Справа № 486/1907/23
Провадження № 2/486/459/2024
29 листопада 2024 року Южноукраїнський міський суд Миколаївської області
у складі: головуючого судді - Савіна О.І.,
при секретарі - Манзенко В.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Південноукраїнськ Миколаївської області цивільну справу за позовом Комунального підприємства «Служба комунального господарства» до ОСОБА_1 про відшкодування збитків, завданих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,
20.11.2023 року директор КП «Служба комунального господарства» Паламарчук Л.В. звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про відшкодування збитків, завданих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.
20.11.2023 року дану справу було розподілено судді Волковій О.І. (а.с. 35).
22.02.2024 року суддею Волковою О.І. постановлено ухвалу про задоволення заявленого самовідводу, а матеріали цивільної справи передано до секретаріату суду для визначення автоматизованою системою документообігу суду судді для її розгляду (а.с. 51-52).
Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 26.02.2024 року, справу розподілено головуючому судді Савіну О.І. (а.с. 56).
Ухвалою суду від 15.03.2024 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження з повідомленням учасників справи (а.с. 57).
У судове засідання представник позивача ОСОБА_2 не з`явилася, надала до суду письмову заяву, у якій позовні вимоги підтримує та просить слухати справу без її участі, не заперечує проти ухвалення заочного рішення.
Відповідач ОСОБА_1 у судове засідання не з`явився, повідомлявся про розгляд справи належним чином, причини неявки суду не повідомив. Про день, час та місце розгляду відповідач був повідомлений шляхом направлення судових повісток на адресу вказану у позовній заяві, та через оголошення, розміщене на офіційному сайті судової влади України, в порядку передбаченому ст. 128 ЦПК України.
На підставі ч.2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Згідно ч.4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
У відповідності до ч.1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Судом встановлено, що відповідач про дату, час і місце судового засідання повідомлений належним чином, про причини неявки суду не повідомив, відзив на позов не надав, представник позивача не заперечує проти ухвалення заочного рішення, про що зазначила у заяві.
На думку суду у справі достатньо даних про права та взаємини сторін, а тому суд вважає за можливе ухвалити у справі заочне рішення, відповідно до ч.1 ст. 280 ЦПК України, за наявними письмовими доказами.
Дослідивши матеріали цивільної справи, всебічно, повно та об`єктивно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, що мають істотне значення для правильного вирішення справи по суті та на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази на предмет належності, достовірності та допустимості у їх сукупності, судом встановлено наступне.
Відповідно до ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Стаття 13 ЦПК України передбачає, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до правової позиції Європейського суду з прав людини, викладеної в п.п.66-69 рішення у справі «Смірнова проти України» від 08.11.2005 року, «…сторони зобов`язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами, виявляти повагу до інших учасників процесу та суду, вживати заходів до всебічного, повного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи протягом розумного строку. Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч.1 ст. 6 Конвенції…».
Судом встановлено, що відповідно до Статуту Комунального підприємства «Служба комунального господарства», затвердженого рішенням Южноукраїнської міської ради від 25.08.2016 року №286, підприємство володіє та користується комунальним майном, яке закріплене за ним на праві господарського відання, відповідно до чинного законодавства та Статуту підприємства (а.с. 3-7).
Розпорядженням Южноукраїпського міського голови Миколаївської області ОСОБА_3 від 10.10.2001 року №491-р «Про врегулювання окремих питань розподілу обов`язків, відповідно до Додатку 2 до розпорядження, реєстру об`єктів, які передаються КП «СКГ», акту прийому-передачі об`єктів зовнішнього освітлення та об`єктів благоустрою від Відділу комунального майна до КП «Служба комунального господарства» від 31.10.2001 року, акту прийому-передачі основних засобів об`єктів благоустрою від відділу житлово комунального господарства комунальному підприємству «Службі комунального господарства» від 07.12.2001 року, та АВИЗО №2 мережі вуличного освітлення, опори вуличного освітлення в тому числі, були передані на баланс Комунальному підприємству «Служба комунального господарства» (а.с. 9-10, 11, 12, 13).
Матеріалами справи підтверджено, що постановою Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 02.03.2023 року (справа №486/112/23) ОСОБА_1 було визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених статтями 122-4 та 124 КУпАП, та притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді позбавлення права керування транспортним засобом на строк 1 (один) рік, а також стягнуто з останнього на користь держави судовий збір розміром 536,80 гривень (а.с. 15-18).
Відповідно до ч.6 ст. 82 ЦПК України, постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов`язкова для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.
У зв`язку з цим, факт завдання шкоди на опору вуличного освітлення, встановленому на ділянці місцевості, де мала місце ДТП, з вини саме ОСОБА_1 встановлений судом під час розгляду справи про адміністративне правопорушення, є преюдиціальним та доказуванню не підлягає, оскільки його істину вже встановлено у рішенні і немає необхідності встановлювати його знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акту, який вступив у законну силу.
Крім того, вирішуючи спір про відшкодування шкоди суд встановлює, чи повинен відповідач, будучи винним у вчиненні ДТП, нести відповідальність за завдані ним збитки. Обставини ДТП, її механізм, дії учасників пригоди суд не оцінює, оскільки оцінку їм вже було надано судом під час розгляду справи про адміністративне правопорушення, дії якого суд не повноважний переоцінювати в рамках даної справи, предмет якої стосується виключно цивільно-правової відповідальності винної особи, а не правомірності притягнення до адміністративної відповідальності.
Згідно з ч.1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу.
Законом України «Про автомобільні дороги» встановлений обов`язок органів місцевого самоврядування утримувати автомобільні дороги в належному стані.
Так, у ч.1 ст. 16 Закону України «Про автомобільні дороги» встановлено, що вулиці і дороги міст та інших населених пунктів знаходяться у віданні органів місцевого самоврядування і є комунальною власністю.
Відповідно до ст. 18 Закону України «Про автомобільні дороги» складовими вулиць і доріг міст та інших населених пунктів є: проїзна частина вулиць і доріг, трамвайне полотно, дорожнє покриття, штучні споруди, споруди дорожнього водовідводу, технічні засоби організації дорожнього руху, зупинки міського транспорту, стоянки таксі, тротуари, пішохідні та велосипедні доріжки, зелені насадження, наземні та підземні мережі, майданчики для паркування.
Відповідно до ч.1 ст. 28-1 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» від 06.09.2005 року №2807-IV передбачено, що власники або балансоутримувачі об`єктів благоустрою вулично-дорожньої мережі населених пунктів забезпечують її утримання відповідно до Правил утримання вулично-дорожньої мережі населених пунктів та технічних засобів регулювання дорожнього руху, які затверджуються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства.
Статтею 29 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» від 06.09.2005 року №2807-IV вказано, власники об`єктів благоустрою забезпечують освітлення цих об`єктів відповідно до вимог норм і правил. Забезпечення утримання, належного функціонування та збереження освітлювальних приладів на території об`єктів благоустрою, впровадження енергозберігаючих технологій та обладнання здійснюються балансоутримувачами цих об`єктів благоустрою.
Таким чином, опора вуличного освітлення, будучи об`єктом освітлення благоустрою населеного пункту, перебуває на балансі у Комунального підприємства «Служба комунального господарства».
Відповідно до ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. При цьому, збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).
Згідно зі ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.
Як вбачається з ч.2 ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Згідно із ст. 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.
Положеннями ст. 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Таким чином, при визначенні розміру завданої шкоди суд бере до уваги надані позивачем акт про приймання виконаних будівельних робіт, кошторис та розрахунки до нього, оскільки в них відображається розмір договірної ціни на проведені роботи, витратні матеріали. Доказів, які б свідчили про її завищення судом не встановлено, а відповідачем не надано.
Суд також зауважує, що відповідач, будучи належним чином повідомлений про розгляд даної цивільної справи по суті, в судове засідання не з`явився, відзив на позов та доказів на їх обґрунтування суду не надав, що дає суду право при заочному розгляді справи обмежитись доказами, наданими позивачем, що повністю відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України.
Вирішуючи питання розподілу судових витрат відповідно до ст.141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача 2684,00 гривень в рахунок відшкодування документально підтверджених витрат по сплаті судового збору (а.с. 32).
На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 22, 1166, 1187, 1192 ЦК України, ст.ст. 4, 11-13, 76-78, 81, 89, 141, 263-265, 280, 282, 284, 287, 352, 354, 355 ЦПК України, суд, -
Позовну заяву Комунального підприємства «Служба комунального господарства» до ОСОБА_1 про відшкодування збитків, завданих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, задовольнити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його оголошення. У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Рішення суду може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги до Миколаївського апеляційного суду.

Суддя Южноукраїнського

міського суду О.І. Савін