ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 квітня 2024 року Дніпровський апеляційний суд в складі колегії:

судді-доповідача: Новікової Г.В.

суддів: Гапонова А.В., Никифоряка Л.П.,

розглянувши у письмовому провадженні без виклику сторін в м. Дніпро апеляційну скаргу представника Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» на рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 30 січня 2024 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» про відшкодування моральної шкоди, завданої працівнику внаслідок ушкодження здоров`я, -

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2023 року ОСОБА_1 через представника звернулась до суду із зазначеним позовом. В обґрунтування посилалася на те, що з 24 червня 1999 року по 30 листопада 2008 року працювала у відповідача. 05 вересня 2008 року з нею трапився нещасний випадок на виробництві, про що комісією 30 вересня 2008 року був складений акт № 18 про нещасний випадок, пов`язаний з виробництвом (форма Н-1). Згідно довідки МСЕК від 25 квітня 2016 року їй повторно було встановлено 15 % втрати професійної працездатності, без встановлення групи інвалідності, у зв`язку з виробничою травмою, з подальшим переоглядом.

Просила стягнути з ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» на її користь моральну шкоду у сумі 150 000 грн., оскільки саме з вини підприємства, яке не створило безпечних умов праці, вона втратила своє здоров`я.

Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 30 січня 2024 року позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з Приватного акціонерного товариства "ДТЕК Павлоградвугілля" на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування моральної шкоди, 30 000 грн. без відрахування податків та інших обов`язкових платежів.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з Приватного акціонерного товариства "ДТЕК Павлоградвугілля" на користь держави судовий збір у розмірі 1 073,60 грн.

В апеляційній скарзі представник ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» просить змінити рішення суду першої інстанції, зменшивши розмір моральної шкоди до 15 000 грн. Вважає, що судом першої інстанції при визначенні розміру моральної шкоди не прийнято до уваги,що нещасний випадок стався через особисту необережність позивача.Факт наявності моральної шкоди є недоведеним.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Відповідно до ч.1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Згідно із ч. 3 цієї статті розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.

У ч.1 ст. 369 ЦПК України зазначено, що апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Зважаючи, що по даній справі ціна позову становить 150000 грн., тобто менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб і справа не відноситься до справи, яка не підлягає

розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розгляд апеляційної скарги здійснюється без повідомлення сторін.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 05 вересня 2008 року з ОСОБА_1 стався нещасний випадок, про що складено акт № 18 про нещасний випадок, пов`язаний з виробництвом.

Комісією з розслідування нещасного акту було встановлено, що 05.09.2008 року гірничий робітник ОСОБА_1 по закінченню робочого дня їхала додому автобусом підприємства. Під`їжджаючи до зупинки, ОСОБА_1 почала пересуватися по салону автобуса. В цей час водій автобусу різко загальмував, при цьому, пересуваючись по міжряддю салону, ОСОБА_1 не втрималась на ногах та вдарилась головою в лобове скло автобуса. Основною причиною нещасного випадку, що стався з ОСОБА_1 , є особиста необережність постраждалої.

За висновком МСЕК серії ДНА-02 № 031036 від 06.05.2009 року первинно ОСОБА_1 встановлено 20% відсотків втрати професійної працездатності за виробничою травмою, без визначення групи інвалідності.

За висновком МСЕК 12ААА № 016440 від 25.04.2016 року в чергове ОСОБА_1 встановлено 15% відсотків втрати професійної працездатності за виробничою травмою, без визначення групи інвалідності.

Суд першої інстанції встановив факт завдання позивачеві моральної шкоди внаслідок травмування на виробництві. Зазначений факт не оспорюється відповідачем.

Представник відповідача вважає, що судом першої інстанції при визначенні розміру моральної шкоди не прийнято до уваги, що нещасний випадок стався через особисту необережність позивача, що є підставою для зменшення визначеного судом розміру моральної шкоди.

Під моральними втратами потерпілого розуміються страждання, заподіяні працівникові внаслідок фізичного або психічного впливу, що спричинило погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.

Вина власника не вказана серед юридичних фактів, які входять до юридичного складу правопорушення, який є підставою для відшкодуванню моральної шкоди. В таких правовідносинах перевага надається встановленню обставин завдання шкоди саме на підприємстві відповідача та наявності моральних страждань працівника. При цьому презюмується обов`язок власника на створення належних, безпечних, здорових умов праці, слідкування за їх дотриманням усіма працівниками та відповідальність за шкоду, завдану особам, які потерпіли від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань (така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 12 квітня 2022 року у справі № 225/4242/21).

Суд першої інстанції правильно виходив із того, що право позивача на відшкодування моральної шкоди виникло з дня первинного встановлення йому висновком МСЕК стійкої втрати працездатності, тобто з 06 травня 2009 року.

Відповідач у своїх запереченнях не посилався на те, що позивач раніше уже використав своє право на відшкодування моральної шкоди у зв`язку із трудовим ушкодженням та таких доказів суду не надав.

Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, завданої позивачу трудовим каліцтвом, суд першої інстанції врахував обставини, які мають суттєве значення, глибину фізичних та душевних страждань, зокрема ступінь втрати працездатності, істотність вимушених змін у життєвих стосунках, а також дотримався засад розумності і справедливості та навів в рішенні відповідні мотиви з урахуванням конкретних обставин справи. З урахуванням встановлених обставин справи суд першої інстанції зменшив розмір моральної шкоди, який просив позивач до 30 000 грн.. Підстави для зменшення визначеної судом суми до 15000 грн. відсутні.

Суд першої інстанції правильно зазначив, що право на відшкодування моральної шкоди у позивача виникло в 2009 році, тобто до набрання чинності новою редакцією підпункту «а» підпункту 164.2.14 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України, тому визначена судом

сума моральної шкоди підлягає стягненню без відрахування податків та інших обов`язкових платежів. Такий висновок узгоджується з правовою позицією,викладеною у постанові Верховного Суду від 21 червня 2022 року у справі №599/645/21.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду першої інстанції

З урахуванням наведеного, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, визначився з характером виниклих спірних правовідносин та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Доводи, приведені в апеляційній скарзі, не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального чи процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

За встановлених обставин, постановлене судом першої інстанції судове рішення в оскаржуваній частині є законним і обґрунтованим, вимоги матеріального та процесуального права при розгляді справи додержані. Підстав для зміни рішення суду першої інстанції не встановлено.

Оскільки апеляційним судом не встановлено порушення або неправильне застосування судом першої інстанції при розгляді справи норм матеріального чи процесуального права та невідповідності висновків суду обставинами справи, то підстав для задоволення апеляційної скарги і зміни судового рішення немає.

Відповідно до частини 3 статі 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову,що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Так як ціна позову складає 150000 грн., що менше двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, то судове рішення не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись ст.ст. 368, 369, 375, 382,384 ЦПК України, апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» залишити без задоволення.

Рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 30 січня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 ст. 389 ЦПК України.

Судді: