КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер апеляційного провадження: 22-ц/824/9828/2024
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 жовтня 2024 року м. Київ

Справа № 359/1811/23

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді-доповідача Ящук Т.І.,

суддів Кирилюк Г.М., Рейнарт І.М.,

за участю секретаря судового засідання Мех В.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу Державного підприємства обслуговування повітряного руху України на рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 06 грудня 2023 року, ухвалене у складі судді Муранової - Лесів І.В.,

у справі за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства обслуговування повітряного руху України (Украерорух) про стягнення коштів, передбачених договором про виплату матеріальної допомоги,

встановив:

У січні 2023 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідача Державного підприємства обслуговування повітряного руху України про стягнення матеріальної допомоги.

Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що 12.06.2020 року між ним та відповідачем укладено договір про виплату матеріальної допомоги за колективним договором № 22, за змістом якого підприємство зобов`язується виплатити працівнику матеріальну (грошову) допомогу, яка передбачена п. 6.25.2 колективного договору між адміністрацією Державного підприємства обслуговування повітряного руху України та профспілками.

Наказом Державного підприємства обслуговування повітряного руху України (Украерорух) (Дніпровський регіональний структурний підрозділ) від 09.06.2020 року № 260/о його звільнено з посади провідного інженера з радіонавігації та радіолокації групи керівників чергової зміни підрозділів зв`язку, навігації та спостереження Дніпровського РСП 12.06.2020 року за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію згідно зі ст. 38 КЗпП України.

Посадовий оклад для розрахунку матеріальної допомоги був визначений у розмірі 25 945 грн, тому згідно з п. 2.3 договору про виплату матеріальної допомоги за колективним договором № 22 розмір матеріальної допомоги склав 518 900 грн, що становило 20 посадових окладів працівника, яка мала виплачуватися йому в такому порядку: 1 посадовий оклад протягом 10 банківських днів з дати початку дії договору, а залишок суми матеріальної допомоги по 1 посадовому окладу кожні 2 місяці, починаючи з 12 місяця з дати підписання договору до повної виплати для матеріальної допомоги за п.6.25.4 Колективного договору.

Відповідач виплатив йому 129 725 грн матеріальної допомоги, від виплати іншої частини матеріальної допомоги ухиляється. Із урахуванням наведених обставин, позивач просив суд стягнути із відповідача на його користь 389 175 грн.

Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 06 грудня 2023 року позовні вимоги задоволено частково.

Стягнуто з Державного підприємства обслуговування повітряного руху Українина користь ОСОБА_1 суму коштів, передбачених договором про виплату матеріальної допомоги за колективним договором від 12.06.2020 року, а саме заборгованість, що станом на дату ухвалення судового рішення становить 259 450 грн.

Не погоджуючись з рішенням, Державне підприємство обслуговування повітряного руху України звернулося з апеляційною скаргою, у якій просить скасувати рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 06 грудня 2023 року та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

Вважає, що судом першої інстанції при ухвалені рішення зроблено помилковий висновок про те, що відповідачем не доведено настання форс-мажорних обставин по виконанню укладеного сторонами договору, а також підстави для звільнення від виконання взятих на себе зобов`язань. Судом першої інстанції не взято до уваги, що до початку військового вторгнення рф виплати відповідачем проводилися своєчасно та у обсязі передбаченому договором. 30.03.2022 року відповідач був вимушений видати наказ № 141 про призупинення дії окремих положень колективного договору на підставі норми ст. 11 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах військового стану». 21.03.2022 року відповідачем було видано наказ Украероруху № 64 «Про зупинення дії наказів», яким зупинено дію наказу від 15.06.2020 року № 298/о, яка передбачала порядок виплати матеріальної допомоги позивачу. Видання вказаних наказів було обумовлене саме військовим вторгненням рф.

24.02.2022 року відповідачем на офіційному сайті було розміщено оголошення про закриття повітряного простору України. Оскільки інформація про закриття повітряного простору над Україною є загальновідомою та визнана багатьма країнами світу вона не потребує додаткового доказування відповідачем у суді, як наприклад засвідчення настання форс-мажорних обставин в Украерорусі висновком ТПП. Однак, судом першої інстанції дана інформація не взята до уваги.

Також пунктом 14.1 колективного договору передбачено, що «усі виплати, пов`язані з перевищенням законодавчо-правових норм, здійснюються за рахунок власних коштів Підприємства (за їх наявності) у послідовності пріоритетів, визначених Додатком 26 до цього Договору». Отже, наявність власних коштів у підприємства - пряма умова виконання колективного договору. У ситуації, яка склалася у зв`язку із закриттям повітряного простору та відсутністю будь-якого прибутку, Украерорух просто не в змозі на даний час виконувати свої зобов`язання, що передбачені умовами колективного договору.

Суд першої інстанції не взяв до уваги вимоги п. 5.2. договору про виплату матеріальної допомоги за колективним договором від 12.06.2020 року, про те, що усі зміни, які виникають упродовж дії договору, мають бути погоджені сторонами та оформлені додатковою угодою, що є невід`ємною частиною договору.

Відповідачем було розроблено та направлено для підписання на адресу позивача додаткову угоду № 1 до договору від 12.06.2020 року № 22, пунктом 1.1. якої зазначено про те, що «призупиняється виконання положення 3 абзацу пункту 3.1. розділу 3 договору до моменту скасування військового стану та протягом 6 місяців з дати його скасування стороні пропонувалось погодити порядок виплати за цим договором».

Однак, позивач, ухиляючись від виконання своїх обов`язків, як сторони договору, не отримав поштове відправлення, внаслідок чого лист по закінченню строку зберігання повернувся відповідачу, докази чого були додані та містяться у матеріалах справи.

Умовами договору про виплату матеріальної допомоги за колективним договором від 12.06.2020 рокуне були врегульовані форс-мажорні обставини, як наприклад, військова агресія російської федерації, у зв`язку з чим, відповідач цілком законно та обґрунтовано застосував до даних правовідносин вимоги Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах військового стану».

У жовтні 2024 року від представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 надійшли письмові пояснення, у яких заявник просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги. Вказує, що відповідач виплатив позивачу 129 725 грн матеріальної допомоги, щодо виплати іншої частини матеріальної допомоги у сумі 389 175 грн ухиляється.

Відповідач не надав доказів того, що він уклав із позивачем додаткову угоду до договору про виплату матеріальної допомоги за колективним договором від 12.06.2020 року № ПР-20/2020.

Видача наказу від 30.03.2022 року № 141 не є способом внесення змін до договору про виплату матеріальної допомоги за колективним договором від 12.06.2020 року № ПР-20/2020, оскільки згідно з п. 5.2. договору усі зміни, які виникають упродовж дії договору, мають бути погодженні сторонами та оформленні виключно додатковою угодою , яка є невід`ємною частиною договору. Крім того, після звільнення позивача з роботи між сторонами припинилися трудові відносини. Правовідносини, що виникли на підставі договору про виплату матеріальної допомоги за колективним договором від 12.06.2020 року № ПР-20/2020, є суто цивільно-правовими.

Звертає увагу на висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 23 березня 2023 року у справі № 638/6855/20, правовідносини у якій є подібними до тих, які виникли між сторонами у цій справі.

В судовому засіданні представник відповідача Державного підприємства обслуговування повітряного руху України - Ковальчук Н.О. підтримала доводи апеляційної скарги, просила суд скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволенні позову.

Представник позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 заперечувала проти доводів апеляційної скарги, просила рішення суду залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників сторін по справі, з`ясувавши обставини справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, що 12 червня 2020 року між ОСОБА_1 та Державним підприємством обслуговування повітряного руху України (Украерорух) в особі директора Дніпровського регіонального структурного підрозділу Державного підприємства обслуговування повітряного руху України був укладений договір про виплату матеріальної допомоги за колективним договором № 22 (а.с.7-9). Згідно з п.2.3 договору розмір матеріальної допомоги склав 518 900 гривень, що становило 20 посадових окладів працівника.

У зв`язку зі звільненням позивача з роботи між сторонами припинились трудові відносини. Таким чином правовідносини, що виникли між сторонами та не врегульовані договором про виплату матеріальної допомоги за Колективним договором № 22 від 12.06.2020, регламентуються нормами чинного цивільного законодавства, та на них не поширюється дія Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах військового стану», а також Колективний договір із внесеними змінами.

Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що відповідачем не доведено настання форс-мажорних обставин по виконанню укладеного сторонами договору, а також підстави для звільнення від виконання взятих на себе зобов`язань. З відповідача на користь позивача слід стягнути заборгованість з виплати матеріальної допомоги, строк виплати якої настав, що станом на дату ухвалення судового рішення становить 259 450 грн (10 платежів по 25 945 грн). Разом з цим, вимоги позивача щодо дострокового стягнення матеріальної допомоги, яка підлягає виплаті у відповідні строки, є необґрунтованими.

Колегія суддів погоджується із такими висновками суду першої інстанції, оскільки вони відповідають обставинам справи, зроблені з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 перебував з Державним підприємством обслуговування повітряного руху України у трудових відносинах та на підставі наказу Дніпровського регіонального структурного підрозділу Державного підприємства обслуговування повітряного руху України від 09.06.2020 року №260/о був звільнений з посади провідного інженера з радіонавігації та радіолокації групи керівників чергової зміни підрозділів зв`язку, навігації та спостереження Дніпровського РСП 12.06.2020 року за власним бажанням у зв`язку зі змінами, внесеними до п.6.25.4 колективного договору, ст.38 КЗпП України (а. с. 6).

За змістом п. 6.25.2 колективного договору, укладеного між адміністрацією Державного підприємства обслуговування повітряного руху України та профспілками (у редакції, яка вступила в дію 20.05.2020 року, чинній на час звільнення позивача з роботи) у випадку звільнення працівника за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію при стажі безперервної роботи на Підприємстві, адміністрація гарантує надання матеріальної допомоги у розмірі: при стажі безперервної роботи на підприємстві повних 15 років - 10 посадових окладів з урахуванням доплати за знання та постійне використання у роботі іноземної мови, як таку, що збільшує посадовий оклад, за відповідним наказом; за кожний повний рік роботи понад 15 років - по 1 посадовому окладу з урахуванням доплати за знання та постійне використання у роботі іноземної мови, як таку, що збільшує посадовий оклад, за відповідним наказом за кожний рік. В цілому максимальний розмір матеріальної допомоги не має перевищувати 15 посадових окладів з урахуванням доплати за знання та постійне використання у роботі іноземної мови, як таку, що збільшує посадовий оклад. У цілому максимальний розмір матеріальної допомоги не має перевищувати 20 посадових окладів.

Виплата матеріальної допомоги працівнику при виході на пенсію буде здійснюватися на основі договору між працівником та адміністрацією, типова форма якого повинна бути погоджена з профспілковою стороною.

Відповідно до договору виплата матеріальної допомоги буде надаватися за схемою: 1 посадовий оклад з урахуванням доплати за знання та постійне використання у роботі іноземної мови, як такої, що збільшує посадовий оклад, протягом 10 банківських днів з дати початку дії договору, залишок суми матеріальної допомоги по узгодженому графіку (орієнтовно 1 оклад з урахуванням доплати за знання та постійне користування у роботі іноземної мови, як такої, що збільшує посадовий оклад, раз на 2 місяці, починаючи з 12 місяця з дати підписання договору) (а. с. 62-72).

12.06.2020 року між ОСОБА_1 та Державним підприємством обслуговування повітряного руху України (Украерорух) в особі директора Дніпровського регіонального структурного підрозділу Державного підприємства обслуговування повітряного руху України укладений договір про виплату матеріальної допомоги за колективним договором № 22, за умовами якого підприємство зобов`язалося виплатити працівнику матеріальну (грошову) допомогу, передбачену пунктом 6.25.4 колективного договору між адміністрацією Державного підприємства обслуговування повітряного руху України та профспілками (а. с. 7-9).

Відповідно до п. 2.2. договору вихідні дані для розрахунку матеріальної допомоги: дата звільнення (відповідно до наказу) 12.06.2020 року; посадовий оклад працівника для розрахунку матеріальної допомоги з урахуванням доплати за знання та постійне використання у роботі іноземної мови, як такої, що збільшує посадовий оклад, становить 25 945 грн; стаж безперервної роботи працівника на підприємстві становить 20 років.

Згідно з п. 2.3 договору розмір матеріальної допомоги становить 518 900 грн, що становить 20 посадових окладів працівника.

Відповідно до п. 3.1 підприємство виплачує працівнику матеріальну допомогу у наступному порядку: 1 посадовий оклад протягом 10 банківських днів з дати початку дії цього договору; залишок суми матеріальної допомоги - по 1 окладу кожні 2 місяці, які починають відліковуватися для матеріальної допомоги за пунктом 6.25.4 колективного договору.

Відповідно до п. 3.2 договору підприємство перераховує працівнику матеріальну допомогу за вирахуванням обов`язкових податків і зборів, чинних на момент виплати певної частини матеріальної допомоги, щодо яких підприємство є податковим агентом.

За змістом п. п. 5.1, 5.2 договору він набуває чинності з дня звільнення працівника або з дня підписання цього договору залежно від того, яка дата настає пізніше, та діє до повної виплати підприємством матеріальної допомоги. Усі зміни, які виникають упродовж дії договору, мають бути погоджені сторонами та оформлені додатковою угодою, яка є невід`ємною частиною договору.

Згідно з наказом Державного підприємства обслуговування повітряного руху України від 15.06.2020 року за № 298/о з метою виконання умов договору, укладеного між відповідачем та позивачем, зобов`язано головного бухгалтера по підприємству здійснити виплату матеріальної допомоги ОСОБА_1 у наступному порядку: 25 945 грн (з 12.06.2020 року до 25.06.2020 року); 25 945,00 грн у період з 12.06.2021 року до 11.08.2021 року; 25 945 грн у період з 12.08.2021 року по 11.10.2021 року; 25 945 грн у період з 12.10.2021 року по 11.12.2021 року; 25 945 грн у період з 12.12.2021 року по 11.02.2022 року; 25 945 грн у період з 12.02.2022 року по 11.04.2022 року; 25 945 грн у період з 12.04.2022 року по 11.06.2022 року; 25 945 грн у період з 12.06.2022 року по 11.08.2022 року; 25 945 грн у період з 12.08.2022 року по 11.10.2022 року; 25 945 грн у період з 12.10.2022 року по 11.12.2022 року; 25 945 грн у період з 12.12.2022 року по 11.02.2023 року; 25 945 грн у період з 12.02.2023 року по 11.04.2023 року; 25 945 грн у період з 12.04.2023 року по 11.06.2023 року; 25 945 грн у період з 12.06.2023 року по 11.08.2023 року; 250 945 грн у період з 12.08.2023 року по 11.10.2023 року; 25 945 грн у період з 12.10.2023 року по 11.12.2023 року; 25 945 грн у період з 12.12.2023 року по 11.02.2024 року; 25 945 грн у період з 12.02.2024 року по 11.04.2024 року; 25 945 грн у період з 12.04.2024 року по 11.06.2024 року; 25 945 грн у період з 12.06.2024 року по 11.08.2024 року (а. с.61).

Станом на лютий 2022 року відповідач здійснив позивачу п`ять виплат та сплатив матеріальну допомогу на загальну суму 129 725 грн.

Наказом Державного підприємства обслуговування повітряного руху України від 21.03.2022 року № 64 у зв`язку з настанням форс-мажорних обставин, закриттям повітряного простору України для виконання польотів цивільної авіації через військову агресію російської федерації та, як наслідок, відсутністю фінансових надходжень за аеронавігіційне обслуговування на невизначений термін, на підставі Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» від 15.03.2022 року № 2136-ІХ з метою збереження фінансових ресурсів задля забезпечення функціонування підприємства та аеронавігаційної інфраструктури в умовах воєнного стану та виконання основних завдань, в тому числі, пов`язаних із обороноздатністю країни, призупинено з 01.03.2022 року дію наказів, зазначених у додатку № 1, в тому числі наказу від 12.06.2020 року № 298/о, на підставі якого ОСОБА_1 виплачувалась матеріальна допомога (а. с. 57-60).

Наказом Державного підприємства обслуговування повітряного руху України від 30.03.2022 року № 141 призупинено дію окремих положень колективного договору з 01.04.2022 року на час воєнного стану в Україні, окрім пунктів та їх окремих підпунктів 5.1-5.4, 5.4.1, 5.6, 5.8, 5.10, 5.11, 5.11.1, 5.11.2, 5.15, 5.17, 5.25, 5.27 та 5.28 розділу 5 колективного договору, додатків 2-7, 9 до колективного договору (а. с. 55, 56).

Відповідно до ч. 2 ст. 11 ЦК України підставою виникнення цивільних прав та обов`язків серед юридичних фактів є, зокрема, договори та інші правочини.

За загальним правилом, визначеним у ст. ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених ч. 2 ст. 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (ч. 1 ст. 509 ЦК України).

Відповідно до ст. ст. 526, 530, 610, ч. 1 ст. 612 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

За змістом ст. ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 23 січня 2019 року у справі № 355/385/17 (провадження № 61-30435сво18) міститься висновок, що «у статті 629 ЦК України закріплено один із фундаментів на якому базується цивільне право - обов`язковість договору. Тобто з укладенням договору та виникненням зобов`язання його сторони набувають обов`язки (а не лише суб`єктивні права), які вони мають виконувати. Не виконання обов`язків, встановлених договором, може відбуватися при: (1) розірванні договору за взаємною домовленістю сторін; (2) розірванні договору в судовому порядку; (3) відмові від договору в односторонньому порядку у випадках, передбачених договором та законом; (4) припинення зобов`язання на підставах, що містяться в главі 50 ЦК України; (5) недійсності договору (нікчемності договору або визнання його недійсним на підставі рішення суду)».

Згідно з ч. 1 ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до вимог ч. ч. 1, 3 ст. 653 ЦК України у разі зміни договору зобов`язання сторін змінюються відповідно до змінених умов щодо предмета, місця, строків виконання тощо. У разі зміни або розірвання договору зобов`язання змінюється або припиняється з моменту досягнення домовленості про зміну або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни.

Згідно з ст. 654 ЦК України зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту.

Ураховуючи вимоги ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, надавши належні, допустимі, достовірні та достатні докази відповідно до вимог ст. ст. 77-80 ЦПК України.

Матеріалами справи підтверджено, що між сторонами 12 червня 2020 року було укладено договір про виплату матеріальної допомоги за колективним договором.

Також встановлено, що відповідач перестав виконувати умови укладеного між сторонами договору з підстав призупинення дії окремих положень колективного договору з 01.04.2022 року на час воєнного стану в Україні згідно з наказом Державного підприємства обслуговування повітряного руху Українивід 30.03.2022 року № 141.

З огляду на викладені обставини та на підставі вищенаведених правових норм про обов`язковість дотримання сторонами правочину його умов, законним і обґрунтованим є висновок суду першої інстанції про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача матеріальної допомоги, строк виплати якої настав згідно умов договору на момент ухвалення судового рішення, на загальну суму 259 450 грн (10 платежів по 25 945 грн за період з квітня 2022 року по грудень 2023 року).

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються, у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

Доводи апеляційної скарги про те, що умовами укладеного між сторонами договору не було враховано настання для відповідача форс-мажорних обставин, як наприклад, військова агресія російської федерації, у зв`язку із чим відповідач застосувавдо спірних правовідносин положення Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», є необґрунтованими.

З матеріалів справи вбачається і це встановлено судом, що виплата матеріальної допомоги позивачу обумовлена договором про виплату матеріальної допомоги, укладеним між сторонами 12.06.2020 року.

За таких обставин правильним є висновок суду першої інстанції про те, що даний договір є цивільно-правовим і на нього не поширюється дія вищевказаного нормативного акту, який згідно з ч. 1 ст. 1 Закону визначає особливості проходження державної служби, служби в органах місцевого самоврядування, особливості трудових відносин працівників усіх підприємств, установ, організацій в Україні незалежно від форми власності, виду діяльності і галузевої належності, представництв іноземних суб`єктів господарської діяльності в Україні, а також осіб, які працюють за трудовим договором, укладеним з фізичними особами, у період дії воєнного стану, введеного відповідно до Закону України «Про правовий режим воєнного стану».

Також апеляційний суд критично оцінює доводи відповідача про те, що оскільки було призупинено дію деяких положень колективного договору, то й укладений на основі колективного договору договір про виплату матеріальної допомоги теж призупиняє свою дію, адже це окремий правочин й сторони по справі не укладали окремі додаткові угоди щодо внесення змін до договору про виплату матеріальної допомоги.

Зокрема, в матеріалах справи міститься копія додаткової угоди № 1 до договору № 22 від 12.06.2020 року, якою Державне підприємство обслуговування повітряного руху Українимало намір погодити з позивачем внесення змін до укладеного з ним договору про виплату матеріальної допомоги за колективним договором та призупинити його виконання. Однак, вказана додаткова угода залишилась непідписаною позивачем, а отже сторонами не було у встановленому п. 5.2 договору порядку погоджені зміни до нього. В свою чергу видача відповідачем наказу від 30.03.2022 року № 141 не є способом внесення змін до договору про виплату матеріальної допомоги за колективним договором від 12.06.2020 року № 22.

Системний аналіз матеріалів справи дає підстави для висновку, що суд першої інстанції правомірно встановив факт того, що між сторонами у справі виникли цивільно-правові відносини й позивач має право на виплату йому матеріальної допомоги в частині тих платежів, строк сплати яких настав, і які йому в порушення умов договору не виплачує відповідач з підстав призупинення дії відповідних положень колективного договору на підприємстві.

Доводи апеляційної скарги про те, що відповідачем доведено настання форс-мажорних обставин по виконанню укладеного сторонами договору, а також підстави для звільнення від виконання взятих на себе зобов`язань, колегія суддів відхиляє виходячи з такого.

Обставини форс-мажору, за загальним правилом, звільняють сторони від відповідальності за порушення зобов`язання, тобто від нарахування штрафів/пені за неналежне виконання зобов`язань.

При цьому, договірні зобов`язання мають виконуватися належним чином, а одностороння відмова від зобов`язань не допускається. Цивільним законодавством передбачено, що у разі порушення зобов`язань настають правові наслідки, зокрема, сплата штрафних санкцій.

Проте, статтею 617 ЦК України, а також статтею 218 ГК України передбачено можливість звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо сторона договору доведе, що таке порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили (форс-мажору).

Частиною другою статті 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» визначено, що форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору, зокрема, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, тощо.

Торгово-промисловою палатою України (ТПП) було оприлюднено лист № 2024/02.0-7.1 від 28 лютого 2022 року, яким повідомлено, що військова агресія російської федерації проти України є форс-мажорною обставиною (обставиною непереборної сили).

Це означає, що введення воєнного стану на території України є форс-мажором та є підставою для звільнення від відповідальності за порушення договору, але тільки в тому випадку, якщо саме ця обставина стала підставою для невиконання договірних зобов`язань. Тобто, необхідно довести зв`язок між невиконанням зобов`язань та воєнними діями в Україні.

При цьому, колегія суддів акцентує увагу на тому, що форс-мажорні обставини звільняють тільки від відповідальності за порушення зобов`язань (тобто від нарахування штрафів/пені), проте не звільняють від необхідності виконання відповідних договірних зобов`язань.

Враховуючи те, що відповідачем не було доведено зв`язку між неможливістю виконання зобов`язання за укладеним між сторонами договором та військовою агресією російської федерації в Україні, на що як на форс мажор посилається відповідач, колегія суддів вважає необґрунтованими доводи скарги про звільнення відповідача від необхідності виконувати договірні зобов`язання за укладеним між сторонами договором.

На підставі викладеного колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги про незаконність та необґрунтованість рішення суду першої інстанції є безпідставними, спростовуються висновками суду, викладеними в його рішенні.

Згідно зі ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Отже, рішення ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права, тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 268, 367, 368, 374 - 375, 381 - 383 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу Державного підприємства обслуговування повітряного руху України - залишити без задоволення.

Рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 06 грудня 2023 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складено 16 січня 2025 року.

Суддя - доповідач: Ящук Т.І.

Судді: Кирилюк Г.М.

Рейнарт І.М.