Справа № 367/9352/19
Провадження №2/367/499/2024
РІШЕННЯ

Іменем України

30 вересня 2024 року Ірпінський міський суд Київської області у складі:

головуючого - судді Кравчук Ю.В.,

за участю:

секретаря судових засідань Яцуна А.О.,

представника позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача Штронди А.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Ірпені цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: ТОВ «ФК «Фінілон» про стягнення грошових коштів, -

в с т а н о в и в :

У листопаді 2019 року ОСОБА_2 звернувся з позовом до Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: ТОВ «ФК «Фінілон» про стягнення грошових коштів.

У обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що між ним та АТ КБ «ПриватБанк» було укладено договір про надання банківських послуг, відповідно до якого йому було видано золоту банківську картку «карта Моряка» рахунок № НОМЕР_1 строком дії до 09.2014.

Позивач зазначає, що на час укладення вказаного договору позивач мешкав в АР Крим, а у січні 2014 року він відправився в рейс на підставі укладеного контракту з міжнародною компанією Tidewater, Inc (Тайдвотер), яка спеціалізується у наданні морських послуг та послуг у сфері морсько-нафтової промисловості, що підтверджується послужною книжкою моряка № 02524/2013/25, що була видана Інспекцією з питань підготовки та дипломування моряків.

Позивач зазначає, що за час перебування на судні йому було нараховано та переведено на особисту карту моряка заробітну плату в розмірі 14 000 доларів США за групою платежів М83-TCN Fleet, що підтверджується квитанцією про виплату № 80120 від 28.03.2014.

Позивач звертає увагу суду, що на час перерахування коштів баланс картки складав 3 226, 62 доларів США, а отже після надходження коштів загальна сума, що знаходилась на картці становила 17 226,62 доларів США.

Позивач наголошує, що після закінчення служби він повернувся до АР Крим, однак отримати кошти, що перебували на його рахунку в нього не було можливості, оскільки внаслідок збройної агресії з боку російської федерації на території АР Крим та в м. Севастополь встановлено особливий правовий режим, та ця територія визначена як тимчасово окупована територія України.

Позивач стверджує, що у зв`язку із зазначеними подіями він був вимушений покинути домівку та переїхав до смт. Ворзель, а в подальшому до м. Ірпінь, де мешкав до теперішнього часу.

Позивач стверджує, що картка мала термін дії до вересня 2014 року. В травні 2014 року відкрив нову картку в АТ КБ «Приватбанк» у відділені за адресою: АДРЕСА_1 , де йому повідомили, що за загальними правилами надання банківських послуг закінчення терміну дії картки не призводить до автоматичного закриття рахунку, на якому перебувають кошти і , що він в будь-який час може звернутися з відповідною заявою про закриття рахунку та переведення коштів на будь-яку іншу банківську картку.

Позивач зазначає, що маючи намір перевести кошти з картки, 15 травня 2019 року він звернувся до системи інтернет-банкінгу «Приват24» з проханням надати виписку з банку, однак у видачі виписки по рахунку йому було відмовлено через певні обставини, а саме у зв`язку з тим, що територію АР Крим та м. Севастополь, де були оформлені банківські договори та рахунки, визнано тимчасово окупованою територією України, а тому банк змушений був припинити свою діяльність на цих територіях.

Позивач стверджує, що 18 вересня 2019 року направив лист-заяву на поштову адресу кореспонденції АТ КБ «Приватбанк» з проханням закрити рахунок , а кошти в сумі 17 226, 62 доларів США перевести на інший рахунок.

Позивач зазначає, що 19 вересня 2019 року у відділенні банку № 3 позивач власноруч подав заяву про закриття рахунку та прохання перерахувати кошти в сумі 17 226, 62 доларів США на рахунок НОМЕР_2 , пройшов ідентифікацію у присутності представника банку, який є відповідальним за прийняття подібної кореспонденції, про що свідчить особлива відмітка про прийняття заяви, якій було присвоєно вхідний № 25006945.

Позивач стверджує, що 15 жовтня 2019 року він отримав відповідь № 20.1.0.0.0/7-190920/1345, в якій було зазначено, що під час отримання звернень клієнтів Банку засобами поштового зв`язку банк позбавлений можливості здійснити ідентифікацію особи, що підписала запит, а отже не може бути впевненим в тому, що інформація, яка становить банківську таємницю, надана особі, яка має право на її отримання, оскільки нормами чинного законодавства, яке регулює питання з надання послуг операторами поштового зв`язку, також не передбачено здійснення ідентифікації та перевірки повноважень осіб, що відправляють кореспонденцію. Враховуючи вищевикладене, просить стягнути з Акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» на його користь грошові кошти, що містяться на картковому рахунку № НОМЕР_1 в сумі 17 226, 62 доларів США, що еквівалентно 417 230, 46 гривень на момент подання позову, пеню в сумі 2 057, 57 гривень, інфляційне збільшення в сумі 2 920, 61 гривень. Загальна сума боргу з інфляційними втратами та штрафними санкціями складає 422 208, 64 гривень.

12 березня 2020 року до суду від представника позивача надійшла заява про збільшення розміру позовних вимог, в якій позивач просить позовні вимоги вважати викладеними в наступній редакції : «Стягнути з Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» на користь ОСОБА_2 , грошові кошти, що містяться на картковому рахунку № НОМЕР_1 у сумі 17 226, 62 доларів США, що еквівалентно 417 230, 46 гривень на момент подання позову, пеню в сумі 1 990 189, 29 гривень та інфляційне збільшення в сумі 2 920,61 гривень».

17 квітня 2020 року до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник відповідача просить відмовити в задоволенні позову, виходячи з наступного.

Представник відповідача зазначає, що Правлінням Національного банку України було прийнято постанову від 06.05.2014 року № 260 «Про відкликання та анулювання банківських ліцензій та генеральних ліцензій на здійснення валютних операцій окремих банків і закриття банками відокремлених підрозділів, що розташовані на території Автономної Республіки Крим і м. Севастополь». Рішенням Центрального банку російської федерації № РН - 33/І від 21 квітня 2014 року було припинено з 21.04.2014 року діяльність відокремлених структурних підрозділів на території Республіки Крим і на території міста федерального значення Севастополя ПАТ КБ «Приватбанк».

Представник відповідача наголошує, що окупаційна влада у травні 2014 року фактично здійснила конфіскацію частини майнового комплексу ПАТ КБ «Приватбанк», що використовувався у банківській діяльності відокремленого структурного підрозділу - Філії «Кримське РУ ПАТ КБ «Приватбанк», у тому числі - банківських документів, договорів, касових документів, приміщень банку, банкоматів, терміналів, транспортних засобів. Також були арештовані права за зобов`язаннями банку, у тому числі і права вимоги, борги за всіма зобов`язаннями, відповідно до судових постанов державної ради російської федерації.

Відповідно до протоколу засідання Правління ПАТ КБ «Приватбанк» від 15.05.2014 №18 було прийнято рішення про припинення діяльності усіх відокремлених підрозділів Кримської філії ПАТ КБ «Приватбанк» на території АР Крим. При цьому, Кримська філія ПАТ КБ «Приватбанк» самостійно вела облік здійснюваних банківських та інших операцій, самостійно складала та подавала звітність, передбачену чинним законодавством, відповідним державним органам, забезпечувала збереження документів.

Враховуючи вищевикладене, доступ АТ КБ «Приватбанк» до первинних документів Кримського РУ ПАТ КБ «Приватбанк» на даний час є обмеженим. Разом з тим, на даний час АТ КБ «Приватбанк» докладає усі можливі зусилля для відновлення усіх банківських документів щодо укладення договорів банківських вкладів з кримськими клієнтами.

Представник відповідача стверджує, що 17 листопада 2014 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ТОВ «Фінансова компанія «Фініліон» було укладено договір про переведення боргу з подальшим укладенням 18.11.2014 року Додаткової угоди до цього договору.

Відповідно до умов договору електронний Додаток № 1 містить перелік депозитних договорів та договорів банківського обслуговування, за якими було здійснено переведення боргу на ТОВ «ФК «Фінілон», в тому числі і по договору про відкриття поточного рахунку № НОМЕР_1 , який є предметом спору у даній справі.

Враховуючи вищевикладене, вважає, що з 17.11.2014 року за договором банківського обслуговування у справі було змінено боржника з ПАТ КБ «Приватбанк» на ТОВ «Фінансова компанія «Фінілон».

Представник відповідача стверджує, що будь-яких заперечень від ОСОБА_2 щодо переведення банком на ТОВ «ФК «Фінілон» боргу за договором банківського обслуговування, який є предметом спору у даній справі, на адресу банку не надходило, то вважається, що переведення боргу банком було здійснено зі згоди клієнта - ОСОБА_2 .

Крім того, зазначає, що внаслідок укладення між ПАТ КБ «Приватбанк» та ТОВ «ФК «Фінілон» Договору переведення боргу від 17.11.2024 року та переведення боргу за зобов`язаннями банку щодо виплати коштів за договором банківського обслуговування, АТ КБ «Приватбанк» на цей час не несе зобов`язань за даним договором банківського обслуговування.

Таким чином, вважає, що належним відповідачем у цивільній справі № 367/9352/19 є ТОВ «ФК «Фінілон».

Також зазначає, що у зв`язку з тим, що АТ КБ «Приватбанк» з 17.11.2014 року не є боржником за договором, а тому відсутні підстави стягнення з банку пені в розмірі 3% за кожен день прострочення.

Представник відповідача наголошує, що позивачем не вірно застосовано до даних правовідносин положення Закону України «Про захист прав споживачів», відносно нарахування 3% пені за кожен день прострочення виконання зобов`язання. Представник відповідача стверджує, що всі наведені позивачем норми законодавства стосуються виключно договорів банківського вкладу (депозиту), а не договорів про відкриття поточного рахунка фізичною особою, які мають зовсім іншу природу походження. Представник відповідача звертає увагу суду, що індексу інфляції внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України - гривня, а іноземна валюта, яка була предметом договору, індексації не підлягає, а тому позовні вимоги в частині відшкодування інфляційних втрат за прострочення зобов`язання, визначеного в доларах США, не підлягають задоволенню.

01 липня 2020 року до суду надійшла відповідь на відзив, в якій позивач не погоджується з обставинами викладеними у відзиві на позовну заяву, виходячи з наступного.

Позивач зазначає, що відповідач посилаючись на Положення про філію «Кримське регіональне управління ПАТ КБ «Приватбанк», затверджене Протоколом Рішення Правління ПАТ КБ «Приватбанк», зазначає, що Кримська філія самостійно вела облік здійснюваних банківських та інших операцій та забезпечувала збереження відповідних документів, та вказує на фактичну втрату доступу до банківських документів, в тому числі договору про надання банківських послуг та відкриття поточного рахунку строком дії до 09.2014 року, укладеного між ПАТ КБ «Приватбанк» та позивачем, що, на думку представника позивача, свідчить про визнання відповідачем наявності у нього боргового зобов`язання перед ним, яке випливає з вищевказаного Договору про надання банківських послуг, навіть попри втрату відповідачем доступу до відповідних первинних банківських документів.

Позивач наголошує, що Договір про переведення боргу від 17 листопада 2014 року, укладений між ПАТ КБ «Приватбанк», правонаступником якого є відповідач, з одного боку, та ТОВ «ФК «ФІНІЛОН» вказує на добровільне та не вимушене вчинення відповідачем описаного правочину. Позивач звертає увагу суду на недотримання вимог ст. 520 ЦК України щодо отримання боржником безпосереднього дозволу від кредитора на укладання договору переведення боргу, що є одним із способів заміни боржника у зобов`язанні.

Зазначає, що відповідно до відзиву, 30.01.2015 року на сайті було розміщено повідомлення, відповідно до змісту якого до п. 1.1.7.59 Умов та правил надання банківських послуг внесені зміни в частині порядку взаємодії за договором Клієнта та Банку. Зокрема, у разі невиконання Клієнтом нових обов`язків, передбачених п.1.1.7.58 цих Умов та Правил, подальша взаємодія Клієнта з Банком за договором буде здійснюватись з ТОВ «Фінансова компанія «Фінілон». У разі незгоди Клієнта з вище вказаними змінами, останній має направити свої письмові заперечення банку у строк до 15.02.2015 року. У разі ненадання Клієнтом відповідних письмових заперечень, переведення боргу на ТОВ «Фінансова компанія «Фінілон» вважається таким, що відбулося зі згоди Клієнта.

Однак, зазначає, що позивачу стало відомо про згадане переведення боргу відповідача на ТОВ «ФК «Фінілон» в день ознайомлення з текстом відзиву, у зв`язку з чим, вважає вищевказаний Договір переведення боргу від 17.11.2014 року нікчемним, а доводи відповідача про те, що ТОВ «Фінансова компанія «Фінілон» є новим боржником за Договором про відкриття поточного рахунку № НОМЕР_3 таким, що не відповідають обставинам справи та нормам чинного законодавства.

Позивач стверджує, що ТОВ «ФК «Фінілон» яке є стороною Договору про переведення боргу від 17.11.2024, є повністю консолідованою дочірньою компанією ПАТ КБ «Приватбанк».

Позивач наголошує, що у грудні 2014 року ПАТ КБ «Приватбанк» продав контрольний пакет акцій ТОВ «ФК «Фінілон», а тому вищевказане свідчить про економічну та юридичну єдність відповідача та ТОВ «ФК «Фінілон» як фактично єдиного суб`єкта зобов`язальних правовідносин, що свідчить про вірне визначення відповідача в рамках даної справи. Позивач стверджує, що тілом позовних вимог у даній справі є стягнення з відповідача належних йому грошових коштів, а не зобов`язання відповідача здійснити переказ коштів з одного рахунку на інший, вважає доводи відповідача в частині застосування до правовідносин, що є предметом даної справи, положень п.32.2 ст. 32 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» безпідставними.

Ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 23 грудня 2019 року відкрито провадження у справі у порядку загального позовного провадження.

Протокольною ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 14.09.2020 залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінілон».

Ухвалою судді Ірпінського міського суду Київської області Кравчук Ю.В. від 10 березня 2021 року прийнято дану справу до свого провадження у зв`язку із звільненням судді ОСОБА_3 у відставку.

У судовому засіданні представник позивача просила задовольнити позовні вимоги.

У судовому засіданні представник відповідача просив відмовити в задоволенні позовних вимог.

Заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази, суд встановив наступне.

Судом встановлено, що між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_2 укладено договір про надання банківських послуг, відповідно до якого ОСОБА_2 було видано золоту банківську картку «карта Моряка», рахунок № НОМЕР_1 , строком дії до вересня 2014 року.

АТ КБ «Приватбанк» листом № 117364-ВБ від 15 травня 2019 року повідомив ОСОБА_2 про те, що територію АР Крим та міста Севастополя, де відповідно ним були оформлені банківські договори та рахунки, визнано тимчасово окупованою територією України відповідно до ст.3 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України на території Автономної Республіки Крим та міста Севастополь». Тож, з огляду на зазначене, АТ КБ «Приватбанк» був вимушений припинити свою діяльність на території АР Крим і міста Севастополя.

16 вересня 2019 року ОСОБА_2 звернувся до ПАТ «Приватбанк» із заявою, в якій просив закрити розрахунковий рахунок НОМЕР_1 та перерахувати кошти, які залишися на рахунку на інший діючий рахунок, відкритий ним у ПАТ КБ «Приватбанк».

19 вересня 2019 року ОСОБА_2 повторно звернувся до ПАТ «Приватбанк» із заявою, в якій просив закрити розрахунковий рахунок НОМЕР_1 та перерахувати кошти, які залишися на рахунку на інший діючий рахунок, відкритий ним у ПАТ КБ «Приватбанк».

Як вбачається з матеріалів справи, листом № 20.1.0.0.0/7-190920/1345 від 15 жовтня 2019 року АТ КБ «Приватбанк» повідомив ОСОБА_2 про те, що чинним законодавством України, зокрема Законом України «Про банки і банківську діяльність» та Правилами зберігання, захисту, використання та розкриття банківської таємниці, затвердженими Постановою Правління НБУ від 14.07.2006 № 267, передбачено, що банки зобов`язані забезпечувати банківську таємницю, з метою недопущення її незаконного розкриття. Також зазначили, що під час отримання звернень від Банку засобами поштового зв`язку банк позбавлений можливості здійснити ідентифікацію особи, що підписала запит, а отже не може бути впевненим у тому, що інформація, яка становить банківську таємницю, надана особі, яка має право на її отримання, оскільки нормами чинного законодавства, яке регулює питання з надання послуг операторами поштового зв`язку, також не передбачено здійснення ідентифікації та перевірки повноважень осіб, що відправляють кореспонденцію. Таким чином, оскільки звернення надійшло до банку у вигляді листа, відправленого поштовим зв`язком, банк не мав можливості надати позивачу запитувану інформацію.

Відповідно до витягу з протоколу № 18 засідання Правління банку від 15 травня 2014 року, Публічним акціонерним товариством КБ «Приватбанк» було припинено діяльність відокремлених підрозділів Філії «Кримське регіональне управління» Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк».

Крім того, 17 листопада 2014 року між ПАТ КБ «Приватбанк» в особі голови правління банку Дубілета Олександра Валерійовича, діючого на підставі Статуту (далі - сторона 1), з однієї сторони, та Товариством з обмеженою відповідальністю «ФК «Фінілон», в особі директора Дмитраша Андрія Миколайовича, діючого на основі Статуту (далі- сторона 2), з другої сторони, було укладено договір про наступне.

Відповідно до п.1 вищевказаного договору, на основі кредитів, отриманих стороною 1 шляхом приєднання до Умов та правил надання банківських послуг, розміщених на сайті сторони 1: https://privatbank.ua/terms/, який є невід`ємною частиною до дійсного договору, сторона 1 передає, а сторона 1 приймає на себе виконання зобов`язань щодо виплати грошових коштів, які виникли на основі депозитних договорів та договорів банківського обслуговування.

Відповідно до п.2 вищевказаного договору сторона 1 передає стороні 2 борг в обсязі та на умовах, які виникли в момент підписання зазначеного договору.

Відповідно до п.3 вищевказаного договору, протягом одного місяця з моменту підписання договору сторона 1 зобов`язується перерахувати стороні 2 грошові кошти, розміщені кредиторами на основі договорів в розмірі відповідно Додатку № 1. Переказ грошових коштів здійснюється в гривні по курсу який відповідає іноземній валюті відносно гривні, встановленому НБУ станом на дату підписання договору.

Відповідно до п.4 вищевказаного договору, з моменту набрання законної сили договору сторона 2 приймає на себе зобов`язання сторони 1 і стає боржником по договору відповідно до Додатку 1.

Відповідно до п.5 вищевказаного договору, цей договір набирає законної сили з моменту його підписання.

Як вбачається з довідки від 29 травня 2020 року, АТ КБ «Приватбанк» підтверджує факт виконання банком в повному обсязі зобов`язань щодо перерахування на рахунки ТОВ ФК «Фінілон» грошових коштів ОСОБА_2 , відповідно до договору переведення боргу №б/н від 17 листопада 2014 року та витягу з електронного додатку до цього договору.

За правилами ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених статтею цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Оцінюючі докази, зібрані у матеріалах справи, суд вважає, що факт виникнення між сторонами договірних правовідносин підтверджений належними доказами, ці обставини не спростовані відповідачем.

Відповідно до ст.95 ЦК України філією є відокремлений підрозділ юридичної особи, що розташований поза її місцезнаходженням та здійснює всі або частину її функцій. Філії не є юридичними особами. Вони наділяються майном юридичної особи, що їх створила, і діють на підставі затвердженого нею положення.

Відповідно до п.5 Постанови Правління Національного Банку України від 06.05.2014 №260 «Про відкликання та анулювання банківських ліцензій та генеральних ліцензій на здійснення валютних операцій окремих банків і закриття банками відокремлених підрозділів, що розташовані на території Автономної Республіки Крим і міста Севастополя», банки, у тому числі ПАТ КБ «Приватбанк», зобов`язані припинити діяльність відокремлених підрозділів банків, розташованих на території Автономної Республіки Крим і міста Севастополя, та протягом місяця з дня набрання чинності цією постановою забезпечити закриття таких відокремлених підрозділів.

Статтею 58 Закону України «Про банки і банківську діяльність» передбачено, що банк відповідає за своїми зобов`язаннями всім своїм майном відповідно до законодавства.

Статтями 15, 16 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Банківський вклад (депозит) - це кошти в готівковій або безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку, які підлягають виплаті вкладнику відповідно до законів України та умов договору (стаття 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність»).

Договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). За договором банківського строкового вкладу банк зобов`язаний видати вклад та нараховані проценти за цим вкладом із спливом строку, визначеного у договорі банківського вкладу (стаття 1060 ЦК України).

Банк виплачує вкладникові проценти на суму вкладу в розмірі, встановленому договором банківського вкладу. Проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк, до дня, який передує його поверненню вкладникові або списанню з рахунка вкладника з інших підстав (стаття 1061 ЦК України).

Договір банківського вкладу є реальним, оплатним договором і вважається укладеним з моменту прийняття банком від вкладника або третьої особи на користь вкладника грошової суми (вкладу).

Відповідно до статей 526, 530, 598, 599 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання припиняється частково або в повному обсязі на підставах, установлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Судом встановлено, що між сторонами укладено договір про надання банківських послуг, на рахунок позивача надійшли грошові кошти, при цьому банк не повернув кошти за вимогою позивача, а тому банк не виконав належним чином покладених на нього зобов`язань та позбавив позивача права користуватись належним йому майном, у зв`язку з чим наявні підстави для стягнення з відповідача на користь позивача суми грошових коштів, які залишилися на рахунку позивача.

Суд враховує, що у матеріалах справи міститься вимога позивача до відповідача про повернення грошових коштів шляхом їх перерахування на інший рахунок, відкритий у цій же банківській установі, однак, вказана вимога залишилась проігнорована відповідачем, що підтверджує виникнення у банку обов`язку з повернення грошових коштів позивачу, а тому таке право підлягає захисту судом.

Доводи відповідача про те, що АТ КБ «ПриватБанк» є неналежним відповідачем у справі, оскільки 17 листопада 2014 року між АТ КБ «ПриватБанк» та ТОВ «ФК «Фінілон» укладено договір, за умовами якого товариство стало боржником за договором банківського вкладу з позивачем, є безпідставними, оскільки відповідно до статті 520 ЦК України боржник у зобов`язанні може бути замінений іншою особою (переведення боргу) лише за згодою кредитора, якщо інше не передбачено законом.

Правила статті 520 ЦК України передбачають, що у правовідносинах із заміни боржника беруть участь три особи: кредитор, боржник, особа, яка має намір стати боржником. Звідси, боржником або особою, яка висловила намір стати боржником, кредитору може бути запропоновано здійснення заміни боржника, або сам кредитор може запропонувати здійснити заміну боржника. У будь-якому випадку для здійснення такої заміни має бути наявна тристороння згода: а) боржник виявив згоду на те, щоб він був замінений; б) третя особа виявила згоду на те, щоб набути обов`язків боржника; в) кредитор надав згоду на заміну боржника. Ненадання згоди хоча б однією із сторін не дає підстав для заміни боржника.

Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (стаття 627 ЦК України).

У статті 205 ЦК України визначено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків. У випадках, встановлених договором або законом, воля сторони до вчинення правочину може виражатися її мовчанням.

Крім того, згідно зі статтею 521 ЦК України форма правочину щодо заміни боржника у зобов`язанні визначається відповідно до положень статті 513 цього Кодексу.

За статтею 513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні, яке виникло на підставі правочину, що підлягає державній реєстрації, має бути зареєстрований в порядку, встановленому для реєстрації цього правочину, якщо інше не встановлено законом.

З огляду на те, що АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 уклали договір у письмовій формі, він містить умови про їх двостороннє волевиявлення, то передбачені статтею 205 ЦК України положення про мовчазну згоду не можуть бути застосовані до правовідносин сторін у цій справі.

Аналогічні висновки викладені Верховним Судом у постановах від 22 вересня 2021 року у справі № 757/64382/17 (провадження № 61-9229св21), від 10 листопада 2021 року у справі № 757/50904/17-ц (провадження № 61-9151св21), від 01 грудня 2021 року у справі № 757/18534/19 (провадження № 61-13157св20), від 24 травня 2022 року в справі № 759/12094/19 (провадження № 61-19044св21) від 30 вересня 2022 року у справі № 757/18882/20 (провадження № 61-992св22).

У постанові від 27 квітня 2022 року у справі № 321/1260/19 (провадження № 61-1297св22) Верховний Суд зазначив, що «законодавець встановлює обмеження на заміну боржника у зобов`язанні поза волею кредитора. Такий підхід має на меті убезпечити кредитора від непередбачуваного та неочікуваного ризику невиконання зобов`язання внаслідок заміни особи боржника. Необхідність отримання згоди кредитора на переведення боргу зумовлена тим, що особа боржника завжди має істотне значення для кредитора. При вступі в договірні відносини кредитор розраховував на отримання виконання з огляду на якості конкретного боржника (здатність виконати обов`язок, платоспроможність, наявність у боржника майна тощо).

Для породження переведенням боргу правових наслідків необхідним є існування двох складових: по-перше, вчинення договору (двостороннього правочину) між новим та первісним боржниками, причому такий правочин має вчинятися у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання; по-друге, надання кредитором згоди на переведення боргу. Відсутність згоди кредитора на переведення боргу не зумовлює нікчемності договору про переведення боргу між новим та первісним боржниками. Відсутність згоди кредитора на переведення боргу свідчить, що договір про переведення боргу між новим та первісним боржниками не створив правових наслідків для кредитора, тобто не відбулося переведення боргу».

Доводи представника відповідача про те, що від вкладника не надходило заперечень щодо переведення боргу банком на товариство, а тому за умовами та правилами банківських послуг вважається, що таке переведення здійснено зі згоди вкладника, суд відхиляє, оскільки ці Умови та правила не підписані вкладником, а тому не можуть вважатися складовою умов договору банківського вкладу, з виконання якого і виник спір у справі, що переглядається.

Такі висновки відповідають правовим висновкам Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19).

Суд враховує, що банк не надав належних та допустимих доказів на підтвердження того, що ОСОБА_2 надав згоду на переведення боргу на ТОВ «ФК «Фінілон», а тому саме АТ КБ «ПриватБанк» є боржником за договором про надання банківських послуг, з приводу якого виникли спірні правовідносини у даній справі, та належним відповідачем у цій справі.

Судом встановлено, що відповідно до витягу з електронного додатку до договору про переведення боргу від 17.11.2014, вказано ОСОБА_2 кредитора, стосовно якого на ТОВ «ФК «Фінілон» переведено зобов`язання з виплати грошових коштів, які були розміщені на поточному рахунку НОМЕР_1 згідно договору № SAMDN0105 розмір грошових коштів 17 176, 62 доларів США.

При цьому, суд не приймає до уваги в якості належного доказу розміру коштів на рахунку надану позивачем фотографію телефону із наявним на ньому зображенням текстового повідомлення, відповідно до змісту якого залишок на рахунку становить 17 226, 62 долара США, так як на зображенні відсутній номер рахунку, не зазначено його власника, а також не зазначено дату текстового повідомлення.

Крім того, відповідно до статті 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня. При цьому Основний Закон не встановлює заборони щодо можливості використання в Україні грошових одиниць іноземних держав.

Відповідно до статті 192 Цивільного кодексу України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

Отже, відповідно до чинного законодавства гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України, однак обіг іноземної валюти обумовлений вимогами спеціального законодавства України.

Згідно зі статтею 524 Цивільного кодексу України зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті.

Відповідно до статті 533 Цивільного кодексу України грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях.

Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Аналіз наведених правових норм свідчить про те, що гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті.

Відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України.

Як вбачається заборони на виконання грошового зобов`язання в іноземній валюті, у якій воно зазначено у договорі, чинне законодавство не містить.

Отже у разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику.

Тому як укладення правочинів, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству.

Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума грошових коштів, які були розміщені на рахунку позивача № НОМЕР_1 згідно договору №SAMDN0105 у розмірі 17 176 доларів США 62 цента.

Що стосується вимоги позивача про стягнення пені в сумі 1 990 189, 29 грн. на підставі ч.5 ст.10 Закону України «Про захист прав споживачів», суд зазначає наступне.

Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду у справі № 761/16124/15-ц від 25 січня 2022 року, Велика Палата Верховного Суду зауважує, що дійсний зміст приписів частини п`ятої статті 10 Закону про захист прав споживачів слід трактувати так, що пеня має бути виплачена виконавцем та має рахуватися від суми, що складає грошовий вимір відплатності відповідного договору. У такому разі згідно із частиною п`ятою статті 10 Закону про захист прав споживачів базою нарахування пені слід вважати розмір процентів на суму вкладу або дохід в іншій формі, що є платою фінансової установи за використання коштів споживача (статті 1058, 1061 ЦК України). Сама сума вкладу не може бути врахована в базі нарахування пені відповідно до приписів частини п`ятої статті 10 Закону про захист прав споживачів.

Враховуючи, що позивачем базою нарахування пені зазначено безпосередньо кошти, що є предметом спору, які перебували на його рахунку, суд не знаходить підстав для задоволення позову в частині стягнення пені на підставі ч.5 ст.10 Закону України «Про захист прав споживачів».

Щодо вимоги позивача про стягнення інфляційного збільшення в сумі 2920 гривень 61 копійка, суд приходить до наступного висновку.

Інфляція - це знецінення грошей, зниження їхньої купівельної спроможності, дисбаланс попиту і пропозиції.

Законом України «Про індексацію грошових доходів населення» визначено правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін з метою дотримання встановлених Конституцією України гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України.

Згідно зі статтею 1 Законом України «Про індексацію грошових доходів населення» індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.

Офіційний індекс інфляції, що розраховується Держкомстатом, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти.

Отже, індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України - гривня, іноземна валюта індексації не підлягає. Норми частини другої статті 625 ЦК України щодо сплати боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобов`язання, визначеного у гривнях.

Інфляційний показник не поширюється на випадки стягнення боргу в еквіваленті до іноземної валюти. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що положення частини другої статті 625 ЦК України в частині інфляційних втрат не можуть бути застосовані до боргового зобов`язання в доларах США, а тому позовні вимоги про стягнення інфляційних втрат не підлягають задоволенню.

Таким чином, оскільки матеріалами справи підтверджено наявність на рахунку ОСОБА_2 НОМЕР_1 згідно договору №SAMDN0105 грошових коштів у розмірі 17 176 (сімнадцять тисяч сто сімдесят шість) доларів США 62 цента, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову.

Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 12, 133, 141, 258-259, 263-265, 273, 354 ЦПК України, суд

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_2 до Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: ТОВ «ФК «Фінілон» про стягнення грошових коштів задовольнити частково.

Стягнути з АТ КБ «Приватбанк» на користь ОСОБА_2 грошові кошти, які були розміщені на поточному рахунку НОМЕР_1 згідно договору №SAMDN0105 у розмірі 17 176 (сімнадцять тисяч сто сімдесят шість) доларів США 62 цента.

У задоволенні позову в іншій частині відмовити.

Стягнути із АТ КБ «Приватбанк» на користь держави судовий збір в розмірі 1662 (одна тисяча шістсот шістдесят дві) гривні 63 копійки.

Учасники справи:

Позивач ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_4 , місце проживання: АДРЕСА_2 .

Відповідач - АТ КБ «Приватбанк», , адреса місцезнаходження: 01001, м. Київ, вул. Грушевського, 1д.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: ТОВ «ФК «Фінілон», , адреса місцезнаходження: м. Дніпро, вул. Січеславська набережна, буд. 29-А.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складене 05.02.2025.

Суддя Ю.В. Кравчук