Справа № 405/2404/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 жовтня 2024 року м. Кропивницький

Ленінський районний суд м. Кіровограда у складі:

головуючого-судді: Драного В.В.

при секретарі: Дятел О.В.

за участі: позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - приватний нотаріус Олександрійського міського нотаріального округу Приходько Оксана Миколаївна про визнання недійсними договору купівлі-продажу, свідоцтва про право на спадщину за законом та поділ майна подружжя, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до відповідача ОСОБА_4 про визнання недійсним договору купівлі-продажу автомобіля MitsubishiLancer, номерний знак НОМЕР_1 ,та поділ майна подружжя. В обґрунтування позову вказала, щосторони з 1986 року по 2016 року перебували у зареєстрованому шлюбі. В період шлюбу сторони 28.04.2007 року за спільні кошти придбали автомобіль Mitsubishi Lancer, номерний знак НОМЕР_1 . Однак, 15.08.2009 року відповідач уклав біржовий договір угоду про купівлю продаж транспортного засобу № 926853, згідно якого він продав даний автомобіль своїй матері ОСОБА_5 за 1500 грн. При цьому позивач згоди на даний правочин відповідачу не надавала. На даний час відповідач фактично користується даним транспортним засобом, виплачувати грошову компенсацію за користування автомобілем відмовляється.За таких обставин просить: 1) визнати недійсним біржовий договір (угоду) про купівлю продаж транспортного засобу Mitsubishi Lancer, номерний знак НОМЕР_1 за № 926853 від 15.08.2009 року, укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 ; 2) визнати вказаний автомобіль об`єктом спільної сумісної власності подружжя; 3) здійснити поділ спільного майна подружжя стягнувши з відповідача на користь позивача компенсацію вартості 1/2 частини даного автомобіля у розмірі 71558 грн., залишивши даний автомобіль у власності відповідача. Також позивач, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог від 09.12.2022 року, просить визнати недійсним свідоцтво про правона спадщину за законом, видане 07.08.2015 року приватним нотаріусом Олександрійського міського нотаріального округу Приходько О.М., яке зареєстроване в реєстр № 955, на ім`я ОСОБА_4 про спадкування ним автомобіля Mitsubishi Lancer 1.6 Comfort, 2007 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 .

Ухвалою Ленінського районного суду м. Кіровограда від 13.05.2019 року відкрито провадження у вказаній справі та призначено підготовче судове засідання.

01.07.2019 року відповідач подав до суду відзив на позовну заяву, в якому позовні вимоги не визнав та вказав, що даний спір сторонами уже було вирішено раніше. Так, 28.04.2007 року відповідач за особисті кошти, які були ним особисто позичені у своєї матері ОСОБА_5 , придбав спірний автомобіль. При цьому, позивачу були відомі дані обставини та вона не заперечувала проти придбання відповідачем автомобіля у такий спосіб за його особисті кошти. Позивач своїх особистих коштів, а так само сторони своїх спільних коштів для придбання даного автомобіля не надавали. В подальшому, позикодавець зажадала у відповідача повернення грошових коштів, на що відповідач запропонував розрахуватися за позику шляхом передачі їй у власність придбаного ним автомобіля. Тому, 15.08.2009 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 і було укладено спірний договір купівлі-продажу автомобіля. У вересні 2009 року позивач звернулася до суду з аналогічним позовом про визнання недійсним договору купівлі-продажу автомобіля Mitsubishi Lancer, номерний знак НОМЕР_1 , та поділ майна подружжя, але ухвалою Ленінського районного суду м. Кіровограда від 14.05.2010 року позов було залишено без розгляду. Основною причиною відмови ОСОБА_1 від продовження судового розгляду була досягнута сторонами домовленість про добровільний порядок поділу майна. В подальшому, у листопаді 2012 року відповідач виплатив грошову компенсацію за вартість частини даного автомобіля, належної позивачу, у розмірі 5000 доларів США, про що позивач склала відповідну розписку. Після смерті матері відповідача у 2013 році, відповідач набув право власності на даний автомобіль у порядку спадкування, а тому даний автомобіль є його особистою власністю. Також вважає, що позивачем неправильно розраховано вартість спірного автомобіля. За таких обставин просить відмовити у задоволенні позову та застосувати наслідки спливу строків позовної давності.

Ухвалою суду від 27.08.2019 року клопотання представника позивача про призначення експертизи у справі задоволено, призначено судову автотоварознавчу експертизу, а провадження у справі на час проведення експертизи зупинено.

20.12.2019 року до суду надійшло повідомлення про неможливість надання висновку автотоварознавчої експертизи від 18.12.2019 року № 3959/19-27 у зв`язку з ненаданням об`єкта дослідження для огляду.

Ухвалою суду від 02.01.2020 року провадження у справі поновлено.

Ухвалою суду від 28.01.2020 року заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову задоволено частково, накладено арешт натранспортний засіб марки MitsubishiLancer 1.6 Comfort, 2007 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_4 .

Ухвалою від 12.08.2020 року провадження у справі зупинено до вирішення та набрання законної сили судовим рішенням в іншій цивільній справі № 405/3913/20 (провадження 2/405/539/20) за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про визнання правочину недійсним, яка знаходиться в провадженні Ленінського районного суду м. Кіровограда.

Ухвалою суду від 20.09.2022 року провадження у справі поновлено, призначено підготовче судове засідання.

09.12.2022 року позивач подала до суду заяву про збільшення позовних вимог, в якій просить визнати недійсним свідоцтво про правона спадщину за законом, видане приватним нотаріусом Олександрійського міського нотаріального округу Приходько О.М. 07.08.2015 року в спадковій справі № 14/2013, яке зареєстроване в реєстр № 955, на ім`я ОСОБА_4 про спадкування ним автомобіля Mitsubishi Lancer 1.6 Comfort, 2007 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 .

08.02.2023 року від представника відповідача до суду надійшов відзив щодо вказаної позовної вимоги, заявленої у заяві про збільшення позовних вимог, в якому він дану позовну вимогу також не визнає. Вказав, що теперішня поведінка позивача суперечить її попередній поведінці, що не може бути підставою для задоволення її позовних вимог.

09.03.2023 року від представника позивача до суду надійшла відповідь на даний відзив, в якій вона вказала, що позовна давність до вимог про поділ майна подружжя не застосовується, поки сторони перебувають у шлюбі, а тому позивач строк позовної давності не пропустила. Вважає, що позичені відповідачем у своєї матері грошові кошти є спільною власністю подружжя, так як в подальшому були використані в інтересах сім`ї, а саме для придбання автомобіля. Залишення позову без розгляду не позбавляє позивача можливості повторно звернутися з аналогічними позовними вимогами.

Ухвалою суду від 13.03.2023 року клопотання представника позивача про призначення експертизи у справі задоволено, призначено у цивільній справі судову автотоварознавчу експертизу, провадження у справі на час проведення експертизи зупинено.

Ухвалою суду від 11.09.2023 року поновлено провадження, призначене підготовче засідання.

Ухвалою суду від 06.11.2023 року залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - приватного нотаріуса Олександрійського міського нотаріального округу Приходько О.М. та витребувано в неї належним чином завірену копію спадкової справи № 14/2013, заведеної після смерті ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Ухвалою від 22.01.2024 року закрито підготовче провадження та призначено розгляд справи по суті.

Позивач та її представник адвокат Яшан Ю.Б. у судовому засіданні позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити та пояснили, що у 2007 році позивач та відповідач за спільні кошти придбали автомобіль Mitsubishi Lancer 1.6 Comfort, номерний знак НОМЕР_1 , 2007 року випуску, який вони зареєстрували на відповідача. Позивач не знала про відчуження відповідачем спірного автомобіля, відповідач на власний розсуд розпорядився їх спільним майном як подружжя. Про біржовий договір, за яким ОСОБА_4 продав даний автомобіль позивач дізналася у 2010 році. 02.11.2012 року позивач дійсно склала розписку про те, що вона отримала 5000 доларів США від продажу квартири, однак зробила це під примусом, тому що їй не було де жити.

Представник відповідача адвокат Кричун Ю.А. у судовому засіданні позовні вимоги не визнав та просив відмовити в їх задоволенні, з підстав, викладених у відзивах на позов, просив застосувати наслідки спливу строків позовної давності.

Третя особа у судове засідання не з`явилася, про дату, час і місце розгляду справи повідомлена належним чином відповідно до вимог ст..ст. 128-131 ЦПК України, заяв про відкладення розгляду справи від неї не надходило.

Заслухавши пояснення позивача та її представника, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази по справі в їх сукупності, суд вважає, що у задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав.

Судом встановлено, що сторони у період з 26.04.1986 року по 27.08.2016 року перебували у шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_2 від 17.08.2009 року та свідоцтвом про розірвання шлюбу серії НОМЕР_3 від 27.08.2016 року (а.с. 13, 14).

17.02.2007 року мати відповідача ОСОБА_5 позичила йому 20000 доларів США на придбання автомобіля на строк 5 років або до першої вимоги, про що між ними було укладено письмовий договір, а позичальником надано відповіднірозписки про отримання грошових коштів (т. 1, а.с. 68, 69, 70; т. 2, а.с. 75а).

28.04.2007 року ОСОБА_4 придбав автомобіль Mitsubishi Lancer 1.6 Comfort, номерний знак НОМЕР_1 , 2007 року випуску, номер кузова НОМЕР_4 за 93800 грн., що підтверджується довідкою ТОВ «Валентина-Сервіс» від 20.06.2019 року № 8 (т. 1, а.с. 74).

В подальшому, 15.08.2009 року позивальник ОСОБА_4 запропонував позикодавцю ОСОБА_5 повернути борг шляхом передачі їй автомобіля Mitsubishi Lancer, номерний знак НОМЕР_1 , на що остання погодилася, та ними складено відповідну розписку (т. 1, а.с. 71).

15.08.2009 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 укладено біржовий договір (угоду) купівлі-продажу транспортного засобу № 926853 (т. 1, а.с 10). Згідно умов цього договору ОСОБА_4 продав ОСОБА_5 транспортний засіб Mitsubishi Lancer 1.6 Comfort, номерний знак НОМЕР_1 , 2007 року випуску, номер кузова НОМЕР_4 , за 1500 грн. Даний автомобіль належав продавцю на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_5 від 28.04.2007 року.

Відповідно до п. 5 цього договору продавець гарантував, що на момент його підписання даний транспортний засіб нікому не продано, у суперечці чи під арештом він не перебуває.

15.08.2009 року автомобіль Mitsubishi Lancer 1.6 Comfort, номерний знак НОМЕР_1 , було перереєстровано на ОСОБА_5 , що підтверджується листом УДАІ УМВС України в Кіровоградській області від 11.09.2009 року № 10/7398 та відповідним свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу (т. 1, а.с. 72; т. 2, а.с. 78).

У вересні 2009 року позивач звернулася до Ленінського районного суду м. Кіровограда з позовом про визнання недійсним договору купівлі-продажу автомобіля Mitsubishi Lancer, номерний знак НОМЕР_1 , від 15.08.2009 року № 926853 та поділ майна подружжя, стягнення з відповідача на користь позивача компенсації вартості 1/2 частини даного автомобіля у розмірі 47910 грн., залишивши даний автомобіль у власності відповідача (т. 1, а.с. 53-55).

28.01.2010 року ОСОБА_1 подала до суду нотаріально посвідчену заяву, в якій вона відмовляється від позовних вимог у цивільній справі за її позовом до ОСОБА_5 , КП «Правник», Кіровоградського міськвиконкому про визнання недійсною приватизації квартири АДРЕСА_1 (т. 1, а.с. 57).

Також, 28.01.2010 року ОСОБА_1 подала до суду нотаріально посвідчену заяву, в якій вона відмовляється від позовних вимог по цивільній справі за її позовом до ОСОБА_4 про розподіл майна подружжя (т. 1, а.с. 58).

Ухвалою Ленінського районного суду м. Кіровограда від 14.05.2010 року в цивільній справі № 2-663/10 позов ОСОБА_1 про визнання недійсним договору купівлі-продажу автомобіля Mitsubishi Lancer, номерний знак НОМЕР_1 , та поділ майна подружжя, та зустрічний позов ОСОБА_4 про поділ майна подружжя було залишено без розгляду (т. 1, а.с. 59).

02.11.2012 року ОСОБА_4 , ОСОБА_1 та ОСОБА_6 продали ОСОБА_7 квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 , за 120000 грн. (т. 1, а.с. 60-63).

Згідно розписки, яку позивач склала 02.11.2012 року, вона отримала від ОСОБА_4 5000 доларів США від продажу квартири за адресою: АДРЕСА_2 , в рахунок взаємної домовленості про відмову від матеріальних претензій по квартирі за адресою: АДРЕСА_3 , та автомобілю Mitsubishi Lancer, номерний знак НОМЕР_1 (т. 1, а.с. 64).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 померла, що підтверджується відповідним свідоцтвом про смерть (т. 2, а.с. 70).

01.04.2013 року ОСОБА_4 звернувся до приватного нотаріуса Олександрійського міського нотаріального округу Приходько О.М. із заявою про прийняття спадщини після смерті матері ОСОБА_5 , а 07.08.2015 року із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом (т. 2, а.с. 69, 75-76).

Як вбачається із свідоцтва про право на спадщину за законом від 07.08.2015 року, виданого приватним нотаріусом Олександрійського міського нотаріального округу Приходько О.М., зареєстрованого в реєстрі за № 955, після смерті своєї матері ОСОБА_5 , ОСОБА_4 отримав спадщину, яка складається з автомобіля Mitsubishi Lancer, номерний знак НОМЕР_1 (т. 1, а.с. 65; т. 2, а.с. 80). В подальшому, 14.08.2015 року ОСОБА_4 отримав відповідне свідоцтво про реєстрацію даного транспортного засобу (т. 1, а.с. 73).

Рішенням Ленінського районного суду м. Кіровограда від 17.01.2022 року, яке залишено без змін постановою Кропивницького апеляційного суду від 18.08.2022 року, в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про визнання недійсним письмового правочину розписки від 02.11.2012 року, згідно якої ОСОБА_1 отримала від ОСОБА_4 5000 доларів США від продажу квартири за адресою: АДРЕСА_2 , в рахунок взаємної домовленості про відмову від матеріальних претензій по квартирі за адресою: АДРЕСА_3 , та автомобілю Mitsubishi Lancer, номерний знак НОМЕР_1 , відмовлено (т. 1, а.с. 208-212).

Згідно ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Одностороннім правочином є дія однієї сторони, яка може бути представлена однією або кількома особами. Односторонній правочин може створювати обов`язки лише для особи, яка його вчинила. Односторонній правочин може створювати обов`язки для інших осіб лише у випадках, встановлених законом, або за домовленістю з цими особами.

У свою чергу, дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін. До правовідносин, які виникли з односторонніх правочинів, застосовуються загальні положення про зобов`язання та про договори, якщоце не суперечить актам цивільногозаконодавстваабосутіодносторонньогоправочину.

Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, визначені статтею 203 ЦК України. Так, зміст правочину не може суперечит ицьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочинумає бути вільним і відповідат ийоговнутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

Згідно ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.

Відповідно до ст. 204, ч. 3 ст. 215 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним.

Як вбачається із ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована і один із подружжя може оспорити поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Дана правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.11.2018 року в справі № 372/504/17.

Згідно ч. 3 ст. 61 СК України якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно з наведеними нормами сімейного законодавства України умовою належності майна, яке одержане за договором, укладеним одним із подружжя, до об`єктів спільної сумісної власності подружжя є визначена законом мета укладення договору - інтереси сім`ї, а не власні, не пов`язані із сім`єю інтереси одного з подружжя.

Таким чином, оскільки судом встановлено та не заперечується відповідачем, що із умов договору позики від 17.02.2007 року вбачається на які саме цілі були витрачені отримані одним із подружжя ОСОБА_4 грошові кошти, а саме на придбання легкового автомобіля, то суд приходить до висновку, що даний договір ОСОБА_4 було укладено в інтересах сім`ї.

Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то цивільні права та обов`язки за цим договором виникають в обох із подружжя.

Відтак, автомобіль Mitsubishi Lancer, номерний знак НОМЕР_1 , після його придбання у 2007 році був об`єктом спільної сумісної власності подружжя, так як придбаний за спільні кошти подружжя.

Відповідно до ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Як вбачається із ст.65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового.

Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово.Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена.Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.

Станом на час укладання спірного договору на території України діяв єдиний порядок державної реєстрації та обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів та мотоколясок (транспортних засобів) та видачі реєстраційних документів і номерних знаків (п. 1 Правил державної реєстрації та обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів та мотоколясок постановою Кабінету Міністрів України від 07.09.1998 року № 1388).

Оскільки договір купівлі-продажу транспортного засобу потребує державної реєстрації, згода на його укладення іншим із подружжя повинна бути оформлена у письмовому вигляді та нотаріально засвідчена. Однак, у матеріалах справи відсутня нотаріально засвідчена письмова згода ОСОБА_1 на відчуження ОСОБА_4 у 2009 році автомобіля Mitsubishi Lancer, номерний знак НОМЕР_1 , який був об`єктом спільної сумісної власності подружжя.

Водночас, відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутись до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатись про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Згідно ч. 3 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Виходячи з вимог статті 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстави його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності за відсутності поважних причин її пропущення, наведених позивачем.

До таких висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду в постанові від 07.11.2018 року у справі № 372/1036/15-ц.

Виходячи з наведеного, позовна давність застосовується лише у випадку обґрунтованості позову. У разі якщо вимоги позову є необґрунтованими, то суд має відмовити в його задоволенні за необґрунтованістю.

Так, позивач дізналася про порушення своїх прав оспорюваним біржовим договором (угоду) купівлі-продажу транспортного засобу від 15.08.2009 року № 926853 ще у вересні 2009 року, коли звернулася до суду з позовом про визнання його недійсним, який ухвалою суду від 14.05.2010 року було залишено без розгляду.

При цьому, ч. 1 ст. 265 ЦК України залишення позову без розгляду не зупиняє перебігу позовної давності.

У свою чергу, відповідно до ст. 72 СК України позовна давність не застосовується до вимог про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, якщо шлюб між ними не розірвано. До вимоги про поділ майна, заявленої після розірвання шлюбу, застосовується позовна давність у три роки. Позовна давність обчислюється від дня, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатися про порушення свого права власності.

Однак, дана норма стосується позовних вимог про поділ майна подружжя, а не про визнання недійсним договорів.

Тому, оскільки строк позовної давності щодо позовної вимоги про визнання недійсним біржового договору (угоди) про купівлю продаж транспортного засобу Mitsubishi Lancer, номерний знак НОМЕР_1 за № 926853 від 15.08.2009 року, укладеного між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , сплинув у вересні 2012 року, у задоволенні даної позовної вимоги слід відмовити у зв`язку зі спливом строку позовної давності.

Щодо позовної вимоги про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину слід вказати наступне.

Свідоцтво про право власності на майно лише посвідчує наявність відповідного права, і не породжує, не змінює і не припиняє певні права та обов`язки, тобто не є правочином. Однак, свідоцтво видається на підтвердження існування права, яке виникло внаслідок певного правочину і такий посвідчуваний документ є чинним, якщо є дійсною правова підстава його видачі. Чинність документа, в даному випадку свідоцтва є показником, який характеризує його юридичну силу, тобто якщо правова підстава (правочин), у зв`язку з якою був виданий документ, визнана недійсною, то такий правочин не породжує в його сторін прав, а відтак свідоцтво, як посвідчувальний документ, втрачає свою юридичну силу, і не може підтверджувати право, яке вже відсутнє. Тобто, видача свідоцтва про право на спадщину є дією з оформлення права власності спадкоємця на майно, яке перебувало у власності спадкодавця.

Тому, оскільки біржовий договір (угода) про купівлю продаж транспортного засобу MitsubishiLancer, номерний знак НОМЕР_1 за № 926853 від 15.08.2009 року, укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , у встановленому законом порядку не визнаний судом недійсним, спадкодавець ОСОБА_5 набула право власності на даний автомобіль, суд вважає, що у задоволенні позовної вимоги про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 07.08.2015 року приватним нотаріусом Олександрійського міського нотаріального округу Приходько О.М., яке зареєстроване в реєстр № 955, на ім`я ОСОБА_4 про спадкування ним даного автомобіля (яка є похідною від вимоги про визнання недійсним біржового договору № 926853 від 15.08.2009 року) слід також відмовити.

Згідно ч. 1 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Водночас, відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але в порядку спадкування.

Відповідно до ч. 2 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою. Договір про поділ житловог обудинку, квартири, іншого нерухомого майна, а також про виділ нерухомого майна дружині, чоловікові зі складу усього майна подружжя має бути нотаріально посвідчений.

Водночас, відповідно до ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Згідно ч. 1 ст. 347 ЦК України особа може відмовитися від права власності на майно, заявивши про це або вчинивши інші дії, які свідчать про її відмову від права власності.

Так, позивачем не заперечується те, що 02.11.2012 року нею особисто написана та підписана розписка, згідно якої нею отримані грошові кошти у розмірі 5000 доларів США, волевиявлення позивача було вільним і відповідало її внутрішній волі. Дана розписка також свідчить про наявність між сторонами усної домовленості про відмову позивача від матеріальних претензій по квартирі АДРЕСА_4 та автомобілю Mitsubishi Lancer, реєстраційний номер НОМЕР_1 , тобто про відмову від права власності на дане майно.

Згідно пункту 6 статті 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність.

Добросовісність - це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.

Доктрина venirecontrafactumproprium (заборони суперечливої поведінки), базується ще на римській максимі - «nonconceditvenirecontrafactumproprium» (ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці). В основі доктрини venirecontrafactumproprium знаходиться принцип добросовісності. Поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них. Якщо особа, яка має право на оспорення документу (наприклад, свідоцтва про право на спадщину) чи юридичного факту (зокрема, правочину, договору, рішення органу юридичної особи), висловила безпосередньо або своєю поведінкою дала зрозуміти, що не буде реалізовувати своє право на оспорення, то така особа пов`язана своїм рішенням і не вправі його змінити згодом. Спроба особи згодом здійснити право на оспорення суперечитиме попередній поведінці такої особи і має призводити до припинення зазначеного права.

Зазначене узгоджується з правовою позицією, викладено у постанові Верховного Суду від 07.10.2020 року в справі № 450/2286/16-ц.

Таким чином, між позивачем та відповідачем фактично було досягнуто домовленість про поділ майна, що є спільною сумісною власністю подружжя, про що свідчить копія розписки позивача від 02.11.2012 року, відповідно до якої позивач підтвердила отримання від відповідача грошових коштів у розмірі 5000 доларів США в якості грошової компенсації в рахунок взаємної домовленості про відмову від матеріальних претензій по квартирі АДРЕСА_4 та автомобілю Mitsubishi Lancer, реєстраційний номер НОМЕР_1 .

У свою чергу, необхідність нотаріального посвідчення даної домовленості відсутня, оскільки вона не являється договором про поділ житлового будинку, квартири, іншого нерухомого майна, а також про виділ нерухомого майна дружині, чоловікові зі складу усього майна подружжя.

Отже, суд вважає, що саме у такий спосіб сторони у 2012 році відповідно до вимог ст. 69 СК України домовились про порядок поділу спільного сумісного майна, що було придбано в період шлюбу, зокрема спірного автомобіля Mitsubishi Lancer, реєстраційний номер НОМЕР_1 . При цьому, в подальшому відповідач набув право власності на даний автомобіль в порядку спадкування, а тому дане майно є його особистою власністю.

За таких обставин, суд вважає, що у задоволенні позовних вимог про визнання вказаного автомобіля об`єктом спільної сумісної власності подружжя та поділ спільного майна подружжя слід відмовити у зв`язку з їх необґрунтованістю.

Згідно ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ст. 137 ЦПК Українивитрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Згідно п. 5 договору про надання правничої (правової) допомоги від 02.03.2020 року, укладеного між ОСОБА_4 та АБ Юрія Кричуна, вартість надання правової допомоги (гонорар) за цим договором визначається додатковими угодами та актами приймання-передачі наданих послуг (т. 1, а.с. 162-163).

На підтвердження витрат на професійну правничу допомогу представником відповідача надано попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат у зв`язку з розглядом справи, згідно якого ОСОБА_4 очікує понести витрати на професійну правову допомогу (складання адвокатом відзиву на позовну заяву, складання інших процесуальних документів, участь адвоката у судових засіданнях) у розмірі 20000 грн., який підписано лише представником відповідача адвокатом Кричуном Ю.А. (т. 1, а.с. 246).

Однак відповідачем та його представником не надано детального опису робіт (наданих послуг), що були виконані адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, додаткових угод, актів приймання-передачі послуг, підписаних обома сторонами договору про надання правової допомоги, а також доказів, які підтверджують здійснення відповідачем відповідних витрат, на підставі яких суд міг би встановити обсяг наданих послуг і виконаних робіт та їх вартість, що сплачена або підлягає сплаті відповідачем. Відтак, вимоги відповідача про стягнення з позивача на його користь витрат на професійну правничу допомогу задоволенню не підлягають.

Відповідно до ч.ч. 9, 10 ст. 158 ЦПК України у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову. У такому разі заходи забезпечення позову зберігають свою дію до набрання законної сили відповідним рішенням або ухвалою суду.

Керуючись ст. ст. 10 - 13, 19, 76 - 81, 141, 258, 259, 263-265 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_5 ) до ОСОБА_4 ( АДРЕСА_6 ), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - приватний нотаріус Олександрійського міського нотаріального округу Приходько Оксана Миколаївна (Кіровоградська область, м. Олександрія, проспект Соборний, 101) про визнання недійсними договору купівлі-продажу, свідоцтва про право на спадщину за законом та поділ майна подружжя - відмовити.

Апеляційна скаргана рішеннясуду подаєтьсяпротягом тридцятиднів здня йогопроголошеннядоКропивницького апеляційногосуду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне судове рішення складено 17.10.2024 року.

Суддя Ленінського районного суду

м. Кіровограда В.В.Драний