Номер провадження: 22-ц/813/5813/24
Головуючий у першій інстанції Михайлюк О.А.
Доповідач Сєвєрова Є. С.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.12.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії:

головуючого судді Сєвєрової Є.С.,

суддів: Комлевої О.С., Сегеди С.М.,

за участю секретаря Малюти Ю.С.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Одеська міська рада,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Одеської міської ради на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 10 квітня 2024 року у складі судді Михайлюка O.A.,

встановив:

У червні 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до Одеської міської ради про встановлення факту проживання зі спадкодавцем однією сім`єю без реєстрації шлюбу.

В обґрунтування позову зазначила, що з червня 2016 року позивачка разом з ОСОБА_2 (спадкодавцем) постійно проживали у його квартирі. Позивачка відносилася з повагою та турботою до ОСОБА_2 , готувала їжу, прибирала, прала, а також купувала в аптеках ліки, оскільки останній часто хворів. Також сплачувала комунальні платежі зі своєї пенсійної картки за його квартиру. На протязі спільного життя з ОСОБА_2 вони неодноразово збиралися з друзями на сімейних урочистостях та робили спільні фото. Відтак ОСОБА_1 та ОСОБА_2 проживали разом з червня 2016 по ІНФОРМАЦІЯ_1 , тобто протягом майже 7 років й до моменту останнього дня життя ОСОБА_3 . У травні 2023 року позивачка звернулася до державного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Карпової Наталії Миколаївни із заявою щодо видачі свідоцтва про право на спадщину, як спадкоємцю 4 черги спадкування, після смерті ОСОБА_2 . Але, їй було відмовлено та рекомендовано звернутися до суду з заявою про встановлення юридичного факту проживання однією сім`єю зі спадкодавцем протягом п`яти років до часу відкриття спадщини. Інших спадкоємців після смерті ОСОБА_2 не має, поховала останнього позивачка самостійно, за свій рахунок та на похованнях були присутні тільки близькі знайомі, друзі та сусіди.

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси позов ОСОБА_1 про встановлення факту проживання зі спадкодавцем однією сім`єю без реєстрації шлюбу задоволено: встановлено факт постійного проживання ОСОБА_1 разом із спадкодавцем ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 за адресою: АДРЕСА_1 , станом на час відкриття спадщини ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Не погодившись з вищевказаним рішенням суду, Одеська міська рада подала апеляційну скаргу, у якій посилаючись на порушення судом норм процесуального та неправильне застосування норм матеріального права, просить суд рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 10 квітня 2024 року скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити, та стягнути з позивачки на користь ОМР судові витрати зі сплати судового збору.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що докази, які були подані позивачкою на підтвердження проживання із чоловіком однією сім`єю без реєстрації шлюбу ані окремо, ані в сукупності не можуть підтверджувати спільне проживання позивачки ОСОБА_1 зі спадкодавцем ОСОБА_2 . Зокрема, наявність у особи на зберіганні особистих документів померлого та документів, пов`язаних зі смертю та похованням (кремацією) спадкодавця не може свідчити про існування між ними сімейних відносин. Докази сплати послуг з поховання спадкодавця також не є достатнім доказом для підтвердження факту спільного проживання. Крім того у договорі-замовленні на організацію та проведення поховання від 12.02.2023 №101744 зазначено адресу ОСОБА_1 , а не квартиру спадкодавця. З акту про фактичне місце проживання ОСОБА_1 від 18.04.2023 не вбачається, ані якою особою видано акт, ані на підставі яких документів встановлено обставини, зазначені в акті, більш того в акті йдеться виключно про позивачку, однак немає жодної згадки про ОСОБА_2 , крім того, керівники ЖКС чи ОСББ не є суб`єктами, які вправі видавати такі документи. Копія заяви ОСОБА_1 про прийняття спадщини та копія листа державного нотаріуса Малиновської державної нотаріальної контори у м.Одеса Карпової Н.М. від 09.05.2023 не підтверджують належність ОСОБА_1 до жодної з черг спадкування, оскільки остання не надала належних, достатніх, допустимих, достовірних доказів на підтвердження заявлених нею позовних вимог. Показання свідків та фотографії не можуть бути єдиною підставою для встановлення факту спільного проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу.

У відзиві на апеляційну скаргу, ОСОБА_1 , посилаючись на її необґрунтованість, просить суд залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, оскільки всі факти та надані нею докази свідчать про те, що вона та спадкодавець мешкали разом, однією сім`єю, як чоловік та жінка, мали спільний побут, надавали один одному взаємну медичну допомогу, вели сумісне господарство, починаючи з червня 2016 року.

В судове засідання, призначене на 19.12.2024 з`явилися: представник скаржника ОМР Романець Ю.-В.О., позивачка ОСОБА_1 та її представник адвокат Кудрінська Ю.Є.

Заслухавши суддю-доповідача, представників сторін, дослідивши доводи, наведенні в апеляційній скарзі, перевіривши на підставі встановлених фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, апеляційний суд приходить до наступних висновків.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду зазначеним вимогам відповідає, з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено, що з червня 2016 року ОСОБА_2 та ОСОБА_1 проживали разом у квартирі АДРЕСА_2 ,власником якої був ОСОБА_2 . Протягом їх спільного життя вони вели спільний побут, купували побутову техніку, меблі. Зі своєї пенсійної картки ОСОБА_1 щомісячно сплачувала комунальні послуги за вказану квартиру.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 помер, про що складено відповідний актовий запис № 1759, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 , виданим Відділом державної реєстрації актів цивільного стану м. Одеси Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 11.02.2023.

ОСОБА_1 самостійно поховала ОСОБА_2 . Вартість послуг та сплачених коштів, підтверджується наявними доказами у матеріалах справи, а саме: копією Договору-замовлення на поховання № 101744 від 12.02.2023, копією квитанції до прибуткового касового ордеру №101744 від 12.02.2023 та довідкою на одержання та під поховання праху.

Після смерті ОСОБА_2 та на теперішній час позивач продовжує проживати за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується актом про фактичне проживання від 18.04.2023 за підписом начальника дільниці №1 ЖКС «Хмельницький», а також підписами жильців, що мешкають по сусідству. У зазначеному акті також вказано, що позивач фактично проживає за цією адресою з червня 2016 року.

Всі вищезазначені факти в судовому засіданні підтвердили свідки: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 .

Таким чином, всі ці факти свідчать про те, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 мешкали разом, однією сім`єю, як чоловік та жінка, мали спільний побут, вели сумісне господарство починаючи з червня 2016 року.

Після смерті ОСОБА_2 відкрилась спадщина у вигляді квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , що належала спадкодавцю.

ОСОБА_1 звернулась до Державного нотаріуса Малиновської державної нотаріальної контори у м. Одеса з заявою щодо видачі свідоцтва про право на спадщину, як спадкоємцю 4 черги спадкування після смерті ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 . Однак їй було відмовлено та рекомендовано звернутися до суду з заявою про встановлення юридичного факту проживання однією сім`єю зі спадкодавцем протягом п`яти років до часу відкриття спадщини (дня смерті спадкодавця).

Ухвалюючи оскаржуване рішення, районний суд виходив з того, що позовні вимоги ОСОБА_1 є обґрунтованими, а тому підлягають задоволенню.

Апеляційний суд погоджується із таким висновком районного суду, оскільки він відповідає вимогам закону та фактичним обставинам справи, виходячи з наступного.

За умовами ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ст.1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46цього Кодексу).

Згідно із ч. 1 ст. 1221 ЦК України місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця.

Згідно зі ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадщину почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняттям ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

У четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини (ст. 1264 ЦК України).

Відповідно до роз`яснень, викладених у пункті 21 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 Сімейного кодексу України про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим Кодексом. До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім`єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки.

Для набуття права на спадкування за законом на підставі статті 1264 ЦК України необхідне встановлення двох юридичних фактів: а) проживання однією сім`єю із спадкодавцем; б) на час відкриття спадщини має сплинути щонайменше п`ять років, протягом яких спадкодавець та особа (особи) проживали однією сім`єю.

Обов`язковою умовою для визнання осіб членами сім`ї, крім власне факту спільного проживання, є наявність спільного бюджету, спільного харчування, купівлі майна для спільного користування, участі у спільних витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.

Відповідно до частини 3 статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Згідно пункту 23 Постанови № 7 від 30 травня 2007 року «Про судову практику у справах про спадкування» якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Статтею 1264 ЦК України передбачено, що у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.

Відповідно до частини 2 статті 3 Сімейного кодексу України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

У своєму висновку, викладеному у постанові від 18 березня 2020 року у справі № 695/1732/16-ц (провадження №61-38901св18), Верховний Суд вказав, що обов`язковою умовою для визначення чоловіка та жінки такими, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, є наявність спільного бюджету, спільної участі у придбанні майна для спільного користування, у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин.

Обов`язковою умовою для визнання осіб членами сім`ї, крім власне факту спільного проживання, є наявність спільного бюджету, спільного харчування, купівлі майна для спільного користування, участі у спільних витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.

У постанові Верховного Суду від 20 березня 2023 року у справі № 372/3321/19 (провадження № 61-10538св22) зазначено, що належними та допустимими доказами проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу є, зокрема: свідоцтва про народження дітей; довідки з місця проживання; свідчення свідків; листи ділового та особистого характеру тощо; свідоцтво про смерть одного із «подружжя»; свідоцтва про народження дітей, в яких чоловік у добровільному порядку записаний як батько; виписки з господарських домових книг про реєстрацію чи вселення; докази про спільне придбання майна як рухомого, так і нерухомого (чеки, квитанції, свідоцтва про право власності); заяви, анкети, квитанції, заповіти, ділова та особиста переписка, з яких вбачається, що «подружжя» вважали себе чоловіком та дружиною, піклувалися один про одного; довідки житлових організацій, сільських рад про спільне проживання та ведення господарства.

Отже, основною ознакою проживання спадкоємця однією сім`єю зі спадкодавцем є систематичне ведення з ним спільного господарства, тобто прийняття участі у спільних витратах, спрямованих на забезпечення життєдіяльності сім`ї.

Із матеріалів справи убачається, що ОСОБА_1 проживала разом і вела спільне господарство з ОСОБА_2 , за адресою: АДРЕСА_1 , в період з червня 2016 року та до дня смерті ОСОБА_2 , а саме до ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Встановлення в судовому порядку факту постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини необхідно позивачу для отримання свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_2

03.05.2023 ОСОБА_1 звернулась до Державного нотаріуса Малиновської державної нотаріальної контори у м. Одеса з заявою щодо видачі свідоцтва про право на спадщину, як спадкоємцю 4 черги спадкування після смерті ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 . Однак їй було відмовлено та рекомендовано звернутися до суду з заявою про встановлення юридичного факту проживання однією сім`єю зі спадкодавцем протягом п`яти років до часу відкриття спадщини (дня смерті спадкодавця).

Звертаючись до суду з позовом про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, ОСОБА_1 вказувала, що вона з червня 2016 року по ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживала разом з ОСОБА_2 однією сім`єю та були пов`язані спільним побутом, мали спільний бюджет, взаємні права і обов`язки.

Відповідно до норм Цивільного процесуального кодексу України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

За приписами статей 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків ( стаття 76 ЦПК України)

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Матеріально-правовий зміст обов`язку подавати докази полягає в тому, що у випадку його невиконання суб`єктом доказування і неможливості отримання доказів суд має право визнати факт, на який посилалася заінтересована сторона, неіснуючим, чи навпаки, як це має місце при використанні презумпції, існуючим, якщо інше не доказано другою стороною.

Задовольняючи позовні вимоги про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, суд першої інстанції дійшов правильно висновку, що наявні у матеріалах справи докази у їх сукупності підтверджують факт спільного проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , як чоловіка та дружини, наявність у них взаємних прав і обов`язків, ведення спільного побуту.

Такий висновок зроблено з дотриманням вимог ст.89 ЦПК України щодо оцінки доказів.

Зокрема, письмові докази, а саме: наявність у особи на зберіганні особистих документів померлого та документів, пов`язаних зі смертю та похованням (кремацією) спадкодавця, докази сплати послуг з поховання спадкодавця, акт про фактичне місце проживання ОСОБА_1 від 18.04.2023, копія заяви ОСОБА_1 про прийняття спадщини, покази свідків, фотографії (світлини), копії квитанцій про оплату комунальних послуг ОСОБА_1 - узгоджуються із доводами позивачки та показаннями свідків щодо спільного проживання однією сім`єю позивачки зі спадкодавцем у спірній квартирі та ведення спільного господарства упродовж більше ніж п`ять років до дня смерті останнього.

Тому колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги, в яких міська рада заперечує належність доказів, наданих позивачем.

Заперечення ОМР щодо змісту акту від 18.04.2023 за участю мешканців за адресою: АДРЕСА_3 щодо проживання позивачки у будинку АДРЕСА_3 , зводяться до незгоди з наданою судом оцінкою цього доказу, що узгоджується з іншими доказами, зокрема, показаннями свідків, які підтвердили заявлений ОСОБА_1 до встановлення факту.

При цьому колегія суддів визнає неспроможними та відхиляє доводи апеляційної скарги, що допитані у суді першої інстанції свідки не можуть становити єдину основу доказування, а їх показання не може бути покладено в судове рішення без іншого документального підтвердження, оскільки як убачається із матеріалів справи, допитані судом свідки не є єдиними доказами та їх оцінка надана районним судом в сукупності з іншими доказами.

Доводи апелянта висновків суду першої інстанції не спростовують і зводяться до суб`єктивного тлумачення чинних норм законодавства України та незгоди з висновками суду першої інстанцій стосовно встановлених обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом та не можуть бути підставами для скасування судового рішення.

Суд першої інстанцій забезпечив повний та всебічний розгляд справи на основі наданих сторонами доказів, оскаржуване рішення відповідає нормам матеріального та процесуального права.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За вказаних обставин, колегія суддів приходить до висновку про залишення рішення суду без змін, а апеляційної скарги без задоволення.

Оскільки суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, тому відповідно до ст. 141 ЦПК України новий розподіл понесених сторонами судових витрат не здійснюється.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу Одеської міської ради залишити без задоволення.

Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 10 квітня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 20.01.2025.

Головуючий

Судді: