Справа № 308/3496/19
П О С Т А Н О В А

Іменем України

17 жовтня 2024 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді-доповідача: Мацунича М.В.

суддів: Собослоя Г.Г., Кожух О.А.

за участю секретаря судового засідання: Савинець В.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Ужгородського міськрайонного суду від 05 квітня 2023 року, ухвалене суддею Лемак О.В. у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний Банк «Приватбанк», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - приватний нотаріус Тячівського міського нотаріального округу Стойка Надія Михайлівна, про скасування рішення про державну реєстрацію

встановив:

У березні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою до АТ КБ «Приват Банк», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - приватний нотаріус Тячівського міського нотаріального округу Стойка Надія Михайлівна, про скасування рішення про державну реєстрацію.

Позов мотивує тим, що 03 листопада 2016 року приватний нотаріус Тячівського районного нотаріального округу Стойка Н.М. провела державну реєстрацію речового права, права власності на об`єкт житлової нерухомості квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 за Публічним акціонерним товариством комерційний банк «Приватбанк» на підставі договору іпотеки від 20 листопада 2007 року № 476 посвідченого приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Резванова І.Д.

Вказує, що про існування інформації про зміну відомостей про право власності позивачу стало відомо під час перевірки стосовно обтяжень квартири

Вважає, що перехід права власності від позивача до відповідача на підставі договору іпотеки, а також реєстрація права власності є незаконною.

Зазначає, що не отримувала жодних повідомлень та їй невідомо про ці повідомлення, які зазначені, як підстава набуття права власності.

Вказує, що неправомірними є дії відповідача в частині перереєстрації права власності іпотечного майна за ПАТ КБ «Приватбанк», оскільки, між позивачем та ПАТ КБ «Приватбанк» не укладався окремий договір про задоволення вимог іпотекодержателя, а положення Договору іпотеки під назвою «Застереження про задоволення вимог іпотекодержателя відповідно до ст. 36 Закону України «Про іпотеку» не передбачає перехід права власності на предмет Іпотеки до іпотекодержателя, а є лише передумовою для укладення сторонами договору про задоволення вимог іпотекодержателя.

Також пояснює, що спірна квартира підпадає під дію Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», оскільки виступає предметом іпотеки за споживчим кредитом в іноземній валюті, та загальна площа не перевищує 140 кв. м.

Приватний нотаріус Стойка Н.М., яка виконуючи повноваження реєстратора на вказані порушення ЗУ «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не звернула увагу та неправомірними діями сприяла переоформленню права власності від іпотекодавця на іпотекодержателя.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 05 квітня 2023 року позов було задоволено частково.

Суд мотивував своє рішення тим, що іпотечне майно підпадає під дію ЗУ «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» від 04.06.2014, а тому не могло бути зареєстроване за АТ КБ «ПриватБанк» до закінчення дії вказаного мораторію.

Державна реєстрація права власності на іпотечну квартиру підлягає скасуванню, оскільки приватний нотаріус фактично примусово стягнув майно на користь кредитора без згоди власника, незважаючи на заборону, встановлену Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» від 04.06.2014 року, спірна квартира підпадає під дію мораторію, оскільки виступає предметом іпотеки за споживчим кредитом в іноземній валюті, та не перевищує 140,0кв.м.

Не погоджуючись з рішенням суду АТ КБ «Приват Банк» подало апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду в частині задоволених позовних вимог скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Вважає, що суд першої інстанції ухвалюючи рішення не в повному обсязі з`ясував всі обставини справи, що призвело до ухвалення незаконного та необґрунтованого рішення.

В своїх доводах посилається на те, що в матеріалах справи наявний доказ направлення банком листа із рекомендованим повідомленням про вручення щодо порушення зобов`язань за кредитним договором. Тобто, АТ КБ «ПриватБанк» дотримано застережень ЗУ «Про іпотеку» та скеровано вимогу про усунення порушень.

Зазначає, що порядок державної реєстрації права власності на нерухоме майно дотримано приватним нотаріусом, оскільки банк надав перелік необхідних документів, на підставі яких і було зареєстровано за ним іпотечне майно.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 , який діє в інтересах ОСОБА_1 , зазначає, що рішення суду першої інстанції є законне та обґрунтоване, прийняте з додержанням норм процесуального та матеріального права.

Вважає, що належним слід вважати надсилання вимоги з дотриманням встановленого договором порядку на адресу отримувача, яка вказана в договорі або додатково повідомлена відповідно до умов договору. Банком не надано опису вкладення разом з розрахунковим документом, а також немає поштового повідомлення з відміткою про вручення, що не дає підстави вважати, що ОСОБА_1 була повідомлена належним чином.

В матеріалах справи відсутні докази наявності та надсилання вимоги, а також її отримання позивачкою, тому це унеможливлює право звернення стягнення банку іпотеки.

Також, вважає, що судом першої інстанції було вірно встановлено той факт, що іпотечне майно підпадає під мораторій і тому рішення про державну реєстрацію є незаконним.

У дане судове засідання з`явились: ОСОБА_3 представник відповідача та ОСОБА_2 представник позивача.

В судове засідання не з`явилась приватний нотаріус Тячівського міського нотаріального округу Стойка Н.М.

Представник позивачів ОСОБА_4 та представник відповідача ОСОБА_3 не заперечують про розгляд справи за відсутності сторін, які не з`явились.

Враховуючи зазначене та керуючись нормою ч. 2 ст. 372 ЦПК України, колегія суддів дійшла до думки, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що така не підлягає задоволенню, виходячи з наступних доводів.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Оскільки, АТ КБ «Приват Банк» оскаржує рішення суду першої інстанції тільки в частині задоволеної вимоги про визнання протиправним та скасування рішення приватного нотаріуса Стойка Н.М. про державну реєстрацію прав власності та їх обтяжень, то в частині відхиленої вимоги про скасування реєстраційного запису та поновлення відомостей в державних реєстрах речових прав на нерухоме майно, апеляційний суд не переглядає рішення суду першої інстанції.

З приписів ст. 76, ст. 77, ч.ч. 1, 2, ст.ст. 78, 79, 80, ст. 81 ч.ч. 1, 4 ЦПК України вбачається, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У ході апеляційного розгляду колегією суддів встановлено, що у березні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою до АТ КБ «Приват Банк», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - приватний нотаріус Тячівського міського нотаріального округу Стойка Надія Михайлівна, про скасування рішення про державну реєстрацію.

20.11.2007 між ОСОБА_1 та ЗАТ КБ «Приватбанк», який змінив своє найменування на АТ КБ «Приватбанк» був укладений кредитний договорів № MKH7GK00000003 за умовами якого, позичальник отримала кредит у розмірі 21 000 доларів США на споживчі цілі, з кінцевим строком повернення по 19.11.2027 року, зі сплатою відсотків за користування кредитом. Мета укладення кредитного договору купівля квартири.

З метою забезпечення виконання умов кредитного договору, 20.11.2007 між ЗАТ КБ «Приватбанк», який змінив своє найменування на АТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 було укладено договір іпотеки, предметом якого є належна іпотекодавцю на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Резвановою І.Д. 20.11.2007., реєстраційний номер №4731, квартира, загальною площею 38,55 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

З інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 152035552 від 08.01.2019 року встановлено, що приватним нотаріусом Тячівського районного нотаріального округу Стойка Н.М. прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), за індексним номером: 32208876 від 03.11.2016, на підставі якого внесено запис про реєстрацію за ПАТ КБ «Приватбанк» права власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі договору іпотеки від 20.11.2007 року, виданого приватним нотаріусом Ужгородського МНО Резванова І.Д.

Перевіряючи рішення суду першої інстанції в оскарженій частині, апеляційний суд зазначає наступні мотиви з огляду на таке.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. До іпотеки, яка виникає на підставі закону або рішення суду, застосовуються правила щодо іпотеки, яка виникає на підставі договору, якщо інше не встановлено законом.

У разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом.

Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя (стаття 33 Закону України «Про іпотеку»).

Відповідно до частин першої, четвертої статті 37 Закону України «Про іпотеку» (в редакції станом на час прийняття державним реєстратором оспорюваного рішення) іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання. Рішення про реєстрацію права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки, може бути оскаржено іпотекодавцем у суді.

У разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору (частина перша статті 35 Закону України «Про іпотеку»).

Відповідно частин першої-третьої статті 36 Закону України «Про іпотеку» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, який підлягає нотаріальному посвідченню і може бути укладений в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя може передбачати: передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому статтею 37 цього Закону; право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 цього Закону.

07 червня 2014 року набрав чинності Закон України № 1304-VII «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» (далі - Закон № 1304-VII) (чинний на час здійснення оспорюваної реєстрації), підпунктом 1 пункту 1 якого передбачено, що не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно зі статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно зі статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами-резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: - таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об`єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; - загальна площа такого нерухомого житлового майна (об`єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. м для квартири та 250 кв. м для житлового будинку.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2019 року у справі № 802/1340/18-а викладено правовий висновок про те, що обмеження, встановлені Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», поширюються не лише на випадки звернення стягнення на предмет іпотеки за рішенням суду, а й на позасудовий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки, яким є реєстрація права власності на предмет іпотеки за іпотекодержателем на підставі відповідного застереження в іпотечному договорі.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що квартира, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 підпадає під дію мораторію, оскільки його загальна площа складає 38,55 кв.м.

На підтвердження тієї обставини, що позивачка не має іншого житла, апеляційному суду було надано адвокатом Мікрюковим С.В. інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта від 11.10.2024 стосовно ОСОБА_1 , пошук здійснено за частковим спів падінням, та у відповідності до якого, ОСОБА_1 іншого житла не має.

Також в матеріалах справи відсутня інформація з приводу належного повідомлення іпотекодавця, однак АТ КБ «ПриватБанк» в апеляційній скарзі стверджує, що надсилав ОСОБА_1 повідомлення-вимогу про порушення зобов`язань за кредитним договором. На підтвердження своїх доводів апелянт не надає ніяких належних та допустимих доказів, тобто це суперечить ст. 81 ЦПК України.

Щодо належного повідомлення ОСОБА_1 про усунення порушень за кредитним зобов`язанням, слід зазначити наступне.

Належним доказом надсилання документів може бути опис вкладення разом з розрахунковим документом, а факт отримання підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення. Це підтверджується практикою Верховного Суду, зокрема Постановою КЦС ВС від 14.11.2018 у справі №761/9285/17.

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у своїй постанові від 12.05.2022 зазначив наступне.

Належним слід вважати надсилання вимоги з дотриманням встановленого договором порядку на адресу отримувача, яка вказана в договорі або додатково повідомлена відповідно до умов договору.

Належним дотриманням іпотекодержателем процедури повідомлення іпотекодавця та боржника, якщо він є відмінним від іпотекодавця, про вимогу стосовно усунення порушення також слід вважати також таке повідомлення, що було надіслане належним чином, проте не отримане внаслідок недбалості або ухилення від отримання.

В разі дотримання іпотекодержателем порядку належного надсилання вимоги про усунення порушення основного зобов`язання діє презумпція належного повідомлення іпотекодержателя про необхідність усунення порушень основного зобов`язання, яка може бути спростована іпотекодавцем в загальному порядку. За відсутності такого належного надсилання вимоги відповідно до частини першої статті 35 Закону України «Про іпотеку» іпотекодавець не набуває права звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання.

Таким чином, недотримання вимог частини першої статті 35 Закону України «Про іпотеку» щодо належного надсилання іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, вимоги про усунення порушення основного зобов`язання унеможливлює застосовування позасудового способу задоволення вимог іпотекодержателя».

При цьому, метою повідомлення іпотекодержателем іпотекодавця та інших осіб є доведення до їх відома наміру іпотекодержателя звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання. Тому іпотекодержатель набуває право звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання лише за умови належного надсилання вимоги, коли іпотекодавець фактично отримав таку вимогу або мав її отримати, але не отримав внаслідок власної недбалості чи ухилення від такого отримання».

Отже, апеляційний суд погоджується з судом першої інстанції, що АТ КБ «ПриватБанк» не виконав вимогу ч. 1 ст. 35 Закону України «Про іпотеку» та не повідомив належним чином боржника.

Апелянт також зазначає, що приватний нотаріус Стойка Н.М. провела реєстрацію нерухомого майна згідно вимог закону, оскільки їй було надано весь перелік необхідних документів для здійснення такої реєстрації.

Дане твердження не заслуговує на увагу, оскільки, якщо було порушено процедуру повідомлення позивачем вимоги про усунення порушень та не враховано, що дане нерухоме майно підпадає під дію Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», то розглядати законність дій нотаріуса, в даному випадку, немає ніяких правових підстав. Навіть, якщо сама процедура реєстрації і здійснена згідно вимог закону, то така немає ніякої юридичною сили з огляду на безпідставність здійснення такої та порушення всіх процедур.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що скасування рішення приватного нотаріуса, про державну реєстрацію прав та їх обмежень автоматично призводить до відновлення становища, яке існувало до проведення державної реєстрації права, яке скасовано, та повернення спірної квартири у власність позивачки ОСОБА_1 .

За наведеної обставини, колегія суддів приходить до обґрунтованого висновку щодо залишення апеляційної скарги АТ КБ «ПриватБанк» без задоволення, оскільки рішення суду першої інстанції ухвалене з дотриманням норм процесуального та матеріального права.

Виходячи з наведеного та керуючись статтями 367, 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк», залишити без задоволення.

Рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 05 квітня 2023 року, залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови суду складено 25 жовтня 2024 року.

Суддя-доповідач:

Судді: