Провадження № 2/686/6445/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 листопада 2024 року м. Хмельницький

Хмельницький міськрайонний суд Хмельницької області

у складі: головуючого судді Дем`янова Ю.М.,

за участі: секретаря судового засідання Ткаченко Л.Г.,

представника позивача ОСОБА_1 адвоката Сердюка В.С.,

відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Хмельницькому цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,

встановив:

Стислий виклад позицій учасників справи.

До суду 10.09.2024 надійшла позовна заява від ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики.

В обґрунтування поданого позову ОСОБА_1 зазначив про те, що він за усним договором позики передав відповідачеві у справі ОСОБА_2 , у власність 1555 євро, що на день складання позовної заяви за офіційним курсом Національного Банку України становить 70 755,29 грн.

Як зазначає позивач, при фактичному одержанні грошових коштів, а саме 1 555 євро, відповідачем була надана розписка від 19.12.2023, відповідно до якої ОСОБА_2 зобов`язувався повернути позику до 19.06.2024. Однак, відповідач взятих на себе зобов`язань не виконав та грошові кошти не повернув. У зв`язку із чим позивач вимушений звертатись за захистом своїх прав у судовому порядку.

Представник позивача адвокат Сердюк В.С., позовні вимоги підтримав та просив задовольнити за викладених у позовній заяві обставин. При цьому вказав, що обставини передачі коштів, а також коли саме це було йому не відомо, однак дійсно 19.12.2023 відповідач на вимогу ОСОБА_1 в його присутності написав розписку та передав її позивачеві. При цьому фактично кошти від позивача відповідачеві 19.12.2023 не передавались.

Відповідач ОСОБА_2 у судовому засіданні проти задоволення позову заперечив та в обґрунтування своєї позиції зазначив, що фактично ніяких грошових коштів від позивача не отримував та договір позики, на вчинення якого наразі позивачем надана розписка, не укладав. Зазначений договір позики був удаваним правочином, оскільки між сторонами існували зовсім інші договірні відносини.

Зокрема, як зазначає ОСОБА_2 , у 2021 році між ним та позивачем було досягнуто домовленості про купівлю на замовлення закордоном транспортного засобу, зокрема у США. Доставку замовленого транспортного засобу мав здійснити відповідач у строки, які визначались домовленістю.

Разом з тим, зазначений транспортний засіб був доставлений у порт України після початку повномасштабного вторгнення. Також із початком війни ОСОБА_2 добровільно був мобілізований до лав ЗСУ та здійснював захист України, у зв`язку із чим не мав змоги вчасно забрати транспортний засіб із порту і своєчасно здійснити оплату всіх необхідних платежів за нього.

За указаних обставин, внаслідок тривалого зберігання автомобіля в порту, покупцеві було нараховано додаткові платежі за зберігання у розмірі 1555 євро, обов`язок сплати яких покладався на отримувача вантажу та які не були обумовлені умовами усних домовленостей між позивачем та відповідачем у справі.

Після звільнення із військової служби внаслідок наявності ряду травм та захворювань, як вказує ОСОБА_2 , він із відчуття провини на вимогу ОСОБА_1 написав зазначені розписки про нібито наявність боргових зобов`язань. Указані кошти відповідач мав намір повернути позивачеві, оскільки розраховував на отримання значної грошової виплати при звільненні із ЗС України, однак їх не отримав, що призвело до неможливості належного виконання усних домовленостей між позивачем та відповідачем з приводу придбання транспортного засобу закордоном. За викладених обставин просив у задоволенні позову відмовити.

Заяви, клопотання, процесуальні дії у справі.

Ухвалою суду від 12.09.2024 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи вирішено провести за правилами спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Визначено порядок подання до суду документів по суті у справі.

Заяви та клопотання на адресу суду в проміжок між судовими засіданнями не надходили, інші процесуальні дії не вчинялись.

Встановлені судом фактичні обставини та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини.

Судом встановлено, що між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_2 у 2021 році було досягнуто усних домовленостей щодо придбання транспортного засобу на замовлення ОСОБА_1 закордоном та його доставку зі США. На виконання указаних домовленостей відповідач здійснив пошук, придбання та транспортування в Україну транспортного засобу.

Після початку повномасштабного вторгнення російської федерації на територію України в лютому 2022 року відповідач у справі ОСОБА_2 добровільно мобілізувався до ЗС України. У вказаний період часу було здійснено доставку замовленого транспортного засобу у порт України, однак внаслідок затримки із проведенням розрахунку за його транспортування, покупцеві було донараховано додаткову плату за зберігання у розмірі 1555 євро.

У зв`язку із тим, що указані додаткові платежі не були обумовлені домовленостями між сторонами позивач вимагав їх оплату ОСОБА_2 .

Саме на виконання усних домовленостей про сплату вартості зберігання транспортного засобу у порту України, 19.12.2023 відповідачем на вимогу позивача було складено боргові розписки із терміном повернення грошових коштів до 19.06.2024.

Судом також встановлено, що 19.12.2023 при складанні боргових розписок фактично грошові кошти позивачем відповідачу не передавались.

Отже, судом встановлено, що зміст спірних правовідносин, які виникли на даний час між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_2 є відносини, які пов`язані із неналежним виконанням договору про надання послуг із постачання транспортного засобу (договірні правовідносини). Договір позики, на виконання якого відповідачем ОСОБА_2 складено боргові розписки, містить ознаки удаваного правочину.

Норми права, які застосовував суд, та мотиви їх застосування.

Статтею 11 ЦК України встановлено, що договори та інші правочини є однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

За змістом ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Статтею 235 ЦК України визначено, що удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили.

Якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Із положень ч. 1 ст. 638 ЦК України слідує, що договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики на позичальникові лежить обов`язок повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором.

Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Наслідки порушення договору позичальником визначені статтею 1050 ЦК України, відповідно до частини першої якої, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

За змістом статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Мотивована оцінка аргументів, наведених учасниками справи щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, у зв`язку з чим учасники справи мають довести належними та допустимими доказами обставини, на які вони посилаються, а суд зобов`язаний надати належну оцінку цим доказам.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Суд за результатами оцінки доказів за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, із врахуванням того, що жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили, перевіривши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності для вирішення справи, дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, що між позивачем та відповідачем у справі існували договірні відносини з приводу постачання на замовлення позивача транспортного засобу зі США. У зв`язку із неналежним виконанням у вказаних договірних відносинах взятих на себе зобов`язань з боку ОСОБА_2 , позивач у справі вимушено поніс додаткові витрати у виді сплати 1555 євро за зберігання транспортного засобу у порту України.

З метою відшкодування завданих збитків, на вимогу позивача відповідачем складено боргові розписки, які є предметом дослідження у вказаній цивільній справі.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей.

Отже, досліджуючи боргові розписки судом виявлено справжню правову природу укладеного договору, а також надано оцінку всім наявним доказам, у тому числі поясненням як представника позивача так і відповідача у справі, а саме стосовного того, що між сторонами не укладався у такий спосіб договір позики. Суд дійшов висновку про те, що указані боргові розписки є удаваним правочином на виконання зовсім інших зобов`язань та домовленостей, які існували між сторонами.

Розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг грошей із зобов`язанням їх повернення та дати отримання коштів.

За своїми правовими характеристиками договір позики є реальною, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику.

У разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання.

З метою забезпечення правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов.

Такі правові висновки про застосування статей 1046, 1047 ЦК України викладені в постановах Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі № 6-63цс13, від 02 липня 2014 року у справі № 6-79цс14 та від 13 грудня 2017 року у справі № 6-996цс17. Підстав відступити від таких правових висновків суд не встановив.

Судом встановлено, що також не заперечувалось представником позивача, те, що на виконання указаних боргових розписок грошові кошти 19.12.2023 позивач не передавав відповідачу, тобто боргові розписки не носили реальний характер.

Отже, судом встановлено справжню правову природу правовідносин між сторонами, які виникли внаслідок наявності інших договірних відносин, та дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Судом не встановлено наявність між сторонами правовідносин за договором позики, дійсність та достовірність договору позики спростована, факт отримання грошей не підтверджений належними доказами у справі.

Засадничими принципами цивільного судочинства є змагальність та диспозитивність, що покладає на позивача обов`язок доведення обґрунтованості та підставності усіх заявлених вимог, саме на позивача покладається обов`язок надати належні та допустимі докази на доведення власної правової позиції.

За правилами статей 12, 81 ЦПК України року кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За змістом статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Згідно зі статтею 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Статтею 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Основного Закону України.

Частиною четвертою статті 10 ЦПК України і статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України (далі - Конвенція), та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

ЄСПЛ зазначив, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення.

Отже, суд, з`ясувавши фактичні обставини у справі, на які позивач посилається, як на підставу своїх вимог, дослідивши та оцінивши докази у справі, проаналізувавши норми матеріального та процесуального права, які регулюють спірні правовідносини, вважає, що поданий ОСОБА_1 позов не підлягає до задоволення.

Розподіл судових витрату справі.

Відповідно до ч. 1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 відмовлено, з останнього на користь позивача не підлягає до стягнення судовий збір.

Керуючись ст.ст.2, 12, 13, 76, 81, 141, 247, 258, 259, 263-265, 280-289 ЦПК України, ст.ст. 202, 207, 235, 625, 626, 628, 638, 1046, 1047, 1049, 1050 ЦК України, суд

ухвалив:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованості за договором позики у розмірі 1555 (одна тисяча п`ятсот п`ятдесят п`ять) євро відмовити.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга протягом 30 днів з часу складання повного судового рішення до Хмельницького апеляційного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 .

Повний текст рішення складено 25.11.2024.

Суддя Юрій ДЕМ`ЯНОВ