реєстрації змін до відомостей, що містяться в Єдиному державному реєстрі щодо правонаступництва юридичної особи, відсутні належні та допустимі докази правонаступництва КП «Таращаблагоустрій» до моменту ліквідації КП Таращанської міської ради «Таращатепломережа», а, відтак, включення періоду з 30 серпня 2023 року до 20 жовтня 2023 року до розрахунку середнього заробітку є безпідставним.

Окрім цього, суд першої інстанції необґрунтовано збільшив суму позовних вимог в частині середньомісячного заробітку за весь час затримки розрахунку з 75 895,24 грн до 169 799,52 грн.

У письмових поясненнях представник Таращанської міської ради - Кривошеєв М. Ю. зазначає, що на підставі пункту 1 статті 40 КЗпП України ОСОБА_1 , яка була включена до комісії з припинення, 27 червня 2023 року була повідомлена про заплановане звільнення у зв`язку з припиненням юридичної особи - КП Таращанської міської ради «Таращатепломережа» та приєднання його до КП «Таращаблагоустрій», що підтверджується копією повідомлення про заплановане звільнення, яке знаходиться в матеріалах справи та містить відмітку про отримання ОСОБА_1 .

На цей факт КП «Таращаблагоустрій» звертало увагу під час розгляду справи в суді першої інстанції, який не був спростований ОСОБА_1 .

Відповідно до змісту позовної заяви, що позивач надала суду недостовірну інформацію, проте суд першої інстанції, всупереч положенням статей 2, 6, 10 ЦПК України, задовольнив позовні вимоги ОСОБА_1 , чим порушив право КП «Таращаблагоустрій» на всебічний та об`єктивний розгляд справи.

Таращанська міська рада вважає, що факт наявності у КП «Таращаблагоустрій» заборгованості з виплати вихідної допомоги перед ОСОБА_1 в суді першої інстанції остання не довела, оскільки не перебувала в трудових відносинах з КП «Таращаблагоустрій», тому обов`язку здійснювати розрахунок при звільненні ОСОБА_1 у підприємства, як роботодавця, не виникало, а відомості щодо наявності кредиторської заборгованості станом на дату подачі позову відсутні. Таким чином обов`язок здійснити розрахунок як правонаступника КП Таращанської міської ради «Таращатепломережа» теж відсутній.

Враховуючи те, що КП «Таращаблагоустрій» не здійснювало розрахунок з ОСОБА_1 при звільненні, та відсутність кредиторської заборгованості згідно передавального акту, заявник вважає, що будь-яка вина підприємства з прострочення здійснення розрахунку відсутня, оскільки не доведено факту наявності боргу у КП «Таращаблагоустрій» перед позивачем та відсутнє будь яке документальне підтвердження наявності заборгованості з виплати вихідної допомоги.

Позивач не надала доказів, які б беззаперечно свідчили про наявність саме у КП «Таращаблагоустрій», як правонаступника КП Таращанської міської ради «Таращатепломережа», заборгованості перед позивачем із виплати вихідної допомоги та розміру середнього заробітку, водночас позовні вимоги про стягнення середнього заробітку за весь період затримки розрахунку є похідними від вимог про стягнення вихідної допомоги.

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Рябчук В.М. просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін як таке, що ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Заперечувала в повному обсязі проти доводів апеляційної скарги представника відповідача КП «Таращаблагоустрій» та пояснень у справі представника третьої особи Таращанської міської ради.

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 - Рябчук В. М. заперечила проти доводів апеляційної скарги, вважала їх необґрунтованими, просила залишити рішення суду першої інстанції без змін.

Представники відповідача та третьої особи в судове засідання не з`явились, про розгляд справи повідомлені належним чином, у матеріалах справи наявні заяви про розгляд справи без участі їх представників.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника позивачки, з`ясувавши обставини справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з такого.

Обґрунтовуючи підстави позову, позивач посилалась на те, що при її звільненні на підставі пункту 1 статті 40 КЗпП України відповідач не провів з нею належний розрахунок, не сплатив заборгованість по вихідній допомозі та середній заробіток за період затримки розрахунку, у зв`язку з чим просила захистити її порушене право в у судовому порядку.

Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції, виходив із обґрунтованості позовних вимог та доведеності позивачем обставин, на які вона посилалася, як на підставу своїх вимог.

Апеляційний суд погоджується з такими висновками суду першої інстанції, оскільки вони є обґрунтованими, відповідають обставинам справи і вимогам закону.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, з 16 січня 1999 року до 29 серпня 2023 року ОСОБА_1 перебувала у трудових відносинах із КП Таращанської міської ради «Таращатепломережа» та працювала на посаді головного бухгалтера, що підтверджується відповідними записами у трудовій книжці.

Рішенням Таращанської міської ради від 27 червня 2023 року № 6285-43-VІІІ «Про реорганізацію комунального підприємства Таращанської міської ради «Таращатепломережа»», КП Таращанської міської ради «Таращатепломережа» припинено в результаті реорганізації шляхом приєднання до КП «Таращаблагоустрій»; утворено комісію з припинення КП ТМР «Таращатепломережа» та затверджено її склад згідно додатку; визначено, що КП «Таращаблагоустрій» є правонаступником всього майна, прав та обов`язків КП ТМР «Таращатепломережа», що реорганізовується, шляхом приєднання до КП «Таращаблагоустрій».

Згідно з додатком до рішення Таращанської міської ради від 27 червня 2023 року № 6285-43-VІІІ позивача включено до складу комісії з припинення КП ТМР «Таращатепломережа» шляхом приєднання до КП «Таращаблагоустрій» секретарем комісії.

27 червня 2023 року КП ТМР «Таращатепломережа» вручило ОСОБА_1 повідомлення про заплановане звільнення, згідно якого позивач була попереджена про наступне звільнення з посади головного бухгалтера КП «Таращатепломережа» на підставі пункту 1 статті 40 КЗпП України, яке відбудеться 27 серпня 2023 року, з виплатою вихідної допомоги у розмірі середньомісячного заробітку, у зв`язку з припиненням юридичної особи - КП ТМР «Таращатепломережа» шляхом приєднання до КП «Таращаблагоустрій» (рішення сесії Таращанської міської ради від 27 червня 2023 року № 6285-43-VІІІ).

Рішенням Таращанської міської ради від 29 серпня 2023 року № 6583-50-VІІІ «Про затвердження передавального акта комунального підприємства Таращанської міської ради «Таращатепломережа»» затверджено передавальний акт щодо майна, усіх прав та обов`язків КП Таращанської міської ради «Таращатепломережа», що переходять правонаступнику - КП «Таращаблагоустрій».

Відповідно до передавального акту від 28 серпня 2023 року з додатками 1-5, затвердженого рішенням Таращанської міської ради від 29 серпня 2023 року № 6583-50-VІІІ, правонаступництво щодо майна, усіх прав та обов`язків КП ТМР «Таращатепломережа» після його реорганізації шляхом приєднання переходить правонаступнику КП «Таращаблагоустрій».

Згідно з наказом КП Таращанської міської ради «Таращатепломережа» від 29 серпня 2023 року № 12-ОС «Про звільнення» позивача звільнено з роботи з 29 серпня 2023 року у зв`язку зі скороченням посади.

З 29 серпня 2023 року до 12 березня 2024 року (день ухвалення судового рішення) копію вказаного наказу, письмове повідомлення про нараховані та виплачені суми при звільненні позивач не отримала, вихідну допомогу у розмірі середньомісячного заробітку їй не виплачено. Вказаний факт сторони визнали та не оспорювали.

В книзі обліку руху трудових книжок КПТМ «Таращатепломережа», зокрема в графі «Розписка працівника в одержанні трудової книжки» міститься підпис, датований 29 серпня 2023 року про те, що ОСОБА_1 , головний бухгалтер, отримала трудову книжку.

31 серпня 2023 року позивач звернулася із заявою до директора КП «Таращаблагоустрій», в якій просила негайно виплатити їй вихідну допомогу у розмірі середньомісячного заробітку у зв`язку зі звільненням її з посади головного бухгалтера за скороченням чисельності штату.

19 жовтня 2023 року ОСОБА_1 звернулася із заявою до директора КП «Таращаблагоустрій», в якій просила видати їй копію наказу про звільнення, довідку про заборгованість по заробітній платі та невикористаної відпустки, довідку про розмір вихідної допомоги при звільненні та відомості з журналу обліку трудових книжок.

16 жовтня 2023 року позивач звернулася із заявою до голови Таращанської міської ради, в якій просила допомогти їй у вирішенні питання про отримання вихідної допомоги у розмірі середньомісячного заробітку.

Листом від 18 жовтня 2023 року № 993/03-06 вих-23 звернення позивача від 16 жовтня 2023 року Виконавчий комітет Таращанської міської ради направив за належністю до КП «Таращаблагоустрій».

На звернення позивача від 16 жовтня 2023 року КП «Таращаблагоустрій» листом від 25 жовтня 2023 року № 440-вих. повідомило, що не має можливості здійснити виплату вихідної допомоги у розмірі середньомісячного заробітку позивачу у зв`язку з відсутністю відомостей, що свідчать про факт наявності такої заборгованості.

Згідно інформації з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань КП Таращанської міської ради «Таращатепломережа» припинено 19 жовтня 2023 року на підставі рішення щодо реорганізації.

Відповідно до відомостей про нарахування заробітної плати книги «Обліку по розрахунках заробітної плати» позивачу нарахована заробітна плата за червень 2023 року в сумі 28 833,57 грн, за липень 2023 року - 26 479,81 грн.

Згідно розрахункового листка на оплату за дні відпустки КП ТМР «Таращатепломережа» позивачу нараховано заробітну плату за червень 2023 року в розмірі 28 833,57 грн, за липень 2023 року - 2479,81 грн.

Відповідно до відомостей з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про джерела/суми нарахованого доходу, нарахованого (перерахованого) податку та військового збору станом на 20 листопада 2023 року та на 23 січня 2024 року КП «Таращатепломережа» нарахувало позивачу заробітну плату за серпень 2023 року в розмірі 78 505,08 грн.

Згідно Індивідуальних відомостей про застраховану особу з Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування Пенсійного фонду України КП ТМР «Таращатепломережа» нарахувало фактичний заробіток позивачу за серпень 2023 року в сумі 78 505,08 грн, страхові внески сплачено.

За даними відомостей про суми нарахованого доходу, утриманого та сплаченого податку на доходи фізичних осіб та військового збору (Додаток 4 ДФ до Податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податків - фізичних осіб, і сум утриманого з них податку, а також сум нарахованого єдиного внеску) за ІІІ квартал 2023 року, поданого 16 жовтня 2023 року до Таращанської державної податкової інспекції ГУ ДПС у Київській області КП ТМР «Таращатепломережа», позивачу за серпень 2023 року нараховано доходу в сумі 78 505,08 грн.

Згідно з архівною довідкою від 30 січня 2024 року № 38/05-08, виданою Комунальною установою Таращанської міської ради «Трудовий архів», КП ТМР «Таращатепломережа» за серпень 2023 року нарахувало ОСОБА_1 заробітну плату в сумі 78 505,08 грн. Вказана довідка видана на основі оригіналів відомостей нарахування заробітної плати працівникам КП ТМР «Таращатепломережа» за 2023 рік; згідно такої відомості позивачу нарахована вихідна допомога за серпень 2023 року в розмірі 27 656,69 грн.

У справі, яка є предметом апеляційного перегляду, позивач звернулась із позовом до відповідача про стягнення заборгованості по вихідній допомозі та середнього заробітку за період затримки розрахунку. Вказуючи на порушення відповідачем вимог трудового законодавства щодо виплати вказаних сум при її звільненні на підставі пункту 1 статті 40 КЗпП України, просила позов задовольнити.

Даний спір пов`язаний із правом позивача на стягнення з відповідача вихідної допомоги та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні

Статтею 21 КЗпП України передбачено, що трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Відповідно до частини четвертої статті 36 КЗпП України у разі зміни власника підприємства, а також у разі його реорганізації (злиття, приєднання, поділу, виділення, перетворення) дія трудового договору працівника продовжується. Припинення трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу можливе лише у разі скорочення чисельності або штату працівників (пункт 1 частини першої статті 40 КЗпП України).

Пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України (тут і далі - у редакції, чинній на час звільнення) визначено, що трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Статтею 43 Конституції України встановлено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується, та на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Статтею 44 КЗпП України передбачено, що при припиненні трудового договору з підстав, зазначених у пункті 6 статті 36 та пунктах 1, 2 і 6 статті 40, пункті 6 частини 1 статті 41 цього Кодексу, працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі не менше середнього місячного заробітку.

Стаття 47 КЗпП закріплює обов`язок роботодавця провести розрахунок з працівником, а статтею 116 КЗпП гарантовані строки розрахунку при звільнені.

Таким чином, Закон покладає на роботодавця провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. У разі невиконання такого обов`язку виникають передбачені статтею 117 КЗпП правові підстави для застосування матеріальної відповідальності.

У статті 116 КЗпП України вказано, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен у зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Відповідно до статті 117 КЗпП України у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26 лютого 2020 року у справі

№ 821/1083/17 зазначила, що належними звільненому працівникові сумами необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право станом на дату звільнення згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем (заробітна плата, компенсація за невикористані дні відпустки, вихідна допомога тощо).

Оскільки ухвалення судового рішення про стягнення з роботодавця виплат, які передбачені після звільнення, за загальними правилами, встановленими ЦК України, не припиняє відповідний обов`язок роботодавця, то відшкодування, передбачене статтею 117 КЗпП України, спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця, у спосіб, який спеціально передбачений для трудових відносин, за весь період такого невиконання, у тому числі й після прийняття судового рішення.

Зазначена правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 травня 2020 року у справі № 810/451/17.

Суд, установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі статті 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

У цій справі суд першої інстанції встановив, що відповідач порушив строк виплати вихідної допомоги позивачу.

Заперечуючи проти стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні на підставі статті 117 КЗпП України, відповідач посилався, зокрема, на відсутність його вини в затримці розрахунку.

У постанові від 16 січня 2019 року у справі № 335/9304/17-ц (провадження № 61- 42966св18) Верховний Суд зазначив, що відсутність своєї вини повинен довести роботодавець. Про відсутність вини власника або уповноваженого ним органу при невиконанні обов`язку щодо проведення розрахунку із звільненим працівником у строк, передбачений статтею 116 КЗпП України, може свідчити лише наявність форс-мажорних обставин.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26 жовтня 2022 року у справі № 905/857/19 (провадження № 12-56гс21) виклала висновок, що нормами трудового законодавства не передбачено підстав для звільнення роботодавця від виплати працівникові заробітної плати у випадку наявності обставин непереборної сили. При цьому відступила від висновку Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 10 жовтня 2019 року у справі № 243/2071/18 (провадження № 61-48088сво18) про те, що заробітна плата є відповідальністю в розумінні статті 617 ЦК України, від якої роботодавець може бути звільнений внаслідок випадку або непереборної сили.

Крім того, Велика Палата Верховного Суду зазначила, що єдиним належним документом, який підтверджує настання обставин непереборної сили (форс-мажору), як підстави для звільнення від відповідальності за невиконання (неналежного виконання) зобов`язань - є сертифікат, виданий у порядку та на підставі статті 14-1 Закону «Про торгово-промислові палати в Україні».

Середній заробіток працівника визначається відповідно до статті 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100.

З урахуванням цих норм, середньомісячна заробітна плата працівника обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана виплата. Відповідно до п. 5 розділу ІV Порядку основою для визначення загальної суми заробітку є середньоденна заробітна плата працівника, яка згідно з пунктом 8 цього Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством - календарних днів за цей період.

Під час розгляду цієї справи суд першої інстанції встановив, що позивач працювала на посаді головного бухгалтера КП Таращанської міської ради «Таращатепломережа» з 16 січня 1999 року до 29 серпня 2023 року.

29 серпня 2023 року позивача звільнено з посади головного бухгалтера в зв`язку зі скороченням посади, про що свідчить наказ відповідача від 29 серпня 2023 року № 12-ОС.

Відповідно до статті 44 КЗпП України у позивача, трудовий договір якої був припинений на підставі пункту 1 статті 40 цього Кодексу, виникло право на виплату вихідної допомоги у розмірі не менше середнього місячного заробітку.

В день звільнення позивача 29 серпня 2023 року, всупереч вимогам статті 47 КЗпП України, КП Таращанської міської ради «Таращатепломережа» не видало їй копії наказу про звільнення, письмового повідомлення про нараховані та виплачені їй суми при звільненні та не здійснило виплату вихідної допомоги в розмірі середньомісячного заробітку.

Вказаний факт відповідач не спростував.

Згідно відомостей про нарахування заробітної плати працівникам КП ТМР «Таращатепломережа» позивачу нарахована вихідна допомога за серпень 2023 року в розмірі 27 656,69 грн.

Повно та всебічно встановивши обставини справи, врахувавши та надавши оцінку їм та наданим доказам, врахувавши наведені вище правові висновки Верховного Суду, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про обґрунтованість вимог позивача про стягнення вказаної вихідної допомоги.

При цьому, визначаючи розмір середнього заробітку для обчислення вихідної допомоги, який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, суд вірно виходив із відомостей нарахованої заробітної плати книги «Обліку по розрахунках заробітної плати», згідно яких нарахована позивачу заробітна плата за червень 2023 року - 28 833,57 грн за відпрацьовані 22 робочих дні, за липень 2023 року - 26 479,81 грн за відпрацьований 21 робочий день. Середньоденна заробітна плата позивача, яка обчислена відповідно до вимог Постанови КМУ від 08 лютого 1995 року № 100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати», визначається шляхом ділення сукупного заробітку за червень 2023 року та липень 2023 року на кількість робочих днів у цьому періоді (28 833,57 грн + 26479,81 грн = 55313,38 : 43 робочих дні), та становить 1286,36 грн. Таким чином, стягненню підлягає вихідна допомога у розмірі 27 656,69 грн (1286,36 грн. х 21,5 ( середньомісячна кількість робочих днів).

Окрім того, враховуючи, що роботодавець не виплатив належні при звільнені позивачу суми та не надав належних доказів, що зазначені ним обставини стали перешкодою для своєчасного розрахунку з нею, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що відповідно до статті 117 КЗпП України (у редакції, чинній на час звільнення та на час виплати) він повинен компенсувати позивачу розмір середнього заробітку за час затримки виплати належних їй сум, але не більш як за шість місяців.

Суд вірно зазначив, що середньоденна заробітна плата позивача визначається шляхом ділення сукупного заробітку за червень 2023 року та липень 2023 року на кількість робочих днів у цьому періоді (28 833,57 грн + 26 479,81 грн = 55 313,38 : 43 робочих дні), та становить 1286,36 грн.

Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику, здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді.

За частиною першою статті 117 КЗпП України середній заробіток повинен бути виплачений працівнику за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців, тобто з 30 серпня 2023 року до 29 лютого 2024 року; кількість робочих днів у вказаному періоді - 132.

Ураховуючи наведене, суд першої інстанції обґрунтовано вважав, що на користь позивача підлягає стягненню середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 30 серпня 2023 року до 29 лютого 2024 року включно у сумі 169 799,52 грн (132 робочих дні х 1286,36 грн середньоденної заробітної плати = 169 799,52 грн).

Суд першої інстанції правильно застосував норми матеріального права у спірних правовідносинах та не допустив порушень норм процесуального права, які б давали підстави для скасування оскарженого судового рішення, тому доводи апеляційної скарги з цього приводу є безпідставними.

Доводи апеляційної скарги про те, що позивач не перебувала в трудових відносинах з КП «Таращаблагоустрій», тому обов`язку здійснювати розрахунок при її звільненні у підприємства, як роботодавця, не виникало, колегія суддів відхиляє, виходячи з такого.

Як вбачається з матеріалів справи та встановив суд першої інстанції, рішенням Таращанської міської ради від 27 червня 2023 року № 6285-43-VІІІ «Про припинення Комунального підприємства Таращанської міської ради «Таращатепломережа»», комунальне підприємство Таращанської міської ради «Таращатепломережа» припинено в результаті реорганізації шляхом приєднання до КП «Таращаблагоустрій».

Рішенням Таращанської міської ради від 29 серпня 2023 року № 6583-50-VІІІ «Про затвердження передавального акта комунального підприємства Таращанської міської ради «Таращатепломережа»» затверджено передавальний акт щодо майна, усіх прав та обов`язків КП Таращанської міської ради «Таращатепломережа», що переходять правонаступнику - КП «Таращаблагоустрій».

З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що моментом переходу всього майна, прав та обов`язків від правопопередника - КП ТМР «Таращатепломережа» до правонаступника - КП «Таращаблагоустрій» є 28 серпня 2023 року - день підписання передавального акту з додатками 1-5, затвердженого рішенням Таращанської міської ради від 29 серпня 2023 року № 6583-50-VІІІ.

Також установлено, що 19 жовтня 2023 року КП Таращанської міської ради «Таращатепломережа», згідно інформації з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, припинено на підставі рішення щодо реорганізації.

Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 14 вересня 2020 року у справі № 296/443/16-ц (провадження № 61-16634сво19) дійшов висновку про те, що згідно з частинами першою, п`ятою статті 104 ЦК України юридична особа припиняється в результаті реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації. У разі реорганізації юридичних осіб майно, права та обов`язки переходять до правонаступників. Юридична особа є такою, що припинилася, з дня внесення до єдиного державного реєстру запису про її припинення.

Відповідно до частин другої, третьої статті 107 ЦК України після закінчення строку для пред`явлення вимог кредиторами та задоволення чи відхилення цих вимог комісія з припинення юридичної особи складає передавальний акт (у разі злиття, приєднання або перетворення) або розподільчий баланс (у разі поділу), який має містити положення про правонаступництво щодо майна, прав та обов`язків юридичної особи, що припиняється шляхом поділу, стосовно всіх її кредиторів та боржників, включаючи зобов`язання, які оспорюються сторонами. Передавальний акт та розподільчий баланс затверджуються учасниками юридичної особи або органом, який прийняв рішення про її припинення, крім випадків, встановлених законом.

Тлумачення вказаних норм свідчить, що у статтях 104 ЦК та 107 ЦК України не визначається момент переходу прав та обов`язків від юридичної особи, яка припиняється шляхом приєднання. Такий момент не може пов`язуватися із внесення запису до державного реєстру про припинення юридичної особи, яка приєднується. При реорганізації шляхом приєднання немає значення, чи вказано в передавальному акті про правонаступництво щодо певного майна, прав чи обов`язків. Внаслідок приєднання правонаступником є лише одна особа і будь-який розподіл прав та обов`язків при такому виді реорганізації неможливий.».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 червня 2020 року в справі № 910/5953/17 (провадження № 12-98гс19) вказано, що при реорганізації в формі злиття немає значення, чи вказано в передавальному акті про правонаступництво щодо певного майна, прав чи обов`язків. Адже правонаступник лише один, що унеможливлює виникнення будь-яких спорів щодо переходу майна, прав чи обов`язків. Отже, лише при припиненні суб`єкта господарювання шляхом поділу в розподільчому балансі визначається правонаступництво. Внаслідок же злиття, приєднання або перетворення правонаступником є лише одна особа і будь-який розподіл прав та обов`язків при таких видах реорганізації неможливий.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 червня 2020 року в справі № 910/5953/17 (провадження № 12-98гс19) зазначила, що: «якщо припустити, що правонаступництво настає лише з моменту державної реєстрації припинення юридичної особи, то це призведе до можливостей порушення прав кредиторів, які протягом значного періоду часу не зможуть звернутися з вимогами до новоствореної юридичної особи, яка отримає все майно правопопередника, але не буде нести відповідальність за його зобов`язаннями».

У постанові Верховного Суду від 02 квітня 2019 року у справі №5026/1056/2012 вказано, що за загальним правилом, правонаступництво - це перехід прав і обов`язків від одного суб`єкта до іншого. Правонаступництво є самостійною підставою заміни кредитора у зобов`язанні, його слід розглядати як певний юридичний механізм похідного правонабуття, за яким до правонаступника переходять суб`єктивні права та обов`язки попередника. Правонаступництво для юридичних осіб може наставати в разі їх припинення з правонаступництвом.

Припинення юридичної особи з правонаступництвом, тобто реорганізація юридичної особи, може проводитися у формі злиття, приєднання, поділу або перетворення.

Виходячи з наведених положень статті 107 ЦК України, у разі реорганізації юридичної особи шляхом її приєднання факт настання правонаступництва безпосередньо пов`язаний з моментом передання прав та обов`язків від правопопередника до правонаступника. У вирішенні питань, пов`язаних з таким правонаступництвом, судам необхідно здійснювати аналіз доказів переходу відповідних прав і обов`язків (висновок про застосування норм права, який викладений в постанові Верховного Суду від 31.05.2018 у справі № 910/1879/17).

Під час реорганізації юридичної особи шляхом приєднання передання майна, прав та обов`язків від правопопередника до правонаступника здійснюється на підставі передавального акту, в якому має бути чітко зазначено про суть та обсяг прав і обов`язків, що передаються. Разом з тим момент переходу прав і обов`язків до правонаступника визначається днем підписання передавального акту, і тому може не співпадати у часі з моментом здійснення реорганізації підприємства, тобто включенням запису про припинення юридичної особи до державного реєстру.

Оскільки КП ТМР «Таращатепломережа» було припинено у відповідності з чинним законодавством, зокрема на підставі статей 104-107 ЦК України, та до його правонаступника - КП «Таращаблагоустрій» перейшло все майно, права та обов`язки КП ТМР «Таращатепломережа», тобто відбулося повне (універсальне) правонаступництво, безпідставними є доводи апеляційної скарги про те, що в трудових відносинах з КП «Таращаблагоустрій» позивач не перебувала, тому обов`язку здійснити розрахунок при її звільненні у відповідача не виникало. Суд першої інстанції правильно звернув увагу на те, що зазначені обставини не звільняють КП «Таращаблагоустрій», як правонаступника всього майна, прав та обов`язків КП ТМР «Таращатепломережа» від виконання вимог чинного трудового законодавства в частині дотримання прав позивача на своєчасну та повну виплату вихідної допомоги.

Доводи апеляційної скарги з цього приводу висновків суду не спростовують, на законність оскаржуваного судового рішення не впливають, зводяться до власного тлумачення заявником норм права.

Посилання представника відповідача, що суд першої інстанції порушив норми процесуального права та вийшов за межі позовних вимог, оскільки позивач просила суд стягнути середній заробіток у сумі 75 895,24 грн., а судом ухвалено рішення про стягнення середнього заробітку на суму 169 799 грн. 52 коп., колегія суддів вважає безпідставними, оскільки відповідно до змісту позовної заяви, зазначена у ній сума середнього заробітку визначена на день звернення до суду, при цьому позивач просила стягнути середній заробіток за весь період затримки розрахунку по день ухвалення судового рішення.

Разом з тим, враховуючи приписи ст. 117 КЗпП України в редакції Закону № 2352-IX від 01.07.2022, нарахування середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку обмежено цією нормою періодом - не більш як за шість місяців, тому суд правильно прийняв для розрахунку період з 30 серпня 2023 року по 29 лютого 2024 року.

Інші доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на доказах та законі, зводяться до переоцінки доказів, яким було надано належної оцінки судом, і не спростовують висновків суду першої інстанції.

Таким чином, суд першої інстанції правильно встановив правову природу заявленого позову, в достатньому обсязі визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку в силу вимог статей 12, 13, 81, 89 ЦПК України, правильно встановив обставини справи, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам статей 263, 264 ЦПК України, підстави для його скасування з мотивів, які викладені в апеляційній скарзі, відсутні.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів заявника та їх відображення в рішенні суду першої інстанції, питання вичерпності висновків суду першої інстанції, апеляційний суд виходить з того, що у справі, що розглядається, учасникам спору було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, а доводи, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують обґрунтованих та правильних по суті висновків суду.

Відповідно до статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає обставинам справи, ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Згідно зі статтею 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Частиною 2 статті 141 ЦПК України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до частини 13 статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до частин 1, 2, 3 статті 134 ЦПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.

Частинами 2-4 статті 137 ЦПК України визначено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до частин 5, 6 статті 137 ЦПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Разом з тим, відповідно до пунктів 1, 2 частини 3 статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.

Частиною 8 статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

У поданій до суду апеляційної інстанції заяві представник ОСОБА_1 - адвокат Рябчук В. М. просила суд стягнути із відповідача на її користь витрати на правничу допомогу у розмірі 10 000 грн.

12 червня 2024 року ОСОБА_1 уклала із адвокатом Рябчук В. М. договір про надання правової допомоги № 06/24.

За договором про надання правової допомоги від 12 червня 2024 року між ОСОБА_1 та адвокатом Рябчук В. М. складено та підписано акт приймання-передачі наданої правової допомоги, за яким загальна вартість наданої адвокатом правової допомоги клієнту у справі № 379/1739/23 за період 12 червня 2024 року до 30 жовтня 2024 року склала 10 000 грн, що включає в себе вартість вивчення апеляційної скарги, консультацію клієнта, узгодження правової позиції, вивчення пояснення по суті справи третьої особи на стороні позивача, підготовку відзиву на апеляційну скаргу, представництво в суді, підготовку клопотання.

За висновком, викладеним у пункті 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19), при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Вирішуючи питання про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, суд має пересвідчитись що заявлені витрати є співмірними зі складністю справи, а наданий адвокатом обсяг послуг і витрачений час на надання таких послуг відповідають критерію реальності таких витрат. Також суд має врахувати розумність розміру витрат на професійну правничу допомогу та чи не буде їх стягнення становити надмірний тягар для іншої сторони.

Таким чином, суд може зменшити розмір судових витрат, якщо: заявлені судові витрати завищені, враховуючи обставини справи (ціна позову, тривалість справи, виклик свідків, призначення експертизи тощо); суду не було надано достатніх доказів фактичного здійснення витрат (відсутні акт прийому-передачі юридичних послуг, платіжне доручення та квитанції про сплату за надані послуги тощо); заявлені судові витрати були недоцільні або не обов`язкові (не підтверджена нагальна потреба у вивченні додаткових джерел права, завищений обсяг часу на технічну підготовку документів тощо).

У додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 в справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19) зазначено, що саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.

Враховуючи вищевикладені висновки Верховного Суду, приймаючи до уваги обсяг вчинених процесуальних дій представником ОСОБА_1 - адвокатом Рябчук В. М., обсяг виконаної адвокатом роботи, враховуючи складність справи, виходячи з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), принципи співмірності та розумності судових витрат, критерій розумності їхнього розміру, враховуючи відсутність заперечень зі сторони відповідача щодо розміру витрат, виходячи з конкретних обставин справи, а також з огляду на необхідність застосування принципів обґрунтованості та пропорційності розміру судових витрат до предмета спору з урахуванням ціни позову, що визначені ч. 3 ст. 141 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для зменшення заявленої суми судових витрат в розмірі 10 000 грн та стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції в розмірі 7000 грн.

Керуючись ст. ст. 268, 367, 368, 374 - 375, 381 - 383 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу Комунального підприємства «Таращаблагоустрій», яка подана представником Веремієнко Валентиною Григорівною, - залишити без задоволення.

Рішення Таращанського районного суду Київської області від 12 березня 2024 року - залишити без змін.

Стягнути з Комунального підприємства «Таращаблагоустрій» на користь ОСОБА_1 витрати на правову допомогу в суді апеляційної інстанції в сумі 7000 (сім тисяч) грн.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складено 29 січня 2025 року.

Суддя - доповідач: Ящук Т.І.

Судді: Кирилюк Г.М.

Рейнарт І.М.