КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________
Справа № 756/4318/20
Апеляційне провадження
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 грудня 2024 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Рейнарт І.М.

суддів Кирилюк Г.М., Ящук Т.І.

при секретарі Кононовій Н.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву ОСОБА_1 про відмову від його позовної заяви до ОСОБА_2 , третя особа: Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Омега»» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної в результаті дорожньо-транспортної пригоди,

встановив:

у квітні 2020 року позивач звернувся до суду з позовом у якому, з урахуванням заяви про зміну розміру позовних вимог, просив стягнути з відповідача матеріальну шкоду, завдану дорожньо-транспортною пригодою, у розмірі 74 711,28грн та моральну шкоду у розмірі 50 000грн.

Мотивуючи позовні вимоги, позивач зазначав, що 12 квітня 2017 року о 09:03 год. по вул. Луговій, 15 у м. Києві сталась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Nissan Primera», д.н.з. НОМЕР_1 , під його керуванням та автомобіля «Renault Trafic», д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 . У результаті дорожньо-транспортної пригоди автомобілі зазнали механічних пошкоджень, а він отримав тілесні ушкодження. Постановою судді Оболонського районного суду міста Києва від 17 травня 2017 року їх з відповідачем було визнано винними у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та накладено на кожного з них адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 340грн. У подальшому, вказана постанова судді була скасована постановою Апеляційного суду міста Києва, справу направлено до органу досудового розслідування. 20 березня 2018 року було відкрито кримінальне провадження № 0002138 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, яке закрито постановою слідчого Оболонського УП ГУНП у м. Києві від 31 серпня 2018 року на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення. Постановою судді Оболонського районного суду від 11 грудня 2018 року провадження в адміністративній справі про притягнення його та відповідача до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП було закрито на підставі п. 7 ст. 247 КУпАП, у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, визначених ст. 38 КУпАП.

Позивач, посилаючись на п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» № 6 від 27 березня 1992 року, зазначав, що при наявності вини обох володільців джерел підвищеної небезпеки, розмір відшкодування визначається відповідно до ступеня вини кожного. Відповідно до п. 4 висновку судового експерта Київського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру № 12-1/2302 від 8 грудня 2017 року, з технічної точки зору причиною дорожньо-транспортної пригоди стала невідповідність дій водія автомобіля «Nissan Primera», д.н.з. НОМЕР_1 , вимогам пункту 10.1 Правил дорожнього руху та невідповідність дій водія автомобіля «RenaultTrafic», д.н.з. НОМЕР_2 , вимогам пунктів 10.1 та 10.2 Правил дорожнього руху, при цьому обидва водії мали технічну можливість уникнути зіткнення.

Позивач вважав, що на підставі зазначеного висновку судового експерта є можливість визнати відповідача винним на 60% у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди, оскільки він порушив два пункти Правил дорожнього руху та мав можливість уникнути зіткнення, а його - на 40%, оскільки він порушив один пункт Правил дорожнього руху і також мав можливість уникнути зіткнення.

Позивач зазначав, що згідно звіту № 20/42.05.19 від 23 травня 2019 року вартість завданого йому матеріального збитку склала 102 540,06грн. Згідно звіту № 20/42.05.20 від 27 лютого 2020 року утилізаційна вартість транспортного засобу становить 24 126,21грн. Вартість послуг експертів на складання звітів становить 2 500грн та 1 000грн. Страхова компанія ПрАТ «Омега», у якій була застрахована цивільно-правова відповідальність відповідача, виплатила страхове відшкодування у розмірі 25 770,46грн. Отже, з відповідача, враховуючи ступінь його вини, підлягає стягненню 33 686,03грн.

Також позивач посилався на те, що отримав тілесні ушкодження середнього ступеню тяжкості, у зв`язку із чим мав тривалий розлад здоров`я та витратив на лікування 11 000грн та потребує оперативного лікування, вартість якого становить 30 025грн.

Обґрунтовуючи позовні вимоги про стягнення моральної шкоди, позивач зазначав, що у результаті ДТП перебував у нервовому напруженні і хвилюванні у зв`язку із суттєвим пошкодженням його майна, яким він позбавлений можливості користуватися тривалий час. Також йому були завдані тілесні ушкодження, які призвели до тяжких фізичних страждань, і він потребує дорогоцінного лікування.

Рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 17 квітня 2024 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 , з урахуванням ступеня вини кожного із учасників дорожньо-транспортної пригоди, 27 221,59грн матеріальної шкоди, заподіяної ушкодженням автомобіля, 1 375грн, які є частиною коштів сплачених за послуги експерта, та 10 000грн в рахунок компенсації моральної шкоди, заподіяної ушкодженням здоров`я. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 частину суми сплаченого судового збору у розмірі 957,28грн та 3 000грн в рахунок компенсації витрат на правову допомогу. В задоволенні решти позовних вимог - відмовлено.

У поданій апеляційній скарзі представник ОСОБА_2 - адвокат Симоненко Д.Є. просить рішення суду в частині розміру відшкодування матеріальної шкоди, пов`язаної з дорожньо-транспортної пригодою, що мала місце 12 квітня 2017 року о 09:33 год. по вул. Луговій, 51 у місті Києві, змінити та стягнути з відповідача 9 898,65грн, замість присуджених 27 221,59грн, скасувати рішення суду в частині стягнення моральної шкоди та ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким у задоволенні цих вимог відмовити.

Представник відповідача вважає, що суд першої інстанції безпідставно розподілив вину між учасниками ДТП за принципом 45 за позивачем та 55% за відповідачем, не навівши відповідного обґрунтування. При цьому, суд не врахував, що постановою Оболонського районного суду міста Києва від 11 грудня 2018 року встановлено, що водій ОСОБА_1 порушив п. 12.1, 12.3. ПДР України, а водій ОСОБА_2 порушив п. 33.21 ПДР. Разом з цим п. 33.21 чинні Правила дорожнього руху не містять. Згідно висновку експерта Київського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру № 12-1/2302 від 8 грудня 2017 року з технічної точки зору в діях водія Чорнокозинського вбачаються невідповідності вимогам пунктів 12.4, 10.1 Правил дорожнього руху, а в діях водія ОСОБА_2 вбачаються невідповідності вимогам пунктів 10.1, 10.2 ПДР. Також у висновку зазначено, що позивач ОСОБА_3 рухався зі швидкістю 92,6-96,7 км/год., причому розрахунок проведено без врахування кінетичної енергії, витраченої на деформацію автомобілів, про що застережено експертом, тобто швидкість позивача була ще вищою і фактично вдвічі перевищувала дозволену швидкість на даному відрізку дороги.

Представник відповідача вважає, що відповідач не міг зреагувати на маневр позивача та виконати вимоги п. 10.1 Правил дорожнього руху, надавши перевагу у русі позивачу. Отже, доцільним вважати, що ступінь вини відповідача становить 20%, а ступінь вини позивача - 80%, оскільки фактично позивач порушив чотири пункти Правил дорожнього руху: 10.1, 12.1, 12.3, 12.4, тоді як відповідач два - 10.1, 10.2.

Відзив на апеляційну скаргу не подано.

У судовому засіданні 18 грудня 2024 року позивачем ОСОБА_1 подано заяву про відмову від позову, у якій він просить визнати нечинним рішення суду першої інстанції та закрити провадження по справі, посилаючись на досягнення примирення з відповідачем та відсутність майнових претензій до відповідача.

Колегія суддів, заслухавши позивача ОСОБА_1 , який підтримав заяву, представника відповідача - адвоката Симоненка Д.Є., який не заперечував проти задоволення заяви, вважає, що заява підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Одним із принципів цивільного судочинства є диспозитивність, що відповідно до частини третьої статті 13 ЦПК України передбачає, у тому числі, можливість для учасника справи розпоряджатися своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Згідно з пунктом 1 частини другої статті 49 ЦПК України крім прав та обов`язків, визначених у статті 43 цього Кодексу, позивач вправі відмовитися від позову (всіх або частини позовних вимог), відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу.

Частиною 1 статті 206 ЦПК України передбачено, що позивач може відмовитися від позову на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві.

Відповідно до частини другої статті 206 ЦПК України до ухвалення судового рішення у зв`язку з відмовою позивача від позову або визнанням позову відповідачем суд роз`яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевіряє, чи не обмежений представник відповідної сторони у повноваженнях на їх вчинення.

Згідно ст. 373 ЦПК України в суді апеляційної інстанції позивач має право відмовитися від позову, а сторони - укласти мирову угоду відповідно до загальних правил

про ці процесуальні дії незалежно від того, хто подав апеляційну скаргу. Якщо заява про відмову від позову чи мирова угода сторін відповідають вимогам статей 206, 207 цього Кодексу, суд постановляє ухвалу про прийняття відмови позивача від позову або про затвердження мирової угоди сторін, якою одночасно визнає нечинним судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, та закриває провадження у справі.

Відмова від позову є процесуальним правом позивача, яке він здійснює на власний розсуд.

Враховуючи, що право ОСОБА_1 відмовитися від позову передбачено процесуальним законодавством, заява про відмову від позову підписана ним особисто, наслідки відмови від позову та наслідки закриття провадження у справі ОСОБА_1 роз`яснені апеляційним судом та йому зрозумілі, про що зазначено у поданій заяві, колегія суддів приймає відмову ОСОБА_1 від позову до ОСОБА_2 , третя особа: Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Омега»» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної в результаті дорожньо-транспортної пригоди, визнає нечинним рішення суду першої інстанції та закриває провадження у справі.

Керуючись статтями 49, 206, 373, 381 ЦПК України, апеляційний суд

ухвалив:

прийняти відмову ОСОБА_1 від позову.

Рішення Оболонського районного суду міста Києва від 17 квітня 2024 року визнати нечинним.

Провадження за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Омега»» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної в результаті дорожньо-транспортної пригоди закрити.

Ухвала набирає законної сили з моменту прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст ухвали складено 17 лютого 2025 року.

Суддя-доповідач І.М. Рейнарт

Судді Г.М. Кирилюк

Т.І. Ящук