Провадження № 2/204/406/24
КРАСНОГВАРДІЙСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ДНІПРОПЕТРОВСЬКА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(повний текст)

19 грудня 2024року Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська в складі:

головуючої судді Чудопалової С.В.

за участю секретаря судового засідання Корягіної Р.Р.

представника позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Дніпрі цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_2 (місце проживання: АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_3 , в інтересах малолітніх ОСОБА_4 та ОСОБА_5 (місце реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 ; адреса місця проживання: АДРЕСА_2 ), Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради (адреса знаходження: вул. Старокозацька, буд. 58, каб. 213, м. Дніпро), третя особа: Орган опіки та піклування Центральної адміністрації Дніпровської міської ради (адреса місця знаходження: м. Дніпро, пр. Пушкіна, 65) про усунення перешкод у користуванні житлом шляхом зняття з реєстрації,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулася до суду з позовною заявою, в якій просить визнати ОСОБА_3 та малолітніх ОСОБА_4 та ОСОБА_5 такими, що втратили право користування житловим приміщенням квартирою АДРЕСА_3 та зняття їх з реєстраційного обліку. В обґрунтування вимог зазначає, що вона є власником 1/6 частини квартири АДРЕСА_3 , частка на підставі свідоцтва про право власності № НОМЕР_1 від 07.09.2009 року, виданого КЖЕП «Південне», державна реєстрація проведена 29.10.2009, реєстраційний номер 24294066 та частина на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 30.11.2018 року. Інша 1/4 частини квартири АДРЕСА_3 належить відповідачу, на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 30.11.2018 року. Відповідач після отримання своєї частки зареєстрував у спільній квартирі себе та малолітніх дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Вказує, що з дня реєстрації відповідач з малолітніми дітьми в квартирі АДРЕСА_3 не проживають, комунальні послуги не сплачують та не несуть інших витрат по утриманню житлового приміщення, а фактично проживають за адресою: АДРЕСА_2 , де для них створені необхідні умови для проживання, виховання та розвитку. Крім того, за відповідачем зареєстровано право власності на квартиру АДРЕСА_4 . Відповідач, який є законним представником своїх малолітніх дітей у добровільному порядку знятися з реєстрації відмовляється, чим порушує права власника ОСОБА_2 , щодо вільного розпорядження своєю власністю. Тому позивач вимушена звернутися до суду з даним позовом.

19.10.2023 директором Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради Пономарьовим А. надано до суду відзив на позовну заяву, згідно якого вказує, що ОСОБА_3 є співвласником квартири за адресою: АДРЕСА_1 , а тому зняття з реєстрації місця проживання лише на підставі заяви іншого співвласника, в даному випадку позивача ОСОБА_2 , є неможливим. Оскільки згідно чинного законодавства для зняття з реєстрації місця проживання необхідна згода співвласника, тобто ОСОБА_3 , тому зняття його з реєстрації місця проживання без його згоди неможливо.

Представник позивача адвокат Стасовська Є.А.. в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила задовольнити, проти заочного рішення суду не заперечувала.

Відповідач у судове засідання не з`явився, про час та місце слухання справи був повідомлений належним чином, причин неявки суду не повідомив.

Представник Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради в судове засідання також не з`явився, раніше надавши висновок про недоцільність зняття з реєстрації дітей.

Представник третьої особи Орган опіки та піклування Центральної адміністрації Дніпровської міської ради у судове засідання не з`явився, надавши заяву про розгляд справи без його участі, просив прийняти рішення в інтересах дітей та врахувати розпорядження Дніпровської міської ради та висновок про недоцільність зняття з реєстрації дітей.

Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.

Вислухавши пояснення представника позивача, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Статтею 386 ЦК України, встановлено засади захисту права власності, відповідно до якої держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, має право звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Одним із способів захисту права власності від порушень, не пов`язаних із позбавленням володіння, відповідно до вимог ст. 391 ЦК України, є право власника майна вимагати усунення перешкод у здійсненні ним користування та розпорядження своїм майном.

У судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_2 , є власником 1/6 частини квартири АДРЕСА_3 , частка на підставі свідоцтва про право власності № НОМЕР_1 від 07.09.2009 року, виданого КЖЕП «Південне», державна реєстрація проведена 29.10.2009, реєстраційний номер 24294066 та частина на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 30.11.2018 року, виданого державним нотаріусом Третьої Дніпровської державної нотаріальної контори Хвилько Л.А., зареєстрованого в реєстрі за №2-1095.

Інша 1/4 частини квартири АДРЕСА_3 належить відповідачу ОСОБА_3 , на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 30.11.2018 року, виданого державним нотаріусом Третьої Дніпровської державної нотаріальної контори Хвилько Л.А., зареєстрованого в реєстрі за №2-1105, що вбачається з інформаційної довідки Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 02.02.2023.

У квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрований: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 з 14.11.1986 року по теперішній час; ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 20.06.2019 року по теперішній час та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 з 08.09.2020 року по теперішній час. Вказують, що ОСОБА_3 є співвласником (1/4) частини квартири, згідно відомостей з державного реєстру речових прав, що підтверджується листами Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур управління у сфері державної реєстрації відділу обліку проживання фізичних осіб вих..№02.3-24/3089 від 30.08.2023, №6/6-4581 від 04.10.2023 та №6/5-3112 від 03.12.2024 та довідкою про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні від 18.04.2024.

У зазначенні квартирі відповідач разом із малолітніми дітьми не мешкають без поважних причин, при цьому, у позовній заяві позивачка наполягає на тому, що відповідач разом із малолітніми дітьмине проживають у квартирі АДРЕСА_3 з моменту їх реєстрації в ній, їх особистих речей у квартирі немає,участі в утриманні квартири відповідач не приймає.

При цьому, вказується, що відповідач разом із малолітніми дітьми ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 фактично проживають у квартирі за адресою: АДРЕСА_2 , крім того, за відповідачем зареєстровано право власності на квартиру АДРЕСА_4 , згідно відомостей з державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

З Акту про відсутність (не проживання) особи за місцем реєстрації, складеного 06.12.2024 року старшим майстром КП «Жилсервис-5» ДМР, майстром виробничої дільниці КП «Жилсервис-5» ДМР та мешканцями кв.2 та АДРЕСА_5 , вбачається, що ОСОБА_3 та його дітьми ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , які зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 , не проживають за адресою реєстрації та чоловічих і дитячих речей не спостерігається.

У позові звертається увага на те, що відповідач добровільно, за власною волею знятись із місця реєстрації разом із дітьми (виписатись) не бажає.

Разом з тим, позивач зауважує, що не проживаючи за даною адресою, відповідач не сплачує комунальні платежі, в утриманні житла участі не приймає.

Згідно довідки КП «Жилсервис-5» ДМР від 06.12.2024, вказано, що ОСОБА_2 є основним квартиронаймачем, за яким закріплено особовий рахунок № НОМЕР_2 за адресою: АДРЕСА_1 , кількість зареєстрованих осіб чотири, нарахування за послугу з управління будинком складає 312,38.

Згідно довідки ТОВ «ЄРЦ КП» №2/2024-03-19/416039 від 21.03.2021 щодо заборгованості по комунальним платежам за адресою: АДРЕСА_1 , вбачається, що за ОСОБА_2 рахується заборгованість, а саме: КП «Теплоенерго» ДМР (теплопостачання) о/р НОМЕР_3 з липня 2019 по січень 2024 8384,04 грн., КП «Теплоенерго» ДМР (абонплата) за січня 2021 по січень 2024 - 864,48 грн.; КП «Дніпроводоканал» ДМР (водопостачання) о/р НОМЕР_4 з липня 2019 по січень 2024 43336,09 грн., КП «Дніпроводоканал» ДМР (абонплата) - 821,07 грн., ТОВ «Екологія -Д» о/р2-22088 з червня 2020 по січень 2024 5138,82 грн.

На підтвердження позиції позивача, про те, що за адресоюАДРЕСА_1 , рахуються борги за комунальні послуги, останньою до матеріалів справи долучено копії квитанцій: КП «Дніпроводоканал» ДМР о/р НОМЕР_4 , КП «Теплоенерго» ДМР о/р НОМЕР_3 та ТОВ «Екологія -Д» о/ НОМЕР_5 .

Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,які знайомі та сусіди позивачки, повідомили суду, що відповідач ОСОБА_3 та його малолітні діти не проживають за адресою АДРЕСА_1 , мають інше житло .

Згідно висновку органу опіки та піклування Центральної адміністрації Дніпровської міської ради про визначення недоцільності зняття з реєстрації дітей ОСОБА_4 , ОСОБА_5 за адресою: АДРЕСА_1 ., вважає за недоцільне зняття з реєстрації дітей ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , за адресою: АДРЕСА_1 .

Суд застосовуючи норми матеріального права виходить з наступного .

Згідно з ст. 15, 16 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Цивільним законодавством регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників (ч. 1 ст. 1 ЦК України).

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 (далі - Конвенція ) та протоколи до неї, а також практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

Згідно з ст. 1 Першого протоколу до Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

Поняття «майно» у першій частині статті 1 Першого протоколу до Конвенції має автономне значення, яке не обмежується правом власності на фізичні речі та є незалежним від формальної класифікації в національному законодавстві. Право на інтерес теж по суті захищається статтею 1 Першого протоколу до Конвенції.

Відповідно до ст. 8 Конвенції кожен має право на повагу до свого приватного та сімейного життя, до свого житла та кореспонденції.

Статтею 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.

Згідно з ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Загальні положення про право власності викладені у главі 23 ЦК України.

Статтею 317 ЦК України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства.

Частиною першою статті 321 ЦК України встановлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

У справі, що розглядається, судом встановлено, що відповідачу ОСОБА_3 , на праві власності належить 1/4 частина спірної квартири на підставі свідоцтва про прийняття спадщини за законом, крім того відповідач разом із малолітніми дітьми ОСОБА_4 та ОСОБА_5 зареєстровані даній квартирі. Житлом, відповідно до статті 379 ЦКУ вважається квартира, житловий будинок, або інше житлове приміщення, якщо вони призначені і придатні для постійного або тимчасового проживання в них. ЖКП (ст.4) визначає, що до житлового фонду входять - державний житловий фонд, громадський житловий фонд, фонд житлово-будівельних кооперативів, приватний житловий фонд, житловий фонд соціального призначення.

За змістом ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06.11.2023 у справі № 707/2516/18 (провадження № 61-5919сво22) вказано, що «спільна часткова власність є специфічною конструкцією, оскільки, існує: (а) множинність суб`єктів. Для права власності характерна наявність одного суб`єкта, якому належить відповідне майно (наприклад, один будинок - один власник). Навпаки, спільна часткова власність завжди відзначається множинністю суб`єктів (наприклад, один будинок - два співвласники); (б) єдність об`єкта. Декільком учасникам спільної часткової власності завжди належить певна сукупність майна. Частка в праві спільної часткової власності, що належить кожному з співвласників, виступає не як частина речі й не як право на частину речі, а як частина права на всю річ як єдине ціле. Тобто право спільної часткової власності поширюється на все спільне майно, а частка в праві спільної часткової власності не стосується частки майна».

В свою чергу, положення ч. 2 ст. 107 ЖКУ стосується виключно наймача житла і членів його сім`ї, а не власника житла і його сім`ї.

Отже, не може втратити право на користування житлом ні власник житла, ні співвласник (в тому числі власник частини житла). Право власності є абсолютним правом, і включає в себе за замовчуванням - тріаду: право на користування, розпорядження, володіння. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд - не можна такого відповідача визнати таким, що втратив право на користування житловим приміщенням (ВС від 17.04.2019 року по справі № 641/6645/16-с).

Співвласник спірного майна не може втратити право користування житловим приміщенням (див постанову Верховного Суду від 28.02.2018 у справі № 647/1683/15-ц, провадження № 61-4509св18).

Також, відповідно до постанови Верховного Суду України від 16.12.2020 у справі № 206/4028/18 малолітній не може самостійно визначати своє місце проживання, а тому сам по собі факт його не проживання у спірній квартирі, не може бути безумовною підставою для визнання його таким, що втратив право користування зазначеним житлом. Крім того, позбавлення малолітньої дитини права користування житловим приміщенням може відбуватися лише у разі наявності попереднього дозволу органу опіки та піклування, якого в матеріалах справи немає.

Натомість, матеріали справи містять висновок органу опіки та піклування Центральної адміністрації Дніпровської міської ради згідно якого орган, вважає за недоцільне зняття з реєстрації дітей ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , за адресою: АДРЕСА_1 .

За таких обставин, враховуючи, що ОСОБА_3 набув право на частку у праві власності на спірну квартиру і таке право не було припинено, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог про визнання ОСОБА_3 та малолітніх ОСОБА_4 та ОСОБА_5 такими, що втратили право користування житловим приміщенням квартирою АДРЕСА_3 .

З урахуванням встановлених обставин справи, суд не вбачає правових підстав для задоволення позовних вимог, а тому у позові необхідно відмовити.

Враховуючи, що вимога позивача про зняття ОСОБА_3 із малолітніми дітьми ОСОБА_4 та ОСОБА_5 з реєстраційного обліку є похідною від первісних вимог, у задоволенні якої судом відмовлено, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення вимог позову також і в частинізняття їх з реєстраційного обліку.

Стосовно доводів позивача про те, що відповідач не сплачує комунальні платежі та в утримання квартири участі не приймає, то це не може бути підставою для визнання співвласника нерухомого майна таким, що втратив право користування відповідним майном.

Разом з тим, суд звертає увагу на те, що стягнення відповідних сум може бути предметом окремого спору, оскільки згідно з ст. 360 ЦК України співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позивачу у задоволені вимог позову відмовлено, то судові витрати не підлягають відшкодуванню.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 71, 72, 150, 156, 158, 163, 405 ЖК України, ст. ст. 4, 12, 76-81, 141, 259, 263-265, 280-282 ЦПК України, ст.ст. 317, 358 ЦК Українисуд, -

УХВАЛИВ :

В задоволені позовної заяви ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , в інтересах малолітніх ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, третя особа: Орган опіки та піклування Центральної адміністрації Дніпровської міської ради про усунення перешкод у користуванні житлом шляхом зняття з реєстрації - відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Позивач має право оскаржити заочне рішення шляхом подачі апеляційної скарги до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Відповідно до п. 4 ч. 5 ст. 265 ЦПК України, суд вважає необхідним зазначити у резолютивній частині рішення наступні дані:

Позивач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_6 , (місце проживання: АДРЕСА_1 );

Представник позивача адвокат Стасовська Євгенія Анатоліївна (адреса місця знаходження: АДРЕСА_6 од);

Відповідач ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_7 , (місце реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 ; адреса місця проживання: АДРЕСА_2 );

Відповідач - Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, (адреса знаходження: вул. Старокозацька, буд. 58, каб. 213, м. Дніпро);

Третя особа - Орган опіки та піклування Центральної адміністрації Дніпровської міської ради (адреса знаходження: м. Дніпро, пр. Пушкіна, 65).

Суддя С.В.Чудопалова