Справа №295/9705/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.11.2024 року м. Житомир

Богунський районний суд м. Житомир у складі:

головуючого - судді Перекупка І.Г.,

при секретарі Конончук Ю.О.,

за участю позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

відповідача ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні Богунського районного суду м. Житомир цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа виконавчий комітет Житомирської міської ради про визнання місця проживання дитини та стягнення аліментів,-

В С Т А Н О В И В:

До Богунського районного суду м. Житомир звернувся ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_3 , третя особа Орган опіки та піклування Житомирської міської ради в особі Виконавчого комітету Житомирської міської ради про визнання місця проживання дитини та стягнення аліментів. В обгрунтування позовних вимог вказав, що з 10.05.2017 р. він, ОСОБА_1 перебував у шлюбі з Відповідачкою Бардачевською - ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 у подружжя народилась дитина ОСОБА_5 , що підтверджується Свідоцтвом про народження видане Житомирським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Житомирській області 26.09.2017 р., актовий запис № 2703. В 2020 р. стосунки з дружиною розладились, зникло взаєморозуміння і взаємоповага, стали частими сварки. Шлюб розпався, оскільки у подружжя різне відношення та погляди на роль чоловіка та дружини в сімейних відносинах. Згідно Рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області № 295/8716/20 від 22.10.2020 р. шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 - розірвано. Дитина ОСОБА_5 після розірвання шлюбу залишилась проживати разом батьком та бабусею за адресою: АДРЕСА_1 . На протязі останніх чотирьох років вихованням дитини займався батько та бабуся (мати позивача), оскільки ОСОБА_3 не займалась вихованням дитини. Позивач в свою чергу приділяв належну увагу своїй дитині, всі питання щодо матеріального забезпечення вирішував з бабусею. Позивач просить визначити місце проживання неповнолітньої дитини ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 разом з батьком ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_3 . Стягувати щомісячно з ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_4 на ім`я ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_3 аліменти на утримання дитини: ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу) але не менше 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, від дня пред`явлення позову.

Позивач звертає увагу суду, що жодним чином не перешкоджає спілкуванню відповідачки з донькою і готовий зі свого боку усіма силами сприяти тому, щоб донька не була позбавлена піклування матері.

Позивач має стабільний дохід, у змозі забезпечувати потреби неповнолітньої доньки в повному обсязі, не зловживає спиртними, наркотичними речовинами, веде нормальний спосіб життя, вад здоров`я, які б унеможливлювали виховання та утримання доньки не має.

В судовому засіданні позивач та його представник підтримали позовні вимоги обгрунтовуючи їх наданими суду доказами.

Відповідачка, протягом часу слухання справи, не заперечувала проти задоволення позовних вимог.

Представник третьої особи, який не заявляє самостійних вимог - Служба у справах дітей та сім`ї Житомирської міської ради не заперечував проти задоволення позовних вимог, надав суду Висновок виконавчого комітету Житомирської міської ради, як органу опіки та піклування та рішення № 1854 від 20.11.2024 р. «Про затвердження висновку щодо визначення місця проживання ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 зі змісту якого свідчить, що «…виходячи з інтересів дитини вважає за доцілне визначити місце проживання малолітньої ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 , з батьком ОСОБА_1 …» (а. с. 35-37).

Дослідивши повно, всебічно та об`єктивно обставини справи, заслухавши учасників процесу, оцінивши безпосередньо в судовому засіданні всі зібрані у справі докази в їх сукупності, суд, керуючись своїм внутрішнім переконанням, дійшов висновку що позовні вимоги підлягають задоволенню виходячи з наступного.

Судом встановлено, з 10.05.2017 р. ОСОБА_1 перебував у шлюбі з Відповідачкою Бардачевською- ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 у подружжя народилась дитина ОСОБА_5 , що підтверджується Свідоцтвом про народження видане Житомирським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Житомирській області 26.09.2017 р., актовий запис № 2703. В 2020 р. стосунки з дружиною розладились, зникло взаєморозуміння і взаємоповага, стали частими сварки. Шлюб розпався, оскільки у подружжя різне відношення та погляди на роль чоловіка та дружини в сімейних відносинах. Згідно Рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області № 295/8716/20 від 22.10.2020 р. шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 - розірвано. Дитина ОСОБА_5 після розірвання шлюбу залишилась проживати разом батьком та бабусею за адресою: АДРЕСА_1 . На протязі останніх чотирьох років вихованням дитини займався батько та бабуся (мати позивача), оскільки ОСОБА_3 не займалась вихованням дитини. Позивач в свою чергу приділяв належну увагу своїй дитині, всі питання щодо матеріального забезпечення вирішував з бабусею.

25.06.2024 р. ОСОБА_1 звернувся до ОСОБА_3 , третя особа виконавчий комітет Житомирської міської ради про визнання місця проживання дитини та стягнення аліментів. (а. с. 1-3).

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 25.06.2024 р. головуючим по справі призначено суддю Перекупка І.Г. (а. с. 13).

Згідно Свідоцтва про народження ОСОБА_5 народилася ІНФОРМАЦІЯ_2 . Батьками дитини вказані ОСОБА_1 та ОСОБА_3 (а. с. 7).

12.07.2024 р. ухвалою суду відкрито спрощене позовне провадження та призначено засідання на 11.15 год. 20 серпня 2024 р. з викликом сторін. (а. с. 16).

Рішенням виконавчого комітету Житомирської міської ради № 1854 від 20.11.2024 р. затверджено висновок щодо визначення місця проживання ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а. с. 35-37).

Дана справа розглядається в рамках цивільного судочинства. Положеннями процесуального закону, який регулює правила розгляду таких справ, визначено, що розглядаючи цивільні справи суд керується принципом диспозитивності та змагальності, які визначають, що кожна сторона повинна самостійно подавати докази та доводити ті обставини на які посилається, в тому числі, шляхом подання доказів, заявлення клопотань і несе ризик настання наслідків пов`язаних із вчиненням або не вчиненням нею процесуальних дій. Доказування заявлених вимог не може перебирати на себе суд або інша сторона. (ст. ст. 12, 13 та 81 ЦПК України).

Відповідно до ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона, повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд розглядає справу не інакше як за зверненням особи поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ст.13 ЦПК України).

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ст. 77 ЦПК України).

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст.78 ЦПК України).

Відповідно до ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. (ч. 6 ст. 81 ЦПК України).

Вирішуючи спір по суті заявлених вимог в частині визначення місця проживання дитини, суд виходить з наступного.

Положеннями ст. 19 СК України встановлено, що при розгляді спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, визначення місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе, не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних в результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Як зазначено у ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до ст. ст. 11, 12 Закону України «Про охорону дитинства» батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Згідно із ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначаються нею самою.

Відповідно до частин 1-2 ст. 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

Згідно ст. 171 СК України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. Суд має право постановити рішення всупереч думці дитини, якщо цього вимагають її інтереси.

Відповідно до частини першої статті 18, частини першої статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 р., ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 р. № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 11.07.2017 р. у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13, суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (§ 76).

У справах щодо здійснення одним із батьків прав на спілкування стаття 8 Конвенції передбачає батьківське право на вжиття заходів з метою возз`єднання зі своєю дитиною та обов`язок національних органів влади сприяти такому возз`єднанню настільки, наскільки інтереси дитини передбачають, що має бути зроблено все для збереження особистих стосунків, і, за необхідності, «відновлення» сім`ї; обов`язок держави полягає не у досягненні результату, а у вжитті заходів (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Кацпер Новаковський проти Польщі» пункт 74, від 10.01.2017 р.).

Верховний Суд у постанові від 30.03.2021 р. по справі № 542/1428/18 зазначив, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків. Міжнародні та національні норми не містять положень, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною. При визначенні місця проживання дитини судами необхідно крізь призму врахування найкращих інтересів дитини встановлювати та надавати належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору.

Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах.

Право взаємного спілкування одного з батьків та дитини становить основоположний елемент «сімейного життя» у розумінні статті 8 Конвенції.

Неповнолітня ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 проживає разом з батьком ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_3 , який в змозі забезпечити доньку належними умовами проживання, виховання та розвитку.

Механізм визначення місця проживання дитини з одним із батьків не має на меті обмеження іншого з батьків у правах.

Вирішуючи питання про визначення місця проживання дитини, суд враховує об`єктивні та наявні у справі докази, зокрема, поведінку батьків щодо дитини.

Батько дитини, який безсумнівно відіграє важливу роль у житті та розвитку дитини, має право та обов`язок піклуватися про здоров`я дитини, стан його розвитку, незалежно від того з ким остання буде проживати.

При цьому, визначення місця проживання дитини з батьком не впливатиме на її взаємовідносини з матір`ю, оскільки визначення місця проживання дитини з одним із батьків не позбавляє іншого батьківських прав та не звільняє його від виконання своїх батьківських обов`язків.

На підставі викладеного, суд дійшов висновку про визначення місця проживання неповнолітньої ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 з батьком ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Відповідно позовних вимог щодо стягнення аліментів, судом встановлено.

Відповідно до ст.51 Конституції України, ст.180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Статтею 180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

В силу вимог ч. 3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Відповідно до ч. 2 ст.182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Частина перша статті 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Згідно п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» відповідно до ст.192 СК розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили.

Враховуючи зміст ст. ст. 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним.

Відповідно до ст.183 та ст.184 СК України за рішенням суду розмір аліментів визначається у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

З урахуванням встановленного суд вважає за необхідне стягувати щомісячно з ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_4 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на ім`я ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_3 (РНОКПП НОМЕР_1 ) аліменти на утримання дитини: ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу) але не менше 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, від дня пред`явлення позову.

Керуючись статтями 19, 104, 112-115, 160-161, 171, 180, 182, 183, 185 СК України, статтями 7, 8, 12, 13, 81, 141, 142, 258-259, 263-265, 273, 352, 354, 355, 430 ЦПК України, Законом України «Про охорону дитинства», Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 р., ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 р. № 789-XII суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа виконавчий комітет Житомирської міської ради про визнання місця проживання дитини та стягнення аліментів, задовольнити.

Визначити місце проживання неповнолітньої дитини ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 разом з її батьком ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_3 за адресою : АДРЕСА_1 .

Стягувати щомісячно з ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_4 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на ім`я ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_3 (РНОКПП НОМЕР_1 ) аліменти на утримання дитини: ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу) але не менше 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, від дня пред`явлення позову.

Допустити негайне виконання рішення в межах суми платежу за один місяць.

Рішення суду вступає в законну силу після закінчення терміну подачі апеляційної скарги, яка подається до Житомирського апеляційного суду протягом тридяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Богунського районного

суду м. Житомира І.Г. Перекупка