печерський районний суд міста києва
Справа № 756/4561/24-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 жовтня 2024 року

Печерський районний суд м. Києва в складі:

головуючого: судді Григоренко І.В.,

при секретарі: Андрієнко І.І.,

за участю:

позивача: не з`явився,

представника відповідача: не з`явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» про стягнення коштів,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Оболонського районного суду м. Києва з позовом до Акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» (далі - відповідач, АТ КБ «Приватбанк»), в якому просить стягнути з відповідача на користь позивача помилково перераховані грошові кошти у розмірі 85 000,00 грн., та стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 1 211,20 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 11.07.2023 року з власного рахунку АТ «Універсал Банк» через мобільний додаток Моnobank було помилково переведено грошові кошти в сумі 85 000,00 грн. на інший рахунок ( НОМЕР_1 ), власник якого йому невідомий. Про те, що сталося ОСОБА_1 стало відомо наступного дня, про що останній одразу ж повідомив АТ «Універсал Банк». 28.03.2024 року представник позивача звернувся до АТ «Універсал Банк» із запитом про надання інформацію щодо власника платіжної карти НОМЕР_1 , на що отримав відповідь, що платіжна картка належить АТ «КБ «Приватбанк», отже у АТ «Універсал Банк» відсутня запитувана інформація.Так, 04.04.024 року представник позивача звернувся до АТ «КБ «Приватбанк» з адвокатським запитом про надання інформацію щодо власника платіжної карти НОМЕР_1 . Разом з тим, АТ «КБ «Приватбанк» листом від 08.04.2024 року повідомив позивача, що запитувана інформації є інформацією з обмеженим доступом, а саме банківською таємницею. Оскільки відповідач не може надати інформацію про помилкового отримувача, а кошти помилково були переведенні на банківський рахунок відповідача, то позивач звернутися з позовом для захисту своїх прав.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 09.04.2024 року, справу було передано судді Оболонського районного суду м. Києва Шевчуку А.В.

На виконання ч. 6 ст. 187 ЦПК України, судом було зроблено запит до Єдиного державного демографічного реєстру щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) відповідача та 10.04.2024 року отримано відповідь з Єдиного державного демографічного реєстру № 536600 щодо місця реєстрації відповідача.

Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 10.04.2024 року цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» про стягнення коштів передано за підсудністю до Печерського районного суду м. Києва.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 30.05.2024 року, справу було передано судді Печерського районного суду м. Києва Григоренко І.В.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 04.06.2024 року в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін відкрито провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» про стягнення коштів, та судове засідання для розгляду справи по суті призначено на 20.08.2024 року.

05.06.2024 року на адресу Печерського районного суду м. Києва в системі «Електронний суд» від позивача надійшло клопотання про витребування доказів.

13.06.2024 року на адресу Печерського районного суду м. Києва в системі «Електронний суд» від представника позивача - адвоката Алєксєєнко А.І. надійшло клопотання про проведення судового засідання у справі в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 17.06.2024 року у задоволенні клопотання представника позивача - адвоката Алєксєєнко А.І. про проведення судового засідання у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» про стягнення коштів у режимі відеоконференції відмовлено.

18.06.2024 року на адресу Печерського районного суду м. Києва в системі «Електронний суд» від представника відповідача - адвоката Абібулаєвої Т.Г. надійшла заява про продовження строків на подання відзиву на позовну заяву.

16.07.2024 року на адресу Печерського районного суду м. Києва в системі «Електронний суд» від представника позивача - адвоката Алєксєєнко А.І. надійшло клопотання про проведення судового засідання у справі в режимі відеоконференції, яке було передано головуючому судді 05.08.2024 року.

25.07.2024 року на адресу Печерського районного суду м. Києва в системі «Електронний суд» від представника позивача - адвоката Алєксєєнко А.І. надійшла заява, яка була передана головуючому судді 05.08.2024 року, про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 05.08.2024 року клопотання представника позивача - адвоката Алєксєєнко А.І. про проведення судового засідання у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» про стягнення коштів, у режимі відеоконференції залишено без розгляду.

16.08.2024 року на адресу Печерського районного суду м. Києва в системі «Електронний суд» від представника відповідача - Яндульського Д.В. надійшло клопотання про приєднання до матеріалів справи пояснень, в яких останній зазначив, що банк, що обслуговує неналежного отримувача, не несе відповідальності за своєчасність подання ним розрахункового документу на повернення помилково зарахованих на його рахунок коштів. Таким чином, АТ «КБ «Приватбанк» є неналежним відповідачем по справі. Вважають, що позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, а обраний позивачем спосіб захисту не ґрунтується на фактичних обставинах справи. Зазначають, що позивачем не надано жодного доказу (виписки, розрахунковий документ, чек, платіжне доручення) в підтвердження перерахування, будь-яких особистих коштів на рахунки інших осіб.

Протокольними ухвалами Печерського районного суду м. Києва від 20.08.2024 року, клопотання представника відповідача про продовження строку для подання відзиву залишено без розгляду; у задоволенні клопотання позивача про витребування доказів відмовлено; задоволено клопотання представника відповідача про приєднання пояснень по справі, та, згідно ч. 2 ст. 223 ЦПК України, розгляд справи було відкладено до 08.10.2024 року.

08.10.2024 року на адресу Печерського районного суду м. Києві від представника відповідача - Яндульського Д.В. надійшла заява, в якій останній просить розглядати справу без фіксування технічними засобами за його відсутності, відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

В судове засідання 08.10.2024 року учасники справи не з`явились, про дату, час і місце судового засідання повідомлені належним чином. Представник позивача та представник відповідача просили розглядати справу за їх відсутності.

Частиною 1 ст. 223 ЦПК України встановлено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Оскільки учасники справи були належним чином повідомлені про розгляд справи, проте в судове засідання не з`явилися, просили розглядати справу за їх відсутності, суд дійшов висновку про розгляд справи за відсутності учасників справи.

Дослідивши письмові докази у справі у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню, враховуючи наступне.

Суд встановив, що 28.03.2024 року представник позивача Алєксєєнко А.І. звернувся із адвокатським запитом до АТ «Універсал Банк» про надання інформацію щодо власника платіжної карти НОМЕР_1 (а.с. 11).

АТ «Універсал Банк» у відповіді від 01.04.2024 року № 7038 повідомило представника позивача, про те, що у них відсутня інформація про власника платіжної карти НОМЕР_1 , оскільки платіжна картка належить АТ «КБ «Приватбанк» (а. с. 12).

Так, 04.04.2024 року представник позивача Алєксєєнко А.І. звернувся із адвокатським запитом до АТ «КБ «Приватбанк» про надання інформацію щодо власника платіжної карти НОМЕР_1 (а .с. 13).

АТ «КБ «Приватбанк» у відповіді від 08.04.2024 року № 20.1.0.0.0/7-24040/54262 повідомило представника позивача - адвоката Алєкєєнко А.А., що запитувана інформації є інформацією з обмеженим доступом, а саме банківською таємницею (а. с. 14).

Як визначено у ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Як визначено у ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Як визначено у ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ст. 1066, 1067 ЦК України договір банківського рахунку регулює правовідносини між банком та клієнтом; за договором банківського рахунка банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

Статтею 1071 ЦК України визначено, що банк може списати грошові кошти з рахунка клієнта на підставі його розпорядження. Грошові кошти можуть бути списані з рахунка клієнта без його розпорядження на підставі рішення суду, а також у випадках, встановлених договором між банком і клієнтом.

Відповідно до п. 1.23 ст. 1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» отримувач - особа, на рахунок якої зараховується сума переказу або яка отримує суму переказу у готівковій формі. Неналежний отримував - особа, якій без законних підстав зарахована сума на її рахунок або видана їй у готівковій формі.

Згідно п. 1.32 ст. 1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» платником визначається особа, з рахунка якої ініціюється переказ коштів або яка ініціює переказ шляхом подання (формування) документа на переказ готівки разом із відповідною сумою коштів; неналежний платник - особа, з рахунка якої помилково або неправомірно переказана сума коштів.

Пунктом 33.2 ст. 33 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» вказано, що платник несе відповідальність за відповідність інформації, зазначеної ним в документі на переказ, суті операції, щодо якої здійснюється цей переказ.

Як визначено у п. 7.1.2 ст. 7 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», банк на договірній основі повинен здійснювати зберігання коштів, проводити розрахунково-касові операції за допомогою платіжних інструментів відповідно до умов договору та вимог законодавства України.

Відповідно до п. 2.35 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої Постановою Правління Національного банку України № 22 від 21.01.2004 року, кошти, що помилково зараховані на рахунок неналежного отримувача, мають повертатися ним у строки, встановлені законодавством України, за порушення яких неналежний отримувач несе відповідальність згідно із законодавством України. У разі неповернення неналежним отримувачем за будь-яких причин коштів у зазначений строк повернення їх здійснюється в судовому порядку.

Банк, що обслуговує неналежного отримувача, не несе відповідальності за своєчасність подання ним розрахункового документа на повернення помилково зарахованих на його рахунок коштів.

Так, позивач просить стягнути з АТ КБ «Приватбанк» на свою користь помилково перераховані грошові кошти на підставі ст. 1212 ЦК України. Тобто, за твердженнями позивача, безпідставне набуття відповідачем грошових коштів було результатом саме його поведінки (помилки).

Таким чином, АТ КБ «Приватбанк» не є неналежним відповідачем у справі, оскільки належним відповідачем є особа, якій були перераховані кошти та яка їх отримала.

Суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача. Про залучення співвідповідача чи заміну неналежного відповідача постановляється ухвала. За клопотанням нового відповідача або залученого співвідповідача розгляд справи починається спочатку (ч. 1 - 4 ст. 51 ЦПК України).

Аналіз наведених норм процесуального законодавства дає підстави для висновку, що законодавець поклав на позивача обов`язок визначати відповідача у справі і суд повинен розглянути позов щодо тих відповідачів, яких визначив позивач. Водночас, якщо позивач помилився і подав позов до тих, хто відповідати за позовом не повинен, або притягнув не всіх, він не позбавлений права звернутись до суду з клопотанням про заміну неналежного відповідача чи залучення до участі у справі співвідповідачів і суд таке клопотання задовольняє. Тобто ініціатива щодо заміни неналежного відповідача повинна виходити від позивача, який повинен подати клопотання. У цьому клопотанні позивач обґрунтовує необхідність такої заміни, а саме, чому первісний відповідач є неналежним і хто є відповідачем належним. Подання позивачем такого клопотання свідчить, що він не лише згідний, але й просить про заміну неналежного відповідача належним.

Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження (постанова Великої Палати Верховного Суду від 13.10.2020 року у справі № 640/22013/18).

З урахуванням принципу диспозитивності суд не має права проводити заміну неналежного відповідача належним з власної ініціативи.

Разом з цим, суд звертає увагу на те, що клопотань про залучення співвідповідача чи заміну первісного відповідача на належного відповідача позивачем до суду подано не було.

У постанові Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.06.2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» судам роз`яснено, що пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі чи залишення заяви без руху, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному статтею 33 ЦПК. Після заміни неналежного відповідача або залучення співвідповідача справа розглядається спочатку в разі її відкладення або за клопотанням нового відповідача чи залученого співвідповідача та за його результатами суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача.

Пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача.

За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача (постанова Великої Палати Верховного Суду від 17.04.2018 року у справі № 523/9076/16-ц).

Згідно із ч. 2 ст. 13 ЦПК України, збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Аналізуючи викладене, зважаючи на те, що позов подано до неналежного відповідача, суд дійшов висновку, що правові підстави для задоволення позову відсутні.

При цьому, суд вважає за необхідне роз`яснити позивачу, що він має право звернутися до суду з позовом до належного відповідача.

Як визначено у ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно п. 2 ч. ст. 141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача.

Оскільки в позові відмовлено, а учасниками справи не надано доказів на підтвердження понесення судових витрат, то судові витрати, які підлягають розподілу між сторонами, відсутні.

Враховуючи викладене, керуючись ст. ст. 11, 15, 16, 1066, 1067, 1071 Цивільного кодексу України, ст. ст. 2, 3, 4, 12, 13, 19, 51, 76-81, 133-141, 259, 263-265, 273, 274, 275, 278, 279, 353, 354, 355 Цивільного процесуального кодексу України, п.п. 15.5 п. 15 Розділу ХІІІ Перехідні положення Цивільного процесуального кодексу України, суд,

ВИРІШИВ:

В позові ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» про стягнення коштів - відмовити.

Позивач: ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_2 .

Відповідач: Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк», 01001, м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1-Д, .

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційні скарги на рішення подаються учасниками справи до Київського апеляційного суду через Печерський районний суд м. Києва, а з початку функціонування Єдиної інформаційно-телекомунікаційної системи безпосередньо до апеляційного суду, матеріали справи витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності Цивільним процесуальним кодексом України в редакції від 15.12.2017 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст судового рішення складений та підписаний 08.10.2024 року.

Суддя І.В. Григоренко