ПОСТАНОВА

Іменем України

12 березня 2024 року м. Кропивницький

справа № 404/3754/23

провадження № 22-ц/4809/465/24

Кропивницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

Голованя А.М. (головуючий, суддя-доповідач), Дуковського О.Л., Письменного О.А.,

за участю секретаря судового засідання Гончар О.В.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач Комунальне некомерційне підприємство Харьківської обласної ради «Обласна клінічна лікарня»,

розглянув у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції за правилами спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу Комунального некомерційного підприємства Харьківської обласної ради «Обласна клінічна лікарня» на рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 12 грудня 2023 року у складі судді Павелко І.Л.

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У травні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до Комунального некомерційного підприємства (далі по тексту КНП) Харьківської обласної ради «Обласна клінічна лікарня» про поновлення на роботі скасування наказу, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

В обґрунтування позову зазначав, що працював в Комунальному некомерційному підприємстві Харківської обласної ради «Обласна клінічна лікарня» з 04.10.2011 на посаді лікаря-ендоскопіста ендоскопічного відділення.

02 березня 2022 року через активні бойові дії в м. Харкові, він разом з родиною покинув місце проживання та переїхав в більш безпечне місце, а саме в м. Кропивницький, де зареєструвався як внутрішньо переміщена особа, що підтверджується довідкою № 3525- від 22.04.2022 про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи і досі мешкає за зазначеною в довідці адресою.

Зазначав, що Наказом № 106 від 13.05.2022 з ним та іншими працівниками КНП Харківської обласної ради «Обласна клінічна лікарня» була призупинена дія трудового договору, який було скасовано Наказом в.о. генерального директора підприємства№ 72 від 20.02.2023 «Про скасування призупинення дії трудового договору» ОСОБА_2 та відновлена дія трудового договору з працівниками за переліком у Додатку 1 до наказу. Зазначеним наказом покладено обов`язки на керівників структурних підрозділів повідомлення працівників про необхідність стати до роботи 06.03.2023.

Про те, що працівники, які відсутні на робочому місці більше чотирьох місяців будуть звільнені, його було повідомлено 15.11.2022 в месенджері Те1egram, тобто під час призупинення дії трудового договору та в неналежній формі.

Наказом № 56-к від 16.03.2023 «Про звільнення» (п.2.2) він був звільнений у зв`язку з відсутністю на роботі та відсутністю інформації про причини відсутності понад чотири місяці поспіль за п.83 ч.1 ст. 36 КЗпІІ України на підставі рапорту завідувача ендоскопічного відділення ОСОБА_3 , про що позивач був повідомлений 23.03.2023 в месенджері Те1egram ОСОБА_4 .

Позивач вважає своє звільнення незаконним та безпідставним.

Посилаючись на зазначені обставини просив поновити строки звернення до суду з позовною заявою; визнати протиправним та скасувати наказ в.о. генерального директора Комунального некомерційного підприємства Харківської обласної ради «Обласна клінічна лікарня» від 16 березня 2023 року № 56-к «Про звільнення» про його звільнення з посади лікаря-ендоскопіста ендоскопічного відділення; поновити його на посаді лікаря-ендоскопіста ендоскопічного відділення КНП Харківської обласної ради «Обласна клінічна лікарня» з 16 березня 2023 року; стягнути з КНП Харківської обласної ради «Обласна клінічна лікарня» середній заробіток за весь час вимушеного прогулу, починаючи з 16 березня 2023 року і до моменту фактичного поновлення на роботі.

Короткий зміст рішення суду

Рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 12 грудня 2023 року, з урахуванням ухвали Кіровського районного суду м. Кіровограда від 14 грудня 2023 року про виправлення описки, позов задоволено.

Визнано протиправним та скасовано наказ в.о. генерального директора Комунального некомерційного підприємства Харківської обласної ради «Обласна клінічна лікарня» від 16 березня 2023 року № 56-к «Про звільнення» про звільнення ОСОБА_1 з посади лікаря-ендоскопіста ендоскопічного відділення.

Поновлено ОСОБА_1 на посаді лікаря-ендоскопіста ендоскопічного відділення Комунального некомерційного підприємства Харківської обласної ради «Обласна клінічна лікарня» з 16 березня 2023 року.

Стягнуто з Комунального некомерційного підприємства Харківської обласної ради «Обласна клінічна лікарня» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за весь час вимушеного прогулу, починаючи з 16 березня 2023 року і до моменту фактичного поновлення на роботі 12.12.2023 року в розмірі 145 195,05 грн.

Стягнуто з Комунального некомерційного підприємства Харківської обласної ради «Обласна клінічна лікарня» судовий збір в розмірі 2147,20 грн. на користь держави.

Рішення суду в частині поновлення на роботі звернуто до негайного виконання.

Короткий зміст вимог і доводів апеляційної скарги

В апеляційній скарзі представник відповідача зазначала, що рішення суду є незаконним та таким, що підлягає скасуванню у зв`язку з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального прав.

Зокрема зазначала, що згідно ухвали Кіровоградського окружного адміністративного суду від 17.04.2023 було відкрито провадження в адміністративній справі № 340/1923/23 за позовом ОСОБА_1 до КНП Харківської обласної ради «Обласна клінічна лікарня». Відповідно до ухвали Кіровоградського окружного адміністративного суду від 09.05.2023 у справі № 340/1923/23 провадження у справі закрито на підставі п.1 ч.1 ст.238 КАС України.

Враховуючи зазначене, вважає, що судом першої інстанції проігноровано те, що позивачем пропущено місячний строк звернення з позовом до суду. Вказує, що в даному випадку позивач звернувся до Кіровського районного суду м. Кіровограда з відповідною позовною заявою з порушенням ч.2 ст.233 К3пП України поза межами місячного строку звернення (дата надходження позовної заяви до суду 16.05.2023).

Крім того, в порушення ст.127 ЦПК України позивачем не подано клопотання про поновлення пропущеного процесуального строку із зазначенням саме поважних причин пропуску звернення до суду.

Зауважує, що пропуск процесуального строку з причини подання позову з порушенням правил підсудності, не є поважним. Тим більше, коли зазначене клопотання про поновлення процесуального строку взагалі не було подано відповідачем.

Отже, викладене свідчить про порушення судом першої інстанції ч.2 ст.233 К3пП України, ст.127 ЦПК України.

Посилаючись на зазначені обставини просила скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Узагальнені доводи і заперечення інших учасників справи

У відзиві на апеляційну скаргу позивач вважає, що рішенням суду надано належну правову оцінку обставинам, що вказують на поважність підстав пропуску строку звернення до суду, рішення обґрунтоване та відповідає законодавству.

Зазначав, що разом з позовною заявою, ним було направлено клопотання на поновлення строку звернення до суду за захистом своїх прав, в якій він зазначав, що 12.04.2023 звернувся до Кіровоградського окружного адміністративного суду із адміністративним позовом про визнання протиправним, скасування наказу та зобов`язання вчинити певні дії, тобто строки звернення до суду були дотримані.

Судом не прийнято постанову про відмову у поновленні процесуального строку, крім того продовжено розгляд справи, що свідчить про те, що суд визнав причини пропуску ним строку для звернення до суду за захистом прав та законних інтересів поважними.

Просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду без змін.

Суд першої інстанції встановив такі обставини

Судом встановлено, що ОСОБА_1 працював в Комунальному некомерційному підприємстві Харківської обласної ради «Обласна клінічна лікарня» з 04.10.2011 на посаді лікаря-ендоскопіста ендоскопічного відділення, що підтверджується копією трудової книжки.

Відповідно до Указу Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 року «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від № 2102-ІХ від 24.02.2022 року в Україні введений воєнний стан у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України.

02.03.2022 позивач разом з родиною покинув місце проживання та переїхав в більш безпечне місце, а саме в м. Кропивницький, де зареєструвався як внутрішньо переміщена особа, що підтверджується довідкою № 3525- від 22.04.2022 року про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи і досі мешкаю за зазначеною в довідці адресою.

Наказом № 106 від 13.05.2022 з позивачем та іншими працівниками Комунального некомерщйного підприємства Харківської обласної ради «Обласна клінічна лікарня» призупинена дія трудового договору.

Наказом в.о. генерального директора КНП Харківської обласної ради «Обласна клінічна лікарня» № 72 від 20.02.2023 «Про скасування призупинення дії трудового договору» ОСОБА_2 скасовано наказ № 106 від 13.05.2022 року та відновлена дія трудового договору з працівниками за переліком у Додатку 1 до наказу.

Крім того, зазначеним наказом покладено обов`язки на керівників структурних підрозділів повідомлення працівників про необхідність стати до роботи 06.03.2023.

Про те, що працівники, які відсутні на робочому місці більше чотирьох місяців будуть звільнені, його було повідомлено 15.11.2022 в месенджері Те1egram.

Наказом № 56-к від 16.03.2023 року «Про звільнення» (п.2.2) позивач був звільнений у зв`язку з відсутністю на роботі та відсутністю інформації про причини відсутності понад чотири місяці поспіль за п.83 ч.І ст. 36 КЗпІІ України на підставі рапорту завідувача ендоскопічного відділення ОСОБА_3 , про що позивач був повідомлений 23.03.2023 в месенджері Те1egram ОСОБА_4 .

Мотиви ухваленого апеляційним судом рішення

Згідно ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

В судовому засіданні апеляційного суду представник відповідача ОСОБА_5 підтримала доводи апеляційної скарги. Відповідач ОСОБА_1 просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги, а рішення суду залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши наведені в скарзі доводи та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

За приписами ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до статті 43 Конституції України, кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Однією із гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у статті 5-1 КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Відповідно до частини 1 та 2 статті 233 Кодексу законів про працю України працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті.

Із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні.

Передбачені у положеннях статей 228, 233 КЗпП України строки звернення до суду застосовуються незалежно від заяви сторін.

Відповідно до ст. 234 КЗпП України у разі пропуску з поважних причин строків, установлених статтею 233 цього Кодексу, районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд може поновити ці строки.

При цьому, норми КЗпП України не містять вичерпного переліку причин, які можна вважати поважними при пропуску строку звернення до суду, вони враховуються у кожному конкретному випадку залежно від обставин справи. Тобто, поважність причин означає, що працівник не ставився безвідповідально до питання про захист своїх прав, але його зверненню за захистом перешкоджали об`єктивні причини.

Поважні причини пропущення строку, встановленого у частині першій статті 233 КЗпП України, необхідно кваліфікувати як ті, які об`єктивно перешкоджали чи створювали труднощі для своєчасного звернення до суду та підтверджені належними доказами.

У постанові від 27 липня 2021 року у справі № 756/7222/18 Верховний Суд вказав, що строк для звернення до суду за вирішенням трудового спору обчислюється з дня, коли працівник дізнався або повинен був дізнатися про порушення його права, норма статті 233 КЗпП України деталізує це правило стосовно випадків звільнення працівника. У такому разі строк обчислюється з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки: в залежності від того, яка з цих подій відбулася раніше.

Отже, для встановлення початку перебігу строку у справах про звільнення визначальними є такі юридично значимі обставини, як вручення копії наказу про звільнення або день видачі трудової книжки. Тобто для такої категорії трудових спорів встановлено спеціальне правило обрахунку початку строку виникнення права на звернення до суду, відмінне від загального правила, за яким виникнення цього права пов`язується з моментом, коли працівник дізнався або за всіма обставинами повинен був дізнатися про порушення свого права.

Строки звернення працівника до суду за вирішенням трудового спору є складовою механізму реалізації права на судовий захист та однією із основних гарантій забезпечення прав і свобод учасників трудових правовідносин.

Перевірка дотримання вимог закону щодо строків звернення до суду за вирішенням трудового спору здійснюється судом за принципом ex officio, незалежно від того, чи заявляє відповідач про пропуск позивачем строку звернення до суду, на відміну від застосування позовної давності при вирішені судом цивільного спору, коли застосування позовної давності судом здійснюється тільки за заявою сторони у спорі (частина третя статті 267 ЦК України).

Встановивши, що строк на звернення до суду за вирішенням трудового спору пропущено, суд зобов`язаний перевірити і обговорити причини пропуску цих строків, а також навести у рішенні мотиви, чому він поновлює або вважає неможливим поновити порушений строк.

Матеріали справи не містять доказів про те, що позивача було ознайомлено з наказом у встановленому КЗпП України порядку, вручено повідомлення про нараховані та виплачені суми при звільненні, повідомлення про вказівку про необхідність отримання трудової книжки.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що строк звернення до суду з позовною заявою ОСОБА_1 підлягає поновленню, оскільки 12.04.2023 він звернувся з позовною заявою до Кіровоградського окружного адміністративного суду про визнання наказу протиправним, скасування наказу, поновлення на роботі та стягнути середнього заробітку за час вимушеного прогулу. 09.05.2023 ухвалою Кіровоградського окружного адміністративного суду провадження у справі було закрито у зв`язку із тим, що вказаний спір не підлягає розгляду у порядку адміністративного судочинства.

З даним цивільним позовом ОСОБА_1 звернувся до Кіровського районного суду м. Кіровограда 16.05.2023.

Зазначені вище обставини свідчать про те, що позивач не погоджувався із своїм звільненням, звертався до суду за захистом свого порушеного права, хоча і з порушенням правил судочинства.

Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено гарантії справедливого судочинства, одним із аспектів яких є доступ до суду.

Отже, враховуючи встановлення судом порушення трудових прав позивача під час звільнення з роботи, апеляційний суд вважає правильним висновок суду першої інстанції про наявність підстав для поновлення ОСОБА_1 строк звернення до суду, встановлений ч. 1 ст. 233 КЗпП України, з огляду на гарантії забезпечення права на працю та правового захисту від незаконного звільнення, передбачені ст. 5-1 КЗпП України.

Таким чином, суд не приймає до уваги обґрунтування відповачем апеляційної скарги про необхідність застосування у даній справі тримісячного строку звернення до суду, встановленого частиною першоюстатті 233 КЗпП України.

Судом встановлено, що з 04.10.2011 ОСОБА_1 працював в Комунальному некомерційному підприємстві Харківської обласної ради «Обласна клінічна лікарня» на посаді лікаря-ендоскопіста ендоскопічного відділення. Наказом № 56-к від 16.03.2023 звільнений з роботи у зв`язку з відсутністю на роботі та інформації про причини такої відсутності понад чотири місяці поспіль, п. 83 ч. 1 ст. 36 КЗпП України, що підтверджується копією наказу та копією трудової книжки.

Наказом № 106 від 13.05.2022 з позивачем та іншими працівниками КНП Харківської обласної ради «Обласна клінічна лікарня» призупинена дія трудового договору.

Наказом в.о. генерального директора КНП Харківської обласної ради «Обласна клінічна лікарня» № 72 від 20.02.2023 року «Про скасування призупинення дії трудового договору» ОСОБА_2 скасовано наказ № 106 від 13.05.2022 року та відновлена дія трудового договору з працівниками за переліком у Додатку 1 до наказу.

Про наступне звільнення ОСОБА_1 , його було повідомлено 15.11.2022 ОСОБА_4 в месенджері Те1egram, тобто під час призупинення дії трудового договору.

Про своє звільнення позивач був повідомлений 23.03.2023 в месенджері Те1egram ОСОБА_4 , а саме фото зошита, в якому наклеєно витяг з наказу про звільнення із зазначенням ПІБ, посади лікаря та причини звільнення, № наказу та дата наказу про звільнення.

Згідно п. 83 ст.36 КЗпП України підставою припинення трудового договору є відсутність працівника на роботі та інформації про причини такої відсутності понад чотири місяці поспіль.

Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ (далі Указ) в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який в подальшому продовжено і триває на даний час.

15.03.2022 Верховною Радою України прийнято Закон України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» № 2136-ІХ (далі - Закон № 2136-ІХ).

Згідно з пунктом 2 розділу «Прикінцеві положення» Закону № 2136-ІХ главу XIX «Прикінцеві положення» Кодексу законів про працю України доповнено пунктом 2 такого змісту: «2. Під час дії воєнного стану, введеного відповідно до Закону України «Про правовий режим воєнного стану», діють обмеження та особливості організації трудових відносин, встановлені Законом України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану».

Згідно з частинами другою, третьою статті 1 Закону № 2136-ІХ на період дії воєнного стану вводяться обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина відповідно до статей 43, 44 Конституції України. У період дії воєнного стану не застосовуються норми законодавства про працю у частині відносин, врегульованих цим Законом.

З огляду на вищевикладене, положення Закону № 2136-ІХ, які регулюють деякі аспекти трудових відносин інакше, ніж Кодекс законів про працю - мають пріоритетне застосування на період дії воєнного стану.

Водночас, інші норми законодавства про працю, які не суперечать положенням Закону № 2136-ІХ, повинні застосовуватися у відносинах між працівником та роботодавцем.

19 липня 2022 року Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин» №2352-ІХ від 01.07.2022 частину 1 статті 36 КЗпП України було доповнено пунктами 81, 82 і 83 такого змісту: 81) смерть роботодавця - фізичної особи або набрання законної сили рішенням суду про визнання такої фізичної особи безвісно відсутньою чи про оголошення її померлою; 82) смерть працівника, визнання його судом безвісно відсутнім або оголошення померлим; 83) відсутність працівника на роботі та інформації про причини такої відсутності понад чотири місяці поспіль.

Чотири місяці рахуються від дня, коли Закон № 2352 набрав чинності, тобто з 19 липня 2022 року, оскільки закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи (ч.1 ст.58 Конституції України).

Дану підставу (п. 83 ч.1 ст. 36 КЗпП) для припинення трудового договору не слід ототожнювати із звільненням у зв`язку з прогулом (пункт 4 статті 40 КЗпП). Для припинення дії трудового договору за відповідною підставою мають бути одночасно дотримані дві обов`язкові умови: 1) фактична відсутність працівника на робочому місці понад 4 місяці поспіль; 2) відсутність інформації у роботодавця про причини такої відсутності понад 4 місяці підряд (при цьому не має значення поважність чи неповажність причин такої відсутності).

Вбачається, що у випадку невиконання одночасно двох вищенаведених умов звільнення відповідно до такої підстави може бути визнано судом незаконним, наприклад, якщо працівник доведе, що протягом 4 місяців поінформував роботодавця про причини своєї відсутності.

Судом встановлено, що з моменту видання наказу № 72 від 20.02.2023 «Про скасування призупинення дії трудового договору» від 13.05.2022 № 106 до моменту видання Наказу № 56-к від 16.03.2023 «Про звільнення» пройшло 24 календарні дні, а не 4 місяці. Крім того, матеріалами справи підтверджено той факт, що роботодавець на момент звільнення позивача володів інформацією щодо причини його відсутності на роботі, а саме те, що він знаходився в іншому місті у зв?язку з активними бойовими діями в м. Харкові.

Враховуючи вищевикладене, у відповідача були відсутні законні підстави для звільнення позивача за п.83 ч.1 ст. 36 КЗпП України.

Оскільки відповідач не довів законність своїх дій, звільнення ОСОБА_1 відбулося без законних підстав, а тому Наказ КНП Харківської обласної ради «Обласна клінічна лікарня» від 16 березня 2023 року № 56-к «Про звільнення» є незаконним.

Відповідно до частини першої та другої статті 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу (частина друга статті 235 КЗпП України).

Тобто в разі визнання звільнення незаконним та поновлення працівника на роботі держава гарантує отримання працівником середнього заробітку за час вимушеного прогулу, оскільки такий працівник був незаконно позбавлений роботодавцем можливості виконувати свою трудову функцію з незалежних від нього причин та отримувати заробітну плату.

Суд першої інстанції, вирішуючи питання щодо розміру середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу за період з 16.03.2023 по 12.12.2023 керувався Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 р. N 100 та прийшов до правильного висновку про стягнення з відповідача на користь ОСОБА_1 145 195,05 грн.

Апеляційна скарга не містить заперечень щодо визначеного судом розміру середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу чи незгоди з періодом його стягнення, а тому рішення суду в цій частині апеляційним судом не переглядається.

Загальний висновок суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судовому рішенні, питання вмотивованості висновків, апеляційний суд виходить з того, що у справі, що розглядається, сторонам було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин.

Враховуючи, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції, який повно встановивши фактичні обставини справи, із дотриманням норм процесуального права, вірно застосував норми матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, ухвалив рішення, яке відповідає закону.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, тому відповідно до ст. 141 ЦПК України новий розподіл понесених сторонами судових витрат не здійснюється.

Керуючись ст.ст. 268, 374, 375, 381-383, 384 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Комунального некомерційного підприємства Харьківської обласної ради «Обласна клінічна лікарня» залишити без задоволення.

Рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 12 грудня 2023 року залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з моменту її прийняття, проте може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 14 березня 2024 року.

Головуючий суддя А.М. Головань

Судді О.Л. Дуковський

О.А. Письменний