П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 червня 2024 року м. Київ

Справа № 359/12125/21

Провадження: № 22-ц/824/2787/2024

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого (судді-доповідача) Невідомої Т. О.,

суддів Нежури В. А., Верланова С. М.,

секретар Сакалош Б. В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 25 липня 2023 року, ухвалене під головуванням судді Борця Є. О.,

у справі за позовом Бориспільської міської ради до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , про витребування земельних ділянок з чужого незаконного володіння, визнання незаконними та скасування записів про право власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно,

в с т а н о в и в:

У грудні 2021 року Бориспільська міська рада звернулась до суду з позовом, який обґрунтовувала тим, що на підставі рішення Бориспільської міської ради від 29 січня 2013 року № 2908-34-VI«Про затвердження проектів землеустрою та передачу безоплатно у власність земельних ділянок громадянам для будівництва та обслуговування жилих будинків, господарських будівель і споруд (присадибні ділянки) у місті Борисполі (землі житлої та громадської забудови)» ОСОБА_4 приватизував земельну ділянку, площею 0,07 га з кадастровим номером :07:003:, цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибну ділянку), розташовану на АДРЕСА_1 . На підставі заяви ОСОБА_4 від 02 квітня 2014 року вказана земельна ділянка поділена на дві земельні ділянки, площею 0,01 га з кадастровим номером :07:003:0144, та площею 0,06 га з кадастровим номером :07:003:0145, з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлових будинків, господарських будівель і споруд (присадибні ділянки), розташовані по АДРЕСА_1 .

13 вересня 2016 року ОСОБА_4 уклав з ОСОБА_2 договори купівлі-продажу, за якими він відчужив вказані земельні ділянки у власність ОСОБА_2 .

05 березня 2019 року ОСОБА_2 уклала з ОСОБА_5 договір купівлі-продажу, за яким вона відчужила у власність ОСОБА_5 земельну ділянку площею 0,06 га з кадастровим номером :07:003:0145 з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибну ділянку), розташовану на АДРЕСА_1 .

Позивач посилався на те, що рішенням Бориспільської міської ради від 29 січня 2013 року №2908-34-VI затверджений проект землеустрою щодо відведення у власність ОСОБА_4 земельної ділянки площею 0,06 га з кадастровим номером :07:003:0137 з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування жилих будинків, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), розташованої на АДРЕСА_1 . Ця обставина свідчить про те, що ОСОБА_4 незаконно приватизував земельну ділянку площею 0,07 га, не мав права здійснювати її поділ та відчужувати утворені земельні ділянки у власність ОСОБА_2 , яка в свою чергу також не мала права відчужувати земельну ділянку у власність ОСОБА_5 .

У подальшому, ОСОБА_2 відчужила земельну ділянку площею 0,06 га з кадастровим номером :07:003:0145 з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлових будинків, господарських будівель і споруд (присадибні ділянки), розташовануна АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_1 .

Постановою Київського апеляційного суду від 16 вересня 2021 року у справі № 359/8255/16 визнано незаконними та скасовано рішення Бориспільської міської ради від 24 липня 2012 року №2308-27-VI «Про надання дозволу на розробку проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок громадянам у власність для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд у м. Бориспіль» та від 29 січня 2013 року №2908-34-VІ «Про затвердження проектів землеустрою та передачу безоплатно у власність земельних ділянок громадянам для будівництва та обслуговування жилих будинків, господарських будівель і споруд (присадибні ділянки) у м. Бориспіль (землі житлової та громадської забудови)» в частинах, що стосується земельної ділянки ОСОБА_4 . Визнано недійсними свідоцтва про право власності на нерухоме майно щодо земельних ділянок з кадастровим номером :07:003:0137, площею 0,07 га, за адресою: АДРЕСА_2 , з кадастровим номером :07:003:0145 площею 0,06 га за адресою: АДРЕСА_2 , з кадастровим номером :07:003:0144 площею 0,01 га за адресою: АДРЕСА_2 та скасовано державну реєстрацію права власності на зазначені земельні ділянки.

Із урахуванням заяви про зміну предмета позову, позивач просив суд:

витребувати у власність Бориспільської міської ради з незаконного володіння ОСОБА_2 земельну ділянку площею 0,01 га з кадастровим номером :07:003:0144, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ;

витребувати у власність Бориспільської міської ради з незаконного володіння ОСОБА_1 земельну ділянку площею 0,06 га з кадастровим номером :07:003:0145 з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування жилих будинків, господарських будівель і споруд (присадибні ділянки), яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ;

визнати незаконними та скасувати запис у Державному реєстрі речових прав на нерухоме №16350927 про право власності ОСОБА_2 на земельну ділянку площею 0,01 га, кадастровий номер :07:003:0144, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ;

визнати незаконними та скасувати запис у Державному реєстрі речових прав на нерухоме № 45263867 про право власності ОСОБА_6 на земельну ділянку площею 0,06 га, кадастровий номер :07:003:0145, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 25 липня 2023 року позов Бориспільської міської ради задоволено.

Витребувано з чужого незаконного володіння ОСОБА_2 на користь Бориспільської міської ради земельну ділянку площею 0,01 га з кадастровим номером :07:003:0144 з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибну ділянку), розташовану на АДРЕСА_1 .

Визнано незаконним та скасовано запис про право власності №16350927 від 13 вересня 2016 року в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Витребувано з чужого незаконного володіння ОСОБА_1 на користь Бориспільської міської ради земельну ділянку площею 0,06 га з кадастровим номером :07:003:0145 з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибну ділянку), розташовану на АДРЕСА_1 .

Визнано незаконним та скасовано запис про право власності №45263867 від 23 листопада 2021 року в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, ОСОБА_1 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволені позову, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи.

Вказує на те, що суд першої інстанції розглянув справу за відсутності відповідача ОСОБА_1 , не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду.

Позивач не надав жодних належних та допустимих доказів того, що земельна ділянка площею 0,06 га з кадастровим номером :07:003:0145, розташованана АДРЕСА_1 , та перебуває у власності ОСОБА_1 вибула з володіння позивача незаконним шляхом поза його волею. При цьому, позивач вказує на незаконність реєстрації ОСОБА_4 права власності на земельну ділянку площею 0,01 га з кадастровим номером :07:003:0144, розташовану на АДРЕСА_1 , власником якої є ОСОБА_7 . Судом не встановлено незаконності рішення Бориспільської міської ради від 29 січня 2013 року №2908-34-VІ «Про затвердження проектів землеустрою та передачу безоплатно у власність земельних ділянок громадянам для будівництва та обслуговування жилих будинків, господарських будівель і споруд (присадибні ділянки) у м. Бориспіль (землі житлової та громадської забудови)», якою земельну ділянку з кадастровим номером :07:003:0137, площею 0,06 га, яка розташовується на АДРЕСА_2 , безоплатно передано у власність ОСОБА_4 .

Не надано позивачем та не встановлено судом першої інстанції і незаконності прийняття рішення Бориспільської міської ради від 24 липня 2012 року № 2308-27-VI «Про надання дозволу на розробку проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок громадянам у власність для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд у м. Бориспіль». Тобто, самим позивачем приймалися вказані рішення і він не ставить питання у своєму позові про їх невідповідність законодавству, однак вимагає витребуванняземельних ділянокбез обґрунтування незаконності набуття права власності на земельні ділянки відповідачами.

У відзиві на апеляційну скаргу Бориспільська міська рада просить у задоволенні вимог ОСОБА_1 , викладених у апеляційній скарзі від 06 вересня 2023 року, відмовити у повному обсязі, посилаючись на те, що рішення суду першої інстанції є законним, обґрунтованим та ухваленим з дотриманням матеріального та процесуального законодавства.

Зазначає,що суд першої інстанції не порушував норм процесуального права при прийнятті заяви позивача щодо уточнення позовних вимог, а тому доводи апеляційної скарги в цій частині є безпідставними. Суд першої інстанції належним чином повідомив ОСОБА_1 про дату, час та місце судового засідання у порядку ч. 11 ст. 128 ЦПК України шляхом опублікування оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, оскільки надіслані на адресу ОСОБА_1 рекомендовані повідомлення із судовими повістками поверталися у зв`язку з відсутністю адресата за зареєстрованим місцем проживання. Порушення земельного законодавства у спірних правовідносинах полягало у реєстрації за ОСОБА_4 права власності на неіснуючу земельну ділянку, яка не мала дирекційні та внутрішні кути, міри ліній по периметру та координати поворотних точок та інших відомостей, що ідентифікували б земельну ділянку як об`єкт цивільних прав.

24 жовтня 2023 року від ОСОБА_2 надійшли пояснення на апеляційну скаргу, у яких вона зазначила, що рішення суду першої інстанції є необґрунтованим, повністю погоджується із викладеною в апеляційній скарзі позицією особи, що подала апеляційну скаргу.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_3 просить оскаржуване рішення суду залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення, посилаючись на те, що судом правильно встановлено обставини справи та надано їй законну та обґрунтовану оцінку. Вказує, що ОСОБА_1 не був позбавлений права на прийняття участі у розгляді справи. Суд вжив всі заходи щодо інформування відповідача про дату, час та місце судового засідання у відкритих джерелах на сайті судової влади та на відомі суду адреси. Право власності ОСОБА_4 на земельну ділянку, яка йому не виділялася, площею 0,07 га зареєстрована незаконно. Розміри сторін, кутів, поворотних точок земельної ділянки площею 0,07 га не співпадають з поворотними точками земельної ділянки 0,06 га, на яку була затверджена проектна документація для ОСОБА_4 . Після цього ОСОБА_4 незаконно здійснив поділ земельної ділянки на дві частини площею 0,06 га та 0,01 га з кадастровими номерами :07:003:0145 та :07:003:0144 відповідно. Тому право власності на земельні ділянки з кадастровими номерами :07:003:0145 та :07:003:0144 зареєстровано незаконно, а тому записи про реєстрацію земельних ділянок мають бути скасовані та земельні ділянки повернуті Бориспільській міській раді. Право власності 23 листопада 2021 року ОСОБА_1 на земельні ділянку з кадастровим номером :07:003:0145 зареєстровано незаконно у порушення постанови Київського апеляційного суду від 24 вересня 2021 року у справі № 359/8255/16.

В судовому засідання ОСОБА_8 та його представник - адвокат Білошапка О.В. підтримали доводи апеляційної скарги, просили рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Представник позивача Бориспільської міської ради - Лосінець Д. Ф. заперечував проти доводів апеляційної скарги, просив рішення суду залишити без змін.

Представник третьої особи ОСОБА_3 - адвокат Карпов А. І. заперечував проти доводів апеляційної скарги, просив рішення суду залишити без змін.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, а тому колегія суддів відповідно до вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України вважала за можливе слухати справу за їх відсутності.

Згідно з ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Вислухавши пояснення учасників справи, які зявились в судове засідання, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково.

Як убачається з матеріалами справи та встановлено судом, рішенням Бориспільської міської ради Київської області від 24 липня 2012 року № 2308-27-VI ОСОБА_4 наданий дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки площею 0,07 га з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд в АДРЕСА_2 (т. 1 а. с. 31).

Рішенням Бориспільської міської ради Київської області від 29 січня 2013 року № 2908-34-VI затверджений проект землеустрою та ОСОБА_4 передано безоплатно у власність земельну ділянку з кадастровим номером :07:003:0137, площею 0,06 га, яка розташовується на АДРЕСА_2 (т. 1 а. с. 21).

30 березня 2013 року ОСОБА_4 зареєстрував за собою право власності на земельну ділянку площею 0,07 га з кадастровим номером :07:003:0137 з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибну ділянку), розташовану на АДРЕСА_1 , що підтверджується копіями свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 30 березня 2013 року (а.с.56 т.1) та копією витягу з Державного реєстру прав на нерухоме майно № 1810747 від 30 березня 2013 року (т.2а.с.93-94).

На підставі заяви ОСОБА_4 від 02 квітня 2014 року земельна ділянка площею 0,07 га з кадастровим номером :07:003:0137 з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), розташована на АДРЕСА_1 , була поділена на дві земельні ділянки площею 0,01 га з кадастровим номером :07:003:0144 та площею 0,06 га з кадастровим номером :07:003:0145 з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибні ділянки), розташовані на АДРЕСА_1 (т. 1 а. с. 55).

13 вересня 2016 року ОСОБА_4 уклав з ОСОБА_2 договори купівлі-продажу земельних ділянок, за умовами яких ОСОБА_4 відчужив у власність ОСОБА_2 земельні ділянки площею 0,01 га з кадастровим номером :07:003:0144 та площею 0,06 га з кадастровим номером :07:003:0145 з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибні ділянки), розташовані на АДРЕСА_1 (т. 1 а.с.62-63, 64-65).

05 березня 2019 року ОСОБА_2 уклала з ОСОБА_5 договір купівлі-продажу земельної ділянки, за умовами якого ОСОБА_2 відчужила у власність ОСОБА_5 земельну ділянку площею 0,06 га з кадастровим номером :07:003:0145 з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибну ділянку), розташовану на АДРЕСА_1 (т. 2 а.с.105-106).

06 березня 2019 року ОСОБА_1 уклав з ОСОБА_5 договір позики, за яким ОСОБА_1 передав грошові кошти в розмірі 120 000,00грн, а ОСОБА_5 зобов`язалась повернути таку ж суму грошових коштів (суму позики) до 31 грудня 2020 року. В той же день ОСОБА_5 уклала зі ОСОБА_1 договір іпотеки, за яким з метою забезпечення виконання грошового зобов`язання за договором позики ОСОБА_5 передала в іпотеку земельну ділянку площею 0,06 га з кадастровим номером :07:003:0145 з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибну ділянку), розташовану на АДРЕСА_1 (т. 2 а.с.107-108).

23 листопада 2021 року ОСОБА_1 звернув стягнення на предмет іпотеки: в рахунок повернення боргу за договором позики від 06 березня 2019 року зареєстрував за собою право власності на земельну ділянку площею 0,06 га з кадастровим номером :07:003:0145 з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибну ділянку), розташовану по АДРЕСА_1 .

Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інтонації виходив з того, що проведення реєстрації за ОСОБА_4 права власності на спірну земельну ділянку площею 0,07 га з кадастровим номером :07:003:0137, розташовану на АДРЕСА_1 , не тільки суперечило частині першій статті 116 та частині дев`ятій статті 118 ЗК України, а також не ґрунтувалось на частинах першій, п`ятій статті 791ЗК України та частині першій статті 15 Закону України «Про Державний земельний кадастр», оскільки допущене порушення земельного законодавства полягало не у помилковій реєстрації речового права на земельну ділянку з іншою площею, а у реєстрації за ОСОБА_4 права власності на неіснуючу земельну ділянку, яка не мала дирекційні та внутрішні кути, міри ліній по периметру та координати поворотних точок та інших відомостей, що ідентифікували б земельну ділянку як об`єкт цивільних прав.

ОСОБА_2 та ОСОБА_1 є добросовісними набувачами в розумінні частини першої статті 388 ЦК України. Однак Бориспільська міська рада не затверджувала проект землеустрою щодо відведення у власність ОСОБА_4 земельної ділянки площею 0,07 га, що свідчить про те, що дві спірні земельні ділянки загальною площею 0,07 га (0,06 + 0,01) вибули з володіння позивача поза його волевиявленням.,

Суд вважав, що з метою відновлення законності необхідно витребувати на користь Бориспільської міської ради з чужого незаконного володіння ОСОБА_2 земельну ділянку площею 0,01 га з кадастровим номером :07:003:0144 та з чужого незаконного володіння ОСОБА_1 земельну ділянку площею 0,06 га з кадастровим номером :07:003:0145, розташовані на АДРЕСА_1 .

Колегія суддів не може в повній мірі погодитися із таким висновком суду першої інстанції враховуючи наступне.

Відповідно до частини першоїстатті 116 ЗК України (тут і надалі у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин)громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом.

Положеннями статті 118 ЗК України визначено, що громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначенихстаттею 122 цього Кодексу.

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні.Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а в разі необхідності здійснення обов`язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи) приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність.

У цій справі встановлено, що на підставі рішення Бориспільської міської ради Київської області від 24 липня 2012 року№ 2308-27-VI ОСОБА_4 наданий дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки площею 0,07 га з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд на АДРЕСА_2 .

Рішенням Бориспільської міської ради Київської області від 29 січня 2013 року № 2908-34-VI затверджено проект землеустрою та ОСОБА_4 передано безоплатно у власність земельну ділянку площею 0,06 га з кадастровим номером :07:003:0137, яка розташовується на АДРЕСА_2 .

Як вбачається з проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, під час його розроблення враховано містобудівну документацію (затвердженого генерального плану м. Бориспіль в 2007 році), відповідно до якого не існувало заборон щодо відведення ОСОБА_4 у власність спірної земельної ділянки (т. 1 а. с. 35-39).

Згідно з висновком управління містобудування та архітектури Бориспільської міської ради від 12 липня 2012 року щодо відповідності місця розташування земельної ділянки спірна земельна ділянка відповідно до містобудівної документації (затвердженого генерального плану м. Бориспіль в 2007 році) знаходиться серед існуючої індивідуальної забудови та передбачена під резервну територію реконструкції. Обстежувана земельна ділянка по АДРЕСА_2 відноситься до земель міськземфонду, вільна від забудови, не надана у власність, тривалий час ніким не використовується.

Керуючись пунктом 6 статті 118 ЗК України, враховуючи червоні лінії АДРЕСА_2 , наданий пакет документів (схема розташування земельної ділянки), управління містобудування та архітектури підтверджує відповідність місця розташування земельної ділянки містобудівній документації під будівництво житлового будинку та господарчих споруд по АДРЕСА_2 , орієнтованою площею 0,0700 га (т. 1, а. с. 103).

ОСОБА_4 у встановленому порядку зареєстрував право власності на вказану земельну ділянку та отримав свідоцтво про право власності на нерухоме майно, а саме на земельну ділянку площею 0,0700 га з кадастровим номером :07:003:0137, яка розташовується на АДРЕСА_2 індексний номер 1810557 від 30 березня 2013 року.

Зі змісту позовної заяви вбачається, що свої вимоги щодо витребування у позивачів спірних земельних ділянок Бориспільська міська рада обґрунтовувала постановою Київського апеляційного суду від 16 вересня 2021 року у справі № 359/8255/16, якою, зокрема, визнано незаконними та скасовано рішення Бориспільської міської ради від24липня 2012 року № 2308-27-VI «Про надання дозволу на розробку проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок громадянам у власність для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд у м. Бориспіль» та від 29 січня 2013 року №2908-34-VІ «Про затвердження проектів землеустрою та передачу безоплатно у власність земельних ділянок громадянам для будівництва та обслуговування жилих будинків, господарських будівель і споруд (присадибні ділянки) у м. Бориспіль (землі житлової та громадської забудови)» в частинах, що стосується земельної ділянки ОСОБА_4 .

Разом з цим, із відомостей в Єдиному державному реєстрі судових рішень встановлено, що постановою Верховного Суду від 21 вересня 2022 року постанову Київського апеляційного суду від 16 вересня 2021 року у справі № 359/8255/16скасовано та направлено справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

За результатами нового розгляду постановою Київського апеляційного суду від 16 березня 2023 року апеляційні скарги ОСОБА_3 , Бориспільської міської ради залишено без задоволення. Рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 02 лютого 2021 року, яким відмовлено у задоволенні позову, залишено без змін.

Таким чином, на момент розгляду цієї справи рішення Бориспільської міської ради від 24 липня 2012 року № 2308-27-VI «Про надання дозволу на розробку проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок громадянам у власність для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд у м. Бориспіль» та від 29 січня 2013 року №2908-34-VІ «Про затвердження проектів землеустрою та передачу безоплатно у власність земельних ділянок громадянам для будівництва та обслуговування жилих будинків, господарських будівель і споруд (присадибні ділянки) у м. Бориспіль (землі житлової та громадської забудови)» є чинними.

Відповідно до статей 317, 319 ЦК України саме власнику належить право розпоряджатися своїм майном за власною волею.

За загальним правилом, закріпленим у статті 387 ЦК України, власник має необмежене право витребувати майно із чужого незаконного володіння. Витребування майна шляхом віндикації застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема, якщо між власником і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору.

Право власника на витребування майна від добросовісного набувача на підставі частини першої статті 388 ЦК України пов`язується з тим, у який спосіб майно вибуло з його володіння. Указана норма передбачає вичерпне коло підстав, коли за власником зберігається право на витребування свого майна від добросовісного набувача. Однією з таких підстав є вибуття майна з володіння власника або особи, якій він передав майно, не з їхньої волі іншим шляхом.

За змістом статті 388 ЦК України випадки витребування майна власником від добросовісного набувача обмежені й можуть мати місце за умови, що майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно, поза їх волею. Наявність у діях власника волі на передачу майна іншій особі виключає можливість його витребування від добросовісного набувача.

Отже, вирішуючи спір про витребування майна із чужого незаконного володіння, підлягає встановленню, чи вибуло спірне майно з володіння власників у силу обставин, передбачених частиною першою статті 388 ЦК України, зокрема, чи з їхньої волі вибуло це майно з їх володіння.

Позивачем не надано належних доказів на підтвердження того, що земельна ділянка площею 0,06 га з кадастровим номером :07:003:0137, яка розташовується на АДРЕСА_2 , та перебуває у власності ОСОБА_1 вибула із володіння Бориспільської міської ради незаконно проти її волі.

Судом не встановлено незаконності рішення Бориспільської міської ради від 29 січня 2013 року №2908-34-VІ «Про затвердження проектів землеустрою та передачу безоплатно у власність земельних ділянок громадянам для будівництва та обслуговування жилих будинків, господарських будівель і споруд (присадибні ділянки) у м. Бориспіль (землі житлової та громадської забудови)», якою земельну ділянку з кадастровим номером :07:003:0137, площею 0,06 га, яка розташовується на АДРЕСА_2 , безоплатно передано у ОСОБА_9 .

Відповідно позиціі позивача у цій справі незаконність набуття первісним власником ОСОБА_4 спірної земельної ділянки полягає у тому, що рішенням міської ради ОСОБА_4 затверджено проект землеустрою та передано у власність земельну ділянку площею 0,06 га, але останній зареєстрував за собою земельну ділянку площею 0,07 га.

Судом встановлено, що на підставі заяви ОСОБА_4 від 02 квітня 2014 року земельна ділянка площею 0,07 га з кадастровим номером :07:003:0137, розташована на АДРЕСА_1 , була поділена на дві земельні ділянки площею 0,01 га з кадастровим номером :07:003:0144 та площею 0,06 га з кадастровим номером :07:003:0145 з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибні ділянки), розташовані на АДРЕСА_1 .

На момент розгляду цієї справи власником земельної ділянки площею 0,01 га з кадастровим номером :07:003:0144, яка розташованана АДРЕСА_1 , є ОСОБА_7 .

Колегія суддів враховує, що ОСОБА_7 двічі - у 2017 році та у 2021 році зверталася до Голови Бориспільської міської ради із заявами про припинення права власності на земельну ділянку, у яких повідомляла про те, що вона відмовляється від належної їй на праві приватної власності земельної ділянки з кадастровим номером :07:003:0144, яка розташованана АДРЕСА_2 , на користь територіальної громади міста Бориспіль та просила розглянути питання укладення відповідної угоди в порядку, передбаченому ст. 142 ЗК України (т. 1 а. с. 188-190).

Враховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку про відсутність правових підстав для витребування із володіння ОСОБА_1 на користь Бориспільської міської ради земельної ділянкиплощею 0,06 га з кадастровим номером :07:003:0137, яка розташовується на АДРЕСА_2 , оскільки позивачем не доведено, що зазначена земельна ділянка вибула із його володіння незаконним шляхом проти його волі.

Вимоги про визнання незаконним та скасування запису у Державному реєстрі речових прав на нерухоме є похідними, а тому також не підлягають задоволенню.

Крім того, оцінюючи наявність підстав для втручання у право на мирне володіння майном, колегія суддів враховує таке.

Положеннями статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) передбачено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Концепція «майна» в розумінні статті 1 Першого протоколу має автономне значення, тобто не обмежується власністю на матеріальні речі та не залежить від формальної класифікації у внутрішньому праві. Певні права та інтереси, що становлять активи, також можуть вважатися правом власності, а отже, і «майном».

Предметом регулювання статті 1 Першого протоколу до Конвенції є втручання держави у право на мирне володіння майном. У практиці ЄСПЛ (серед багатьох інших, наприклад, рішення ЄСПЛ у справах «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції» від 23 вересня 1982 року, «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства» від 21 лютого 1986 року, «Колишній король Греції та інші проти Греції» від 23 листопада 2000 року, «Трегубенко проти України» від 02 листопада 2004 року, «Булвес» АД проти Болгарії» від 22 січня 2009 року, «Щокін проти України» від 14 жовтня 2010 року, «Сєрков проти України» від 07 липня 2011 року, «East/WestAllianceLimited» проти України» від 23 січня 2014 року) напрацьовано три критерії, які необхідно оцінювати на предмет сумісності заходу втручання у право особи на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу до Конвенції, а саме: чи є втручання законним; чи має воно на меті «суспільний», «публічний» інтерес; чи є такий захід (втручання у право на мирне володіння майном) пропорційним визначеним цілям.

Втручання держави у право на мирне володіння майном повинно здійснюватися на підставі закону, під яким розуміється нормативно-правовий акт, що має бути доступним для заінтересованих осіб, чітким та передбачуваним у питаннях застосування та наслідків дії його норм та не суперечити принципам верховенства права.

Втручання є виправданим, якщо воно здійснюється з метою задоволення «суспільного», «публічного» інтересу держави у право на мирне володіння майном, за наявності об`єктивної необхідності у формі суспільного, публічного, загального інтересу, який може включати інтерес держави, окремих регіонів, громад чи сфер людської діяльності. Саме національні органи влади мають здійснювати первісну оцінку наявності проблеми, що становить суспільний інтерес, вирішення якої б вимагало таких заходів. Поняття «суспільний інтерес» має широке значення (рішення ЄСПЛ від 23 листопада 2000 року у справі «Колишній король Греції та інші проти Греції»). Крім того, ЄСПЛ також визнає, що й саме по собі правильне застосування законодавства, безперечно, становить «суспільний інтерес» (рішення ЄСПЛ від 02 листопада 2004 року у справі «Трегубенко проти України»).

Критерій «пропорційності» передбачає, що втручання у право власності розглядатиметься як порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції, якщо не було дотримано справедливої рівноваги (балансу) між інтересами держави (суспільства), пов`язаними з втручанням, та інтересами особи, яка так чи інакше страждає від втручання. «Справедлива рівновага» передбачає наявність розумного співвідношення (обґрунтованої пропорційності) між метою, визначеною для досягнення, та засобами, які використовуються. Необхідного балансу не буде дотримано, якщо особа несе «індивідуальний і надмірний тягар». При цьому з питань оцінки «пропорційності», як і з питань наявності «суспільного», «публічного» інтересу, ЄСПЛ визнає за державою досить широку «сферу розсуду», за винятком випадків, коли такий «розсуд» не ґрунтується на розумних підставах.

Таким чином, стаття 1 Першого протоколу гарантує захист права на мирне володіння майном особи, яка законним шляхом, добросовісно набула майно у власність, і для оцінки додержання «справедливого балансу» в питаннях позбавлення майна мають значення обставини, за якими майно було набуте у власність, поведінка особи, з власності якої майно витребовується.

При розгляді цієї справи має бути враховане також рішення ЄСПЛ від 24 червня 2003 року у справі «Стретч проти Сполученого Королівства» та рішення ЄСПЛ від 20 жовтня 2011 року у справі «Рисовський проти України» щодо принципів застосування статті 1 Першого протоколу до Конвенції, зокрема щодо необхідності додержання принципу «належного урядування» при втручанні держави у право особи на мирне володіння своїм майном.

У пункті 71 рішення від 20 жовтня 2011 року у справі «Рисовський проти України» ЄСПЛ зазначив, що принцип «належного урядування», як правило, не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їхня власна недбалість. Будь-яка інша позиція була б рівнозначною, interalia, санкціонуванню неналежного розподілу обмежених державних ресурсів, що саме по собі суперечило б загальним інтересам. З іншого боку, потреба виправити допущену в минулому «помилку» не повинна непропорційним чином втручатися у нове право, набуте особою, яка покладалася на легітимність добросовісних дій державного органу. Ризик будь-якої помилки державного органу має покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються. У контексті скасування помилково наданого права на майно принцип «належного урядування» може не лише покладати на державні органи обов`язок діяти невідкладно, виправляючи свою помилку, а й потребувати виплати відповідної компенсації чи іншого виду належного відшкодування колишньому добросовісному власникові.

З огляду на викладене принцип «належного урядування» не встановлює абсолютної заборони на витребування з приватної власності майна на користь держави, якщо майно вибуло із власності держави у незаконний спосіб, а передбачає критерії, які необхідно з`ясовувати та враховувати при вирішенні цього питання для того, щоб оцінити правомірність і допустимість втручання держави у право на мирне володіння майном. Дотримання принципу «належного урядування» оцінюється одночасно з додержанням принципу «пропорційності», при тому, що немає точного, вичерпного переліку обставин і фактів, установлення яких беззаперечно свідчитиме про додержання чи порушення «справедливої рівноваги між інтересами суспільства та необхідністю додержання фундаментальних прав окремої людини». Цей критерій більшою мірою оціночний і стосується суб`єктивної складової кожної конкретної справи, а тому має бути з`ясований у кожній конкретній справі на підставі безпосередньо встановлених обставин і фактів.

У цій справі встановлено, що ОСОБА_1 врахунок повернення боргу за договором позики зареєстрував за собою право власності на земельну ділянку площею 0,06 га з кадастровим номером :07:003:0145, розташовану по АДРЕСА_1 .

ОСОБА_1 набув у власність зазначену земельну ділянку як четвертий власник після прийняття Бориспільською міською радою рішеннявід 29 січня 2013 року №2908-34-VІ «Про затвердження проектів землеустрою та передачу безоплатно у власність земельних ділянок громадянам для будівництва та обслуговування жилих будинків, господарських будівель і споруд (присадибні ділянки) у м. Бориспіль (землі житлової та громадської забудови)».

Набуваючи спірне майно, ОСОБА_1 правомірно очікував, що попередній власник мав право ним розпоряджатися, а він після отримання цього майна матиме змогу мирно ним володіти.

Зважаючи на обставини цієї справи, враховуючи всі наведені вище принципи, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав вважати, що спірна земельна ділянка набута ОСОБА_1 не на підставі закону.

Задоволення вимог про витребування з володіння ОСОБА_1 спірної земельної ділянки становитиме непропорційне втручання у право на мирне володіння майном, що є порушенням статті 1 Першого протоколу до Конвенції.

У справі не встановлено обставин, за яких таке втручання не порушить справедливого балансу інтересів, а саме: позитивні наслідки вилучення спірного майна для захисту інтересів територіальної громади є більш важливими, ніж дотримання права відповідача, який законним шляхом добросовісно набув у власність майно, покладаючись на добросовісність дій попереднього власника.

За таких обставин колегія суддів вважає, що задоволення позову у цій справі матиме наслідком порушення справедливого балансу та покладатиме надмірний індивідуальний тягар на відповідача, а отже, буде непропорційним. Тому задоволення віндикаційного позову і витребування у відповідача як добросовісного набувача спірної земельної ділянки призведе до порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції.

Водночас, колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що він не був належним чином повідомлений про дату, час і місце засідання суду, що є обов`язковою підставою для скасування судового рішення.

Із матеріалів справи вбачається, що вся поштова кореспонденція ОСОБА_1 направлялася судом на адресу: АДРЕСА_1 , однак не була отримана ОСОБА_1 під час розгляду справи у суді першої інстанції, поверталася до суду переважно з відмітками: «за закінченням встановленого строку зберігання», «адресат відсутній за вказаною адресою».

Разом з цим, судом першої інстанції вживалися заходи щодо розміщення оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України про розгляд справи у судовому засіданні 25 липня 2023 року о 12:30 год за адресою суду: вул. Героїв Небесної Сотні, 8, м. Бориспіль (т. 2 а. с. 118, 119).

Відповідач, третя особа, свідок, зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, а також заінтересована особа у справах про видачу обмежувального припису викликаються до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, яке повинно бути розміщене не пізніше ніж за десять днів, а у разі розгляду справи про видачу обмежувального припису - не пізніше 24 годин до дати відповідного судового засідання. З опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи (частина одинадцята статті 128 ЦПК України).

У матеріалах справи відсутні будь-які відомості про зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи ОСОБА_1 .

За таких обставин, відповідно до положень частини одинадцятої статті 128 ЦПК України ОСОБА_1 вважається належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи.

В поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить суд скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

У частині першій та другій статті 2 ЦПК України закріплено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

У частині першій статті 11 ЦПК України передбачено, що суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту.

У пункті 5 частини третьої статті 2 ЦПК України вказано, що основною засадою (принципом) цивільного судочинства є, зокрема, диспозитивність.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом (частина друга статті 12 ЦПК України).

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 ЦПК України).

ОСОБА_1 не навів переконливих доводів того, яким чином рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог про витребувати з чужого незаконного володіння ОСОБА_2 на користь Бориспільської міської ради земельної ділянки площею 0,01 га з кадастровим номером :07:003:0144 з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибну ділянку), розташовану на АДРЕСА_1 , тавизнання незаконним та скасування запису про право власності № 16350927 від 13 вересня 2016 року в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно порушує права та інтереси ОСОБА_1 за умови, що сама ОСОБА_7 судове рішення в апеляційному порядку не оскаржила.

Відповідно до вимог статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи вищевикладене, рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 25 липня 2023 року у частині задоволених позовних вимог Бориспільської міської ради до ОСОБА_1 про витребування земельних ділянок з чужого незаконного володіння, визнання незаконними та скасування записів про право власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майнопідлягає скасуванню, з ухваленням нового судового рішення про відмову в задоволені позовних вимог, а відтак апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню частково.

Відповідно до частин 1, 2, 13 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки суд апеляційної інстанції дійшов висновку про скасування рішення суду першої інстанції в частині вимог Бориспільської міської ради до ОСОБА_1 про витребування земельних ділянок з чужого незаконного володіння, визнання незаконними та скасування записів про право власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майнота відмови у задоволені позову в цій частині, то з Бориспільської міської ради на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню пропорційно задоволеним вимогам судовий збір в розмірі 4 800,00 грн, сплачений за подання апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 25 липня 2023 року в частині вирішення позовних вимог Бориспільської міської ради до ОСОБА_1 про витребувано з чужого незаконного володіння ОСОБА_1 на користь Бориспільської міської ради земельної ділянки площею 0,06 га з кадастровим номером :07:003:0145 з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибну ділянку), розташовану на АДРЕСА_1 , та визнання незаконним та скасування запису про право власності №45263867 від 23 листопада 2021 року в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову в задоволенні позову.

В іншій частині рішення Бориспільськогоміськрайонного суду Київської області від 25 липня 2023року залишити без змін.

Стягнути з Бориспільської міської ради на користь ОСОБА_1 судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 4 800,00 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції з підстав, визначених ч. 2 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий Т. О. Невідома

Судді С. М. Верланов

В. А. Нежура