КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 листопада 2024 року Київський апеляційний суд у складі:

суддя-доповідач Нежура В.А.,

судді Невідома Т.О., Соколова В.В.,

секретар Цуран С.С.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Сенс Банк» на заочне рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 01 травня 2024 року у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства «Сенс Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2023 року АТ «Сенс Банк» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 у якому просило стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість, розраховану на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України, та пунктів кредитного договору за невиконання грошового зобов`язання за кредитним договором № 2615/0607/71-003 від 01.06.2007, становить - 318 387,38 грн, що складається з суми заборгованості за ставкою 3% на кредитну заборгованості у розмірі 55 446,31 грн, суми заборгованості за інфляційними витратами 262 941,08 грн.

Свої вимоги обґрунтовувало тим, що 01.06.2007 АКБ «ТАС-Комерцбанк», правонаступник ВАТ «Сведбанк» (правонаступник ПАТ «Сведбанк») та фізична особа - громадянин(ка) України яким (якою) є - ОСОБА_1 , уклали кредитний договір № 2615/0607/71-003, відповідно до умов якого банк зобов`язується надати відповідачу (за кредитним договором - позичальникові) кредити у сумі 105 000,00 дол США, а відповідач зобов`язується повернути наданий кредит і сплатити проценти за користування в сумі, строки та на умовах, що передбачені кредитним договором та Додатком № 1 до нього, Графіком погашення кредиту. Свої зобов`язання позивач виконав, надавши грошові кошти позичальникові.

Однак, у зв`язку з невиконанням боржником свого обов`язку по сплаті кредиту, у кредитора виникло право задовольнити свої вимоги.

13.11.2013 Броварським міськрайонним судом Київської області було в рахунок погашення заборгованості в сумі 670 494,41 грн по кредитному договору № 2615/0607/71-003 від 01.06.2007, звернуто стягнення на предмет іпотеки: житловий будинок загальною площею 115,10 кв.м., з відповідними надвірними будівлями та спорудами: сарай - «Б», погріб - «В», літня кухня - «Г», гараж -«Д», вбиральня - «Є», альтанка - «Ж», колодязь - «К», тротуар - «Т», огорожа - «У», та земельну ділянку загальною площею 0,1292 га, кадастровий номер: :01:040:0009, призначення - для будівництва ПАТ «Альфа-Банк», та стягнуто витрати по сплаті судового збору в розмірі 3 441,00 грн.

Оскільки заборгованість за кредитним договором у повному обсязі відповідачем погашено не було, тому у кредитора виникли підстави для нарахування заборгованості на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України, яку позивач просить стягнути з відповідача (а.с. 2-4зв.)

Заочним рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 01.05.2023 відмовлено в задоволенні позову АТ «Сенс Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за невиконання грошового зобов`язання за кредитним договором № 2615/0607/71-003 ставкою 3% на кредитну заборгованість 55 446,31 грн, суми заборгованості за інфляційними витратами 262 941,08 грн та стягненні судового збору у сумі 4 775,81 грн (а.с. 116-120).

В апеляційній скарзі, АТ «Сенс Банк», посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, просить скасувати рішення та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. Вказує, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відсутність доказів на підтвердження пред`явлення виконавчого листа до виконання, оскільки відповідно до листа Броварського відділу ДВС у Броварському районі Київської області було встановлено, що на виконанні у відділі перебувало виконавче провадження № 50566850 з виконання виконавчого листа № 2/361/2942/13 від 03.07.2014 про погашення заборгованості, на підставі якого було звернуто стягнення на предмет іпотеки. 18.04.2016 було винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу, повторно виконавчий лист до відділу не надходив. З наведеного вбачається. що відповідач своїх зобов`язань, в тому числі примусово, не виконала. При цьому, докази на підтвердження невиконання відповідачем свого зобов`язання, не було можливості подати разом з позовною заявою, оскільки ДВС направило лист, який було отримано позивачем лише у грудні 2023 року, в той час як з позовом банк звернувся до суду у лютому 2023 року (а.с. 124-126зв.).

Відзиву від учасників справи не надходило.

Учасники справи в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Суд апеляційної інстанції визнав за можливе розглянути справу за відсутності осіб, які не з`явились, оскільки їх неявка не перешкоджає апеляційному розгляду справи (ч. 2 ст. 372 ЦПК України).

Заслухавши доповідь судді, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, 01.06.2007 АКБ «ТАС-Комерцбанк», правонаступник ВАТ «Сведбанк» (правонаступник ПАТ «Сведбанк») та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 2615/0607/71-003, відповідно до умов якого банк зобов`язується надати відповідачу (за кредитним договором - позичальникові) кредити у сумі 105 000,00 дол США, а відповідач зобов`язується повернути наданий кредит і сплатити проценти за користування в сумі, строки та на умовах, що передбачені кредитним договором та Додатком № 1 до нього, Графіком погашення кредиту.

Позивач свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, надавши відповідачу кредит, однак відповідач належним чином взяті на себе зобов`язання не виконує, в результаті чого має заборгованість перед кредитором.

У зв`язку з невиконанням боржником свого обов`язку по сплаті кредиту, у кредитора виникло право задовольнити свої вимоги.

25.05.2012 між ПАТ «Сведбанк» та ПАТ «Дельта Банк» відповідно до чинного законодавства України був укладений договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитними договорами.

15.06.2012, між ПАТ «Дельта Банк» та ПАТ «Альфа Банк» був укладений договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитним.

Згідно вищезазначеного угод (договорів) відбулося відступлення права вимоги за кредитним договором № 2615/0607/71-003 від 01.06.2007, що було укладено між АКБ «ТАС-Комерцбанк», правонаступник ВАТ «Сведбанк» (правонаступник ПАТ «Сведбанк») та ОСОБА_1 , на користь ПАТ «Альфа-Банк».

Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 13.11.2013 в рахунок погашення заборгованості в сумі 670 494,41 грн по кредитному договору № 2615/0607/71-003 від 01.06.2007, звернуто стягнення на предмет іпотеки: житловий будинок загальною площею 115,10 кв.м., з відповідними надвірними будівлями та спорудами: сарай - «Б», погріб - «В», літня кухня - «Г», гараж -«Д», вбиральня - «Є», альтанка - «Ж», колодязь - «К», тротуар - «Т», огорожа - «У», та земельну ділянку загальною площею 0,1292 га, кадастровий номер: :01:040:0009, призначення - для будівництва та обслуговування житлового будинку на користь ПАТ «Альфа-Банк», та стягнуто витрати по сплаті судового збору в розмірі 3 441,00 грн.

02.08.2022 Позачерговими Загальними зборами акціонерів АТ «Альфа-Банк» було прийнято рішення про зміну найменування банку з АТ «Альфа-Банк» на АТ «Сенс Банк», а також про внесення змін до Статуту АТ «Альфа-Банк» шляхом затвердження його в новій редакції (а.с. 54-65).

Оскільки на момент звернення до суду з даним позовом відповідачем кредитні зобов`язання не виконуються, тому у відповідача виникла заборгованість розрахована на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка станом на 19.10.2022 становить - 318 387,38 грн, та складається із суми заборгованості за ставкою 3% на кредитну заборгованість 55 446,31 грн, суми заборгованості за інфляційними витратами 262 941,08 грн.

Тлумачення як ст. 3 ЦК України загалом, так і п. 6 ст. 3 ЦК України, свідчить, що загальні засади (принципи) цивільного права мають фундаментальний характер, й інші джерела правового регулювання, насамперед, акти цивільного законодавства, мають відповідати змісту загальних засад. Це, зокрема, виявляється в тому, що загальні засади (принципи) є по своїй суті нормами прямої дії та повинні враховуватися, зокрема, при тлумаченні норм, що містяться в актах цивільного законодавства.

Натуральним зобов`язанням (obligatio naturalis) є зобов`язання, вимога в якому не може бути захищена в судовому (примусовому) порядку, але добровільне виконання якої не є безпідставно набутим майном. Конструкція ст. 625 ЦК України щодо нарахування 3 % річних та інфляційних втрат розрахована на її застосування до такого грошового зобов`язання, вимога в якому може бути захищена в судовому (примусовому) порядку. Кредитор в натуральному зобов`язанні не має права нараховувати 3 % річних та інфляційні втрати, оскільки вимога в такому зобов`язанні не може бути захищена в судовому (примусовому) порядку (аналогічні висновки викладено у постанові Верховного Суду від 06.03.2019 у справі № 757/44680/15-ц (провадження № 61-32171сво18).

У постанові Верховного Суду України від 26.04.2017 у справі № 3-1522гс16 зроблено висновок про те, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК), а тому 12.04.2016 (дата здійснення розрахунку за виконані роботи) і є датою, коли зобов`язання припинилося. Законодавець визначає обов`язок боржника сплатити суму боргу з урахуванням рівня інфляції та 3 % річних за увесь час прострочення, у зв`язку з чим таке зобов`язання є триваючим. Зважаючи на викладене, висновок суду першої інстанції про сплив позовної давності за вимогами про стягнення інфляційних втрат і 3 % річних у зв`язку зі спливом строку за вимогою про стягнення основного боргу - помилковий, оскільки інфляційні та річні не є додатковими вимогами в розумінні ст. 266 ЦК України». У справі № 3-1522гс16 між сторонами не існувало натурального зобов`язання і тому висновок у справі № 3-1522гс16 не може бути застосований у справі, що переглядається. У справі, що переглядається ПАТ «Родовід Банк» просило стягнути з відповідача 3 % річних від суми простроченої заборгованості за тілом кредиту за період з 04.06.2014 по 22.10.2015. Оскільки рішенням Печерського районного суду м. Києва від 02.04.2015, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 16.07.2015, було відмовлено у задоволенні позову АТ «Родовід Банк» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором від 25.12.2006 № 15.3/СЖ-229.06.2 у зв`язку з пропуском позовної давності, то 3 % річних у справі, що переглядається, були нараховані до вимоги, яка існує в натуральному зобов`язанні».

Особа, яка виконала зобов`язання після спливу позовної давності, не має права вимагати повернення виконаного, навіть якщо вона у момент виконання не знала про сплив позовної давності (ч. 1 ст. 267 ЦК України).

Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений законом або договором (ст. 625 ЦК України).

Не допускається зарахування зустрічних вимог у разі спливу позовної давності (п. 4 ч. 1 ст. 602 ЦК України).

Тлумачення вказаних норм, з урахуванням принципу розумності свідчить, що:

натуральним зобов`язання (obligatio naturalis) є зобов`язання, вимога в якому не може бути захищена в судовому (примусовому) порядку, оскільки боржник заявив про застосування позовної давності і яка застосована судом, але добровільне виконання якої не є безпідставно набутим майном;

задавненим зобов`язанням є зобов`язання, в якому стосовно задавненої вимоги спливла позовна давність, кредитор не пред`являє в судовому порядку позову про захист задавненої вимоги і боржник відповідно не заявив про застосування до неї позовної давності;

законодавець в п. 4 ч. 1 ст. 602 ЦК України передбачає заборону для зарахування зустрічних вимог у разі спливу позовної давності в задавненому зобов`язанні для охорони інтересів боржника. Сплив позовної давності при пред`явленій позовній вимозі кредитором в судовому порядку про стягнення боргу, за яким сплинула позовна даність, дозволяє боржнику заявити про застосування позовної давності. Зарахування, яке є по своїй суті замінником належного виконання зобов`язання, не має створювати механізм обходу заборони передбаченої в п. 4 ч. 1 ст. 602 ЦК України. Така заборона стосується випадку, коли кредитор ініціює зарахування за задавненою вимогою. У такому разі кредитор за допомогою зарахування може обійти охорону, що надається боржнику при спливі позовної давності, і досягнути результату, який недоступний кредитору в межах пред`явленої позовної вимоги кредитором в судовому порядку про стягнення боргу, за яким сплинула позовна даність, і яка дозволяє боржнику заявити про застосування позовної давності;

очевидно, що аналогічний підхід для охорони інтересів боржника при задавненому зобов`язанні має бути й стосовно 3 % річних та інфляційних втрат, нарахованих на задавнену вимогу в задавненому зобов`язанні. Пред`явлення кредитором, при існуванні задавненої вимоги, тільки позову про стягнення 3 % річних та інфляційних втрат, без позовної вимоги про стягнення задавненої вимоги, на яку нараховуються 3 % річних та інфляційних втрат, дозволяє кредитору обійти охорону, що надається боржнику при спливі позовної давності, і досягнути результату, який недоступний кредитору при пред`явленні позовної вимоги про стягнення задавненої вимоги, і яка забезпечує можливість боржнику заявити про застосування до неї позовної давності. Тобто складається доволі нерозумна ситуація: зі спливом позовної давності і неможливістю захисту задавненої вимоги кредитор зберігає можливість постійно подавати вимоги про стягнення 3 % річних та інфляційних втрат, нарахованих на задавнену вимогу, що означає по суті виконання задавненої вимоги і без можливості боржнику заявити про застосування позовної давності до задавненої вимоги;

приватне право не може допускати ситуацію за якої кредитор, при існуванні задавненої вимоги, пред`являє тільки позов про стягнення 3 % річних та інфляційних втрат, без позовної вимоги про стягнення задавненої вимоги, на яку нараховуються 3 % річних та інфляційних втрат. Оскільки це позбавляє боржника можливості заявити про застосування до задавненої вимоги позовну давність, а кредитору надає можливість обійти застосування до задавненої вимоги позовної давності. Тому кредитор, для охорони інтересів боржника, може пред`явити позов про стягнення 3 % річних та інфляційних втрат, які нараховані на задавнену вимогу, тільки разом з пред`явленням позову про стягнення задавненої вимоги. (Аналогічні висновки викладено у постанові Верховного Суду від 23.11.2022 у справі № 285/3536/20 (провадження № 61-261св22)).

У даному випадку, АТ «Сенс Банк» просило стягнути із ОСОБА_1 3 % річних на підставі ст. 625 ЦК України за невиконання грошового зобов`язання за кредитним договором № 2615/0607/71-003 від 01.06.2007.

3 % річних нараховані на задавнену вимогу, оскільки строк виконання зобов`язань ОСОБА_1 по кредитному договору було змінено 19.11.2012, що було встановлено рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 13.11.2013 у справі № 361/8376/13-ц.

АТ «Сенс Банк» позову про стягнення задавненої вимоги (основної заборгованості) не пред`явило.

З наведеного вбачається, що приватне право не може допускати ситуацію, за якої кредитор, при існуванні задавненої вимоги, пред`являє тільки позов про стягнення 3 % річних та інфляційних втрат, без позовної вимоги про стягнення задавненої вимоги, на яку нараховуються 3 % річних та інфляційних втрат. Оскільки це позбавляє боржника можливості заявити про застосування до задавненої вимоги позовної давності, а кредитора - обійти застосування до задавненої вимоги позовної давності. Тому кредитор, для охорони інтересів боржника, може пред`явити позов про стягнення 3 % річних та інфляційних втрат, які нараховані на задавнену вимогу, тільки разом з пред`явленням позову про стягнення задавненої вимоги.

За таких обставин, у задоволенні позовних вимог АТ «Сенс Банк» до ОСОБА_1 слід відмовити в зв`язку з тим, що позов про стягнення 3 % річних та інфляційних втрат, які нараховані на задавнену вимогу, допускається тільки разом з пред`явленням позову про стягнення задавненої вимоги, тому суд першої інстанції зробив обґрунтований висновок про відмову в задоволенні цих позовних вимог, але помилився щодо мотивів такої відмови.

Відповідно до ч. 4 ст. 376 зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин.

Таким чином, апеляційну скаргу слід задовольнити частково, мотивувальну частину рішення суду першої змінити з підстав викладених в цій постанові.

Понесені заявником судові витрати (судовий збір за подання апеляційної скарги) відшкодуванню не підлягають (ст. 141 ЦПК України).

Враховуючи викладене, керуючись статтями 268, 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Сенс Банк» задовольнити частково.

Заочне рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 01 травня 2024 року змінити, виклавши мотивувальну частину в редакції цієї постанови.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках, передбачених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Повний текст складено 19 грудня 2024 року.

Суддя-доповідач

Судді