БРОВАРСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
провадження № 2/361/1950/24
РІШЕННЯ

Іменем України

26 листопада 2024 року м. Бровари

Броварський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді: Петришин Н.М.,
за участю секретаряІванової К.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на земельну ділянку, -

в и р і ш и в :

Стислий виклад позиції позивача

У листопаді 2023 року до Броварського міськрайонного суду Київської області надійшла вищевказана позовна заява. В обґрунтування вимог позивач посилається на те, що 31 березня 2005 року ОСОБА_1 згідно договору купівлі-продажу житлового будинку, посвідченого приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Єлістратовою С.В., зареєстрованого в реєстрі за № 1693, набув у власність житловий будинок з надвірними будівлями за АДРЕСА_1 . Крім того, 31 березня 2005 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено попередній договір, згідно якого сторони домовилися укласти у термін до 31 грудня 2005 року договір дарування земельної ділянки площею 0,267 га за

АДРЕСА_1 . 14 березня 2006 року позивач звернувся до відповідача з письмовою претензією стосовно того, що саме з вини ОСОБА_2 договір дарування земельної ділянки, на якій розташований належний позивачу будинок, на виконання умов попереднього договору від 31 березня 2005 року не укладено. ОСОБА_1 звернувся до Калитянської селищної ради із заявою про надання згоди на використання земельної ділянки площею 0,267 га. Рішенням Калитянської селищної ради Броварського району Київської області № 14 від 31 травня 2006 року надано ОСОБА_1 згоду на використання вищевказаної земельної ділянки на період до вияснення справи по переоформленню в нотаріальному порядку, згідно діючого законодаства, власності на земельну ділянку. З наведених підстав, ОСОБА_1 змушений звернутися до суду з позовом, в якому просить припинити право власності, зареєстроване за ОСОБА_2 на земельну ділянку площею 0,267 га, з цільовим призначенням: для будівництва та обслуговування житлового будинку, кадастровий номер: :01:027:0012, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , та визнати прпаво власності на цю земельну ділянку за ОСОБА_1 .

Заперечення відповідача

11 березня 2024 року до суду надійшов відзив від представника відповідача

ОСОБА_2 адвоката Онопрієнко З.В., в якому проти позовних вимог заперечувала та просила відмовити в їх задоволенні у повному обсязі. В обґрунтування заперечень, посилалася на те, що на час укладення договору купівлі-продажу будинку, ОСОБА_2 не мала права власності на спірну земельну ділянку. Сторони дійсно уклали попередній договір 31 березня 2005 року та домовилися між собою, що в майбутньому, після оформлення спадкових прав на земельну ділянку, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладуть договір купівлі-продажу, визначили вартість предмета договору у розмірі 2 000 доларів США. 31 березня 2006 року відповідач отримала державні акти на право власності на земельні ділянки: 0,2500 га з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських споруд, та 0,0170 га для ведення особистого селянського господарства. Позивач ОСОБА_1 відмовився від укладення, за домовленістю, договору купівлі-продажу земельних ділянок, та наполягав на виконанні попереднього договору від 31.03.2005 про наміри укладення договору дарування. ОСОБА_2 не заперечує проти користування позивачем спірними земельними ділянками, а також проти укладення договору купівлі-продажу, вартість яких складає 344 328,81 грн. станом на 08.03.2024. Зазначає, що право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні, тому вважає, що правові підстави для припинення її права власності на земельні ділянки відсутні, що унеможливлює визнання за позивачем права власності на спірне нерухоме майно. За наведених обставин, просить відмовити в задоволенні позову.

Заяви, інші процесуальні дії у справі

Ухвалою судді Броварського міськрайонного суду Київської області від 19 січня 2024 року відкрито провадження у справі, вирішено розгляд справи проводити у порядку загального позовного провадження.

Ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 06 червня 2024 року підготовче провадження у справі закрито, справу призначено до судового розгляду по суті.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити у повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 та її представник адвокат Онопрієнко З.В. заперечували проти позову та провили в його задоволенні відмовити. Подала заяву про застосування строків позовної давності, де послалась на те, що позивіач пропустив строк позовної давності щодо укладення договору дарування.

Обставини справи, що встановлені судом

Відповідно до Договору куплі-продажу житлового будинку, укладеного 31 березня 2005 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , посвідченого приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Єлістратовою С.В., зареєстрованого в реєстрі за № 1693, позивач придбав житловий будинок з надвірними будівлями за АДРЕСА_1 , житловий будинок загальною площею 42,2 кв.м., житловою площею 15,6 кв.м., надвірні будівлі: сарай «Б», погріб «В», колодязь «К», огорожа «N».

27 квітня 2005 року зареєстроване право власності на вищевказаний житловий будинок за ОСОБА_1 , про що свідчить Витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 7119147 від 27.04.2005.

Крім того, 31 березня 2005 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 укладено попередній договір, згідно якого сторони домовилися у термін до 31 грудня 2005 року укласти договір дарування земельної ділянки площею 0,267 га за АДРЕСА_1 .

Зазначений вище попередній договір посвідчено 31 березня 2005 року приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Єлістратовою С.В., зареєстрованого в реєстрі за № 1697.

За змістом п. 2 попереднього договору, дарувальник зобов`язується одержати свідоцтво про право на спадщину та Державний акт про право власності на земельну ділянку, а також підготувати інші документи, необхідні для укладення Основного договору.

Відповідно до п.п. 3, 4 попереднього договору, одностороння відмова від договору не допускається. У разі відмови однієї із сторін від укладення Основного договору друга сторона має право вимагати його укладення шляхом звернення до суду.

Згідно Витягу з рішення Калитянської селищної ради Броварського району Київської області № 14 від 31 травня 2006 року позивачу ОСОБА_1 надано згоду на використання вищевказаної земельної ділянки на період до вияснення справи по переоформленню в нотаріальному порядку, згідно діючого законодаства, власності на земельну ділянку.

Зі змісту Довідки № 670, виданої 15.05.2006 Виконавчим комітетом Калитянської селищної ради Броварського району Київської області, видно, що ОСОБА_1 користується земельною ділянкою, розташовою за адресою: АДРЕСА_1 , площею 0,267 га, власником якої згідно Державного акту на право приватної власності на землю є ОСОБА_3 , котра померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . По даний час спадщина не переоформлена. Вказана земельна ділянка на час купівлі не використовувалася згідно цільового призначення, а з 31.03.2005 ОСОБА_1 привів в належний стан прибудинкову територію, якою користується та обробляє.

Відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯБ

№ 782978, виданого 21 березня 2006 року, відповідач ОСОБА_2 набула у власність земельну ділянку кадастровий номер: :01:027:0011, площею 0,0170 га, за адресою: АДРЕСА_1 , цільове призначення: для ведення особистого селянського господарства.

Згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯБ

№ 782979, виданого 21 березня 2006 року, відповідач ОСОБА_2 також набула у власність земельну ділянку кадастровий номер: :01:027:0012, площею 0,2500 га, за адресою: АДРЕСА_1 , цільове призначення: для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських будівель.

З матеріалів справи вбачається, що 14 березня 2006 року позивач ОСОБА_1 звертався до ОСОБА_2 із письмовою претензією, в якій вимагав виконати умови попереднього договору, укладеного 31.03.2005.

У червні 2011 року позивач направляв відповідачу заяву щодо укладення договору дарування спірної земельної ділянки.

Мотиви, з яких виходить суд, та застосування норм права, що регулюють дані правовідносини

Стаття 120 ЗК України в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, визначала особливий правовий механізм переходу прав на земельну ділянку, пов`язаний з переходом права на будівлю і споруду, які розміщені на цій земельній ділянці.

Так, частина перша статті 120 ЗК України (у відповідній редакції) передбачала, що при переході права власності на будівлю і споруду право власності на земельну ділянку або її частину може переходити на підставі цивільно-правових угод, а право користування - на підставі договору оренди.

Водночас, при відсутності окремої цивільно-правової угоди щодо земельної ділянки при переході права власності на об`єкт нерухомості, слід враховувати те, що зазначена норма закріплює загальний принцип цілісності об`єкта нерухомості, спорудженого на земельній ділянці, з такою ділянкою (принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованих на ній будинку, споруди). За цією нормою визначення правового режиму земельної ділянки перебувало у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачався роздільний механізм правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникали при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, споруджену на земельній ділянці, та правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на вказану нерухомість. Враховуючи принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованих на ній будинку, споруди, слід зробити висновок, що земельна ділянка слідує за нерухомим майном, яке придбаває особа, якщо інший спосіб переходу прав на земельну ділянку не визначено умовами договору чи приписами законодавства.

При застосуванні положень статті 120 ЗК України у поєднанні з положеннями статті 125 ЗК України (у відповідній редакції), необхідно виходити з того, що у випадку переходу у встановленому законом порядку права власності на об`єкт нерухомості, розміщений на земельній ділянці, що перебуває у власності особи, яка відчужила зазначений об`єкт нерухомості, у набувача останнього право власності на відповідну земельну ділянку виникає одночасно із виникненням права власності на такий об`єкт, розміщений на цій ділянці. Це правило стосується й випадків, коли право на земельну ділянку не було зареєстроване одночасно з правом на розміщену на ній нерухомість, однак земельна ділянка раніше набула ознак об`єкта права власності.

Тобто за загальним правилом, закріпленим у частині першій статті 120 ЗК України, особи, які набули права власності на будівлю чи споруду, стають власниками земельної ділянки на тих самих умовах, на яких вона належала попередньому власнику.

Така правова позиція висловлена Верховним Судом України в постановах від 11 лютого 2015 року у справі № 6-2цс15, від 12 жовтня 2016 року у справі

№ 6-2225цс16, від 13 квітня 2016 року у справі № 6-253цс16 та інших.

Відповідно до статті 377 ЦК України, у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором. Якщо договором про відчуження житлового будинку, будівлі або споруди розмір земельної ділянки не визначений, до набувача переходить право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки, яка є необхідною для їх обслуговування. Якщо житловий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, наданій у користування, то у разі їх відчуження до набувача переходить право користування тією частиною земельної ділянки, на якій вони розміщені, та частиною ділянки, яка необхідна для їх обслуговування.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово висловлювалася про те, що особа, яка законно набула у власність будинок, споруду, має цивільний інтерес в оформленні права на земельну ділянку під такими будинком і спорудою після їх набуття (див. постанови від 04 грудня 2018 року у справі № 910/18560/16, провадження № 12-143гс18 (пункт 8.17); від 05 грудня 2018 року у справі № 713/1817/16-ц, провадження № 14-458цс18 (пункт 61); від 18 грудня 2019 року у справі № 263/6022/16-ц, провадження № 14-438цс19 (пункт 42)).

Крім того, у постанові від 16 червня 2020 року у справі № 689/26/17 (провадження № 14-47цс20) Велика Палата Верховного Суду підтримала правовий висновок Верховного Суду України щодо застосування статті 120 ЗК України, викладений у постановах від 11 лютого 2015 року у справі № 6-2цс15, від 12 жовтня 2016 року у справі № 6-2225цс16, від 13 квітня 2016 року у справі № 6-253цс16 та інших, визначивши, що у випадку переходу у встановленому законом порядку права власності на об`єкт нерухомості, розміщений на земельній ділянці, що перебуває у власності особи, яка відчужила зазначений об`єкт нерухомості, у набувача останнього право власності на відповідну земельну ділянку виникає одночасно з виникненням права власності на такий об`єкт, розміщений на цій ділянці. Це правило стосується і випадків, коли право на земельну ділянку не було зареєстроване одночасно з правом на розміщену на ній нерухомість, однак земельна ділянка раніше набула ознак об`єкта права власності. Якщо сторони в договорі, спрямованому на відчуження будинку, не обумовили розміру земельної ділянки, на якій такий будинок розташований, то встановлення розміру здійснюється відповідно до нормативів, визначених у цій місцевості, та мети, з якою земельна ділянка використовується.

Таким чином, судом встановлено, що 31 березня 2005 року позивач ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку набув права власності на житловий будинок та надвірні будівлі, розташовані за адресою: АДРЕСА_1 .

Отже, ОСОБА_1 як особа, що набула право власності на нерухоме майно, має також і право на земельну ділянку, на якій це майно розміщено та необхідну для обслуговування цього нерухомого майна.

З огляду на викладене до позивача як власника житлового будинку АДРЕСА_2 , з урахуванням передбаченого статтею 120 ЗК України та статтею 377 ЦК України принципу єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованих на ній будинку, споруди, переходить право власності саме на ту земельну ділянки, що необхідна для обслуговування будинку.

З матеріалів справи видно, що за відповідачем ОСОБА_2 зареєстроване право власності на дві земельні ділянки за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер: :01:027:0011, площею 0,0170 га, цільове призначення: для ведення особистого селянського господарства, а також кадастровий номер: :01:027:0012, площею 0,2500 га, цільове призначення: для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських будівель.

Виходячи з вищенаведеного, позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню в частині визнання за позивачем ОСОБА_1 права власності на земельну ділянку площею 0, 25 га, з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, кадастровий номер :01:027:0012, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , та припинення права власності ОСОБА_2 на вищевказану земельну ділянку.

Щодо строків позовної давності.

Представник відповідача подала до суду заяву про застосування строків позовної давності до попереднього договору щордо укладення договору дарування.

Такі, за правилами статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно з частинами першою-п`ятою статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові та застосовується тільки до обґрунтованих позовних вимог.

Разом з тим, зі змісту позовних вимог видно, що позивач не пред`являє вимог про зобов`язання укласти договір дарування, а вважає, що є власником земельної ділянки з моменту набуття власності на нерухоме майно у вигляді житлового будинку.

Позивач не заявляла вимог про застосування наслідікв спливу позовної давності до вимог про визнання права власності на спірну земельну ділянку.

Відтак, відсутні підстави для застосування строків позовної давності.

Щодо судових витрат

Із матеріалів справи вбачається, що при подачі даного позову до суду позивачем сплачено судовий збір у загальному розмірі 2 573,60 грн., що підтверджується квитанціями від 06.11.2023 та 05.12.2023.

У відповідності до ч. 1 та ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

Враховуючи те, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, стягненню із відповідача на користь позивача підлягають судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 2 000 грн.

Керуючись ст. ст. 258, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд -

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на земельну ділянку задовольнити частково.

Припинити право власності, зареєстроване за ОСОБА_2 на земельну ділянку площею 0, 25 га, з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, кадастровий номер :01:027:0012, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Визнати за ОСОБА_1 право власності на земельну ділянку площею 0, 25 га, з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, кадастровий номер :01:027:0012, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесені витрати на судовий збір у розмірі 2000 гривень.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_1

Відповідач: ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_3 .

Суддя Наталія ПЕТРИШИН