Справа № 367/1515/24
Провадження №2/367/3069/2024
РІШЕННЯ

Іменем України

03 грудня 2024 року Ірпінський міський суд Київської області у складі:

головуючого - судді Кравчук Ю.В.,

за участю:

секретаря судових засідань - Миколаєнко П.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Ірпені цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Бучанської міської ради про визнання членом сім`ї померлого наймача та основним квартиронаймачем, визнання незаконним рішення та зобов`язання вчинити дії, -

в с т а н о в и в :

До Ірпінського міського суду звернувся ОСОБА_1 із позовом до Бучанської міської ради про визнання членом сім`ї померлого наймача та основним квартиронаймачем, визнання незаконним рішення та зобов`язання вчинити дії.

В обґрунтування позову зазначає, що він є сином померлої ОСОБА_2 та онуком ОСОБА_3 .

Позивач стверджує, що відповідно до ордера № 632 від 07 липня 1964 року, виданого на підставі рішення виконкому держради депутатів трудящих за № 661 від 30.06.1964 року ОСОБА_3 та його сім`ї була надана в користування квартира за АДРЕСА_1 . До складу сім`ї ОСОБА_3 увійшли ОСОБА_4 (дружина) та ОСОБА_2 (дочка) та особовий рахунок було відкрито на ім`я ОСОБА_3 .

Крім того, зазначає, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_3 .

Позивач зазначає, що ІНФОРМАЦІЯ_2 народився він у ОСОБА_2 , тобто після смерті діда. Також зазначає, що від народження проживав у вищезазначені квартирі разом з бабусею та мамою.

Позивач звертає увагу суду, що з 04 квітня 1988 року він був зареєстрований по місцю реєстрації матері у квартирі АДРЕСА_2 , де він безперервно проживав та зареєстрований по даний час.

ІНФОРМАЦІЯ_3 померла його бабуся ОСОБА_4 , а ІНФОРМАЦІЯ_4 померла його мама ОСОБА_2 .

Позивач звертає увагу суду, що після смерті ОСОБА_3 ніхто з родичів своїм правом переукласти договір найму не скористалися. Тобто, договір найму вказаної квартири не переукладався, фактичними наймачами після смерті діда були ОСОБА_4 , після її смерті ОСОБА_2 , а після її смерті фактичним наймачем цієї квартири став позивач ОСОБА_1 .

Таким чином, зазначає, що після народження він разом з мамою та бабусею проживав у вказаній квартирі, спільно вів господарство, мав взаємні права та обов`язки та користувався квартирою нарівні з іншими членами сім`ї квартиронаймача, а з грудня 2003 року, після смерті матері залишився єдиним проживати в цій квартирі та з того часу самостійно несе витрати по оплаті житлово-комунальних послуг.

Крім того, вказує, що на нього відкритий особовий рахунок, що підтверджує його законне користування та з ним зареєстрований та проживає його син - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Позивач стверджує, що факт законного користування вищевказаною квартирою підтверджується також договором про надання послуги з управління багатоквартирним будинком між КП «Бучанське управління житлово-комунального господарства» та співвласниками багатоквартирного будинку АДРЕСА_3 ; заявою-приєднанням до індивідуального договору про надання послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення від 01.09.2023 року; квитанціями про оплату житлово-комунальних послуг.

Враховуючи вищевикладене, вважає, що для участі в приватизації ним дотримано всі умови, а саме: постійне проживання в приміщенні, яке підлягає приватизації та особисте звернення до органів приватизації.

Позивач наголошує, що 03 серпня 2022 року з метою приватизації квартири він звернувся до Бучанської міської ради, де рішенням № 88 від 28.02.2023 року йому було відмовлено у приватизації житла через ненадання необхідного пакету документів на приватизацію та документів, що підтверджують законні підстави його проживання в квартирі.

Позивач звертає увагу суду, що 01 червня 2023 року він повторно подав заяву про передачу квартири у приватну власність із документами згідно переліку, затвердженого Положенням про порядок передачі у приватну власність квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян, затвердженого наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 16.12.2009 року № 396. Однак, йому було повторно відмовлено з посилання на рішення № 88, оскільки відсутній ордер на законне право проживання у квартирі.

Разом з тим, позивач зазначає, що у квартиру заселився на законних підставах, як син дочки основного квартиронаймача, законність його проживання у цій квартирі понад тридцять років ніким не оспорювалася та на дату звернення з цим позовом не оспорюється.

Також зазначає, що в ордер він не вписаний як член сім`ї основного квартиронаймача, оскільки ордер був виданий в 1964 році, а він народився тільки в 1988 році, а тому він не може реалізувати своє право на приватизацію квартири у зв`язку з чим вимушений звернутися до суду з вищевказаним позовом.

Враховуючи вищевикладене, позивач просить: визнати його, онука померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 квартиронаймача ОСОБА_3 , членом його сім`ї та основним квартиронаймачем квартири за адресою: АДРЕСА_4 ; визнати незаконним та скасувати рішення виконавчого комітету Бучанської міської ради № 88 від 28.02.2023 року про відмову у передачі у власність ОСОБА_1 квартиру АДРЕСА_2 та зобов`язати Бучанську міську раду здійснити передачу йому у власність вказану квартиру в порядку приватизації.

28 березня 2024 року до суду надійшов відзив на позовну заяву від представника відповідача, в якому представник Бучанської міської ради просить розглянути справу за наявними матеріалами справи без його участі.

Крім того, представник відповідача зазначив, що 03.08.2022 до Бучанської міської ради надійшла заява від ОСОБА_1 про передачу квартири АДРЕСА_2 у власність. До вищевказаної заяви було додано: копію паспорта громадянина України, копію витягу з реєстру територіальної громади, копію свідоцтва про народження ОСОБА_2 , копію свідоцтва про народження ОСОБА_1 , витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження, копію свідоцтва про смерть ОСОБА_3 , копію свідоцтва про смерть ОСОБА_4 , копію свідоцтва про смерть ОСОБА_2 , копію ордеру на жиле приміщення за адресою: АДРЕСА_4 , з правом на вселення ОСОБА_3 - наймач та членів його сім`ї: ОСОБА_4 - дружину, ОСОБА_2 - дочку, копію технічного паспорту. Згідно копій свідоцтв про смерть, серія НОМЕР_1 - ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_6 , серія НОМЕР_2 - ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_7 , серія НОМЕР_3 - ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_8 .

Таким чином, було встановлено, що згідно довідки про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб від 03.08.2022 в квартирі АДРЕСА_2 зареєстрований позивач з 02.04.1988 по теперішній час. До заяви заявником не надано ордеру на право проживання в квартирі АДРЕСА_2 або інший документ, що підтверджує право заявника на проживання у вищезазначеній квартирі, а також документ, що підтверджує невикористання заявником житлових чеків для приватизації державного житлового фонду. Враховуючи відсутність документів, які надають право на приватизацію квартири АДРЕСА_2 , позивачу було направлено листи з переліком документів, які потрібні для надання права приватизації.

У зв`язку з цим, виконавчим комітетом Бучанської міської ради на підставі вищезазначеного, було винесено рішення № 88 від 28.02.2023 про відмову передачі у власність квартири АДРЕСА_2 , у зв`язку з відсутністю документів, що підтверджують законні підстави проживання в квартирі позивача.

01.06.2023 до Бучанської міської ради повторно надійшла заява позивача про приватизацію квартири АДРЕСА_5 з таким самим пакетом документів, який був доданий до попередньої заяви.

Представник відповідача звертає увагу суду, що Положенням про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян, затвердженого наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 16.12.2009 р. № 396 визначений чіткий перелік документів, які повинні бути подані заявником до органу приватизації.

Таким чином, враховуючи той факт, що позивач подав повторно заяву, як і 03.08.2022 та не надав необхідних документів, які стали підставою для винесення позитивного рішення про приватизацію квартири, тому його повторна заява про надання права на приватизацію від 01.06.2023 була розглянута листом, в якому обґрунтовано роз`яснено підстави відмови від приватизації.

Однак, 15.12.2023 позивач звернувся із заявою до виконавчих органів Бучанської міської ради в якій просив надати дозвіл на зміну договору найму житлового приміщення за адресою: АДРЕСА_4 , з ОСОБА_3 на іншого його члена сім`ї, а саме на нього.

Представник позивача наголошує, що до членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Проте, згідно ордеру № 632 від 07.07.1964, наймачем квартири за адресою: АДРЕСА_4 являється - ОСОБА_3 . Тобто до членів сім`ї ОСОБА_3 як наймача квартири, які мають право зміни договору найму житлового приміщення належать дружина та дочка.

Представник відповідача звертає увагу суду, що після смерті квартиронаймача - ОСОБА_3 , ні дружина, ні дочка, не скористалися правом переукласти договір найму квартири АДРЕСА_2 .

Таким чином, позивачу було роз`яснено, що членами сім`ї наймача за рішенням суду можуть бути визнані й інші особи, якщо вони постійно проживають або проживали разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство та повідомлено органами Бучанської міської ради листом від 15.01.2024.

17 квітня 2024 року до суду надійшла відповідь на відзив, в якому позивач зазначає, що законність вселення та проживання у квартирі з народження як внука основного квартиронаймача підтверджується відомостями про місце його реєстрації, отже позивач з народження належав до складу сім`ї померлого ОСОБА_3 , а після смерті матері (з 2003 року) самостійно утримує та користується квартирою, правомірність його проживання у ній протягом цього всього часу ніким не оспорювалася, іншого житла він не має, квартира є його «житлом» у розумінні ст.8 Конвенції, відтак він є фактичним наймачем квартири та на законних підставах нею користується як член сім`ї квартиронаймача, проте це право відповідачем не визнається, тому воно підлягає захисту виключно в судовому порядку.

Ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 20.02.2024, відкрито загальне позовне провадження у даній справі та призначено справу до підготовчого засідання.

Ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 30.05.2024 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

Представник позивача в судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена своєчасно та належним чином, подала клопотання про розгляд справи без участі позивача та його представника, позовні вимоги підтримала та просила задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена своєчасно та належним чином, у відзиві просила проводила розгляд справи без участі представника відповідача.

У зв`язку з неявкою сторін в силу ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Суд, дослідивши надані докази, вивчивши надані документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши усі фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги заяви, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення її по суті, дійшов висновку, що позовна заява підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Судом встановлено, що 07 липня 1964 року ОСОБА_3 міським відділом комунального господарства видано Єдиний ордер №632 на вселення в житлове приміщення за адресою: АДРЕСА_4 , на підставі рішення виконкому міськради депутатів №661 від 30.06.1964. Вказаний ордер виданий на сім`ю із трьох осіб: ОСОБА_3 голова сім`ї, ОСОБА_4 - дружина, ОСОБА_2 - донька.

Відповідно до копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_4 , виданого Костянтинівським відділом РАЦС Сталінської області, ІНФОРМАЦІЯ_9 народилася ОСОБА_2 , про що 09.04.1952 складено актовий запис №656, батьками якої зазначені ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .

Відповідно до копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_5 , виданого Бучанською селищною радою Ірпінського міського відділу РАЦС Київської області 06.04.1988, ІНФОРМАЦІЯ_2 народився ОСОБА_1 , батьками якого зазначені ОСОБА_6 та ОСОБА_2 .

Відповідно до копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_6 , виданого Святошинським відділом ДРАЦСу м. Києві ЦМУ МЮ (м. Київ), ІНФОРМАЦІЯ_10 народився ОСОБА_5 , про що складено актовий запис №1238 від 27.08.2022, батьками якого зазначені ОСОБА_1 та ОСОБА_7 .

Згідно із копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , виданого Бучанським відділом ДРАЦС у Бучанському районі Київської області ЦМУ МЮ (м. Київ), ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_3 , про що складено актовий запис про смерть №124 від 09.10.1980.

Відповідно до копії свідоцтва про смерть № НОМЕР_7 , виданого виконкомом Бучанської селищної ради, ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , про що складено актовий запис №89 від 30.03.2001.

Відповідно до копії свідоцтва про смерть № НОМЕР_8 , виданого виконкомом Бучанської селищної ради, ІНФОРМАЦІЯ_4 померла ОСОБА_2 в м. Буча, актовий запис про смерть №330 від 16.12.2003.

16.11.2022 ОСОБА_1 звернувся із заявою до Бучанського міського голови, в якій просив надати квартиру для постійного проживання за адресою: АДРЕСА_4 , в якій він постійно проживає з народження.

Рішенням Виконавчого комітету Бучанської міської ради №88 від 28.02.2023, відмовлено ОСОБА_1 у передачі у власність квартири АДРЕСА_2 , у зв`язку із відсутністю документів, що підтверджують законні підстави проживання в квартирі. Зокрема, рішення мотивовано тим, що до заяви заявником не надано ордеру на право проживання в квартирі АДРЕСА_2 , тобто, не надано документів, які надають право на приватизацію даної квартири.

01 червня 2023 року ОСОБА_1 звернувся до Бучанського міського голови із заявою, в якій просив оформити передачу у приватну власність квартири за адресою: АДРЕСА_4 .

03.07.2023 листом Бучанської міської ради ОСОБА_1 на заяву від 01.06.2023 вх.№П-11228 щодо приватизації квартири роз`яснено, що ОСОБА_1 не надав документи, які необхідні для розгляду заяви, а саме: документ, що підтверджує невикористання заявником житлових чеків для приватизації державного житлового фонду; копію ордера на жиле приміщення або інший документ, що підтверджує його право проживання у квартирі, після чого заява буде розглянута по суті.

05.09.2023 ОСОБА_1 звернувся із заявою до Бучанського міського голови, в якій просив надати обґрунтування відмови приватизації житла за адресою: АДРЕСА_4 , у відповідь на його заяву від 01.06.2023, вхідний номер П-11228.

Листом Бучанської міської ради від 12.09.2023 ОСОБА_1 роз`яснено той факт, що ОСОБА_1 подав таку ж саму заяву, як і 03.08.2022 та не надав необхідних документів, які були б підставою для винесення позитивного рішення про приватизацію квартири, а саме до заяви заявником не надано ордеру на законне право проживання в спірній квартирі, а тому відмовлено у приватизації спірної квартири.

11 грудня 2023 року ОСОБА_1 звернувся до Бучанського міського голови, в якому просив надати дозвіл на зміну договору найму житлового приміщення за адресою: АДРЕСА_4 , з ОСОБА_3 на іншого члена сім`ї - внука ОСОБА_1 .

Згідно листа Бучанської міської ради №12.1-09/257 від 15.01.2024, адресованого ОСОБА_1 , останньому роз`яснено, що враховуючи свідоцтва про смерть ОСОБА_4 та ОСОБА_2 , членами сім`ї наймача за рішенням суду можуть бути визнані й інші особи, якщо вони постійно проживають або проживали разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

Згідно довідки, виданої виконавчим комітетом Бучанської міської ради від 01.06.2023 №46, ОСОБА_1 за період з 01.01.1992 р. по 01.04.2007 р. за адресою: АДРЕСА_4 , участі у приватизації житла не приймав.

30 травня 2022 року за замовленням ОСОБА_1 Комунальним підприємством «Бучанський сервіс-центр документ» виготовлено технічний паспорт на квартиру АДРЕСА_2 , згідно якого загальна площа квартири 46,3 кв.м., житлова площа 30,2 кв.м.

На підтвердження користування квартирою АДРЕСА_2 , позивачем ОСОБА_1 надано: копію Договору про надання послуги з управління багатоквартирним будинком за адресою АДРЕСА_3 , від 01.06.2020, з додатками, згідно додатку 1 до якого користувачем квартири АДРЕСА_1 зазначено ОСОБА_1 ; копії квитанцій та платіжних інструкцій щодо оплати за комунальні послуги.

Згідно відповідей на адвокатські запити Яцюк Н.М. , наданих КП «Бучасервіс» Бучанської міської ради від 20.11.2023 №3268/2, Бучанською міською радою №12.1-09/3892 від 16.10.2023, багатоквартирний будинок АДРЕСА_3 , знаходиться в управлінні КП «Бучасервіс»; багатоквартирний будинок АДРЕСА_3 , прийнято в комунальну власність смт. Буча згідно рішення Ірпінської міської ради від 25 лютого 1999 року на 7 сесії двадцять третього скликання; на підставі Ордеру на квартиру АДРЕСА_2 основним квартиронаймачем є - ОСОБА_3 , особовий рахунок, за яким рахується борг в сумі 11097, 61 грн на 01.11.2023 відкритий на ім`я ОСОБА_1 на підставі реєстрації місця проживання; договір найму квартири АДРЕСА_2 не укладався, також зазначено, що ОСОБА_1 до виконавчих органів Бучанської міської ради не звертався щодо визнання його головним квартиронаймачем.

За положеннями статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

У відповідності до ч. ч. 1, 4, 5 ст. 9 ЖК України, громадяни мають право на одержання у безстрокове користування у встановленому порядку жилого приміщення в будинках державного чи громадського житлового фонду, або на одержання за їх бажанням грошової компенсації за належне їм для отримання жиле приміщення для категорій громадян, визначених законом, або в будинках житлово- будівельних кооперативів. Ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій.

Відповідно до статті 58 ЖК України на підставі рішення про надання жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду виконавчий комітет районної, міської, районної в місті, селищної, сільської ради видає громадянинові ордер, який є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення.

Договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем - житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності - відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем - громадянином, на ім`я якого видано ордер (стаття 61 ЖК України).

Згідно ч. 1 ст. 61 ЖК України, користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення.

Відповідно до ч. 1 ст. 63 Житлового кодексу України, предметом договору найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду є окрема квартира або інше ізольоване жиле приміщення, що складається з однієї чи кількох кімнат, а також одноквартирний жилий будинок.

За змістом статті 64 ЖК України члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору.

До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім`ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов`язки, як наймач та члени його сім`ї.

Згідно з статтею 65 ЖК України наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім`ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей зазначеної згоди не потрібно.

Особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім`ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім`ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім`ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням.

Згідно ч. ч. 2, 4 ст. 3 СК України, сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

Вирішуючи спори про право користування жилим приміщенням осіб, які вселились до наймача, суд повинен з`ясувати, чи дотриманий встановлений порядок при їх вселенні, зокрема: чи була письмова згода на це всіх членів сім`ї наймача, чи зареєстровані вони в цьому житловому приміщенні, чи було це приміщення постійним місцем їх проживання, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання, чи не обумовлювався угодою між цими особами, наймачем і членами сім`ї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням.

Наявність чи відсутність реєстрації сама по собі не може бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилася туди як член сім`ї наймача приміщення, або ж для відмови їй у цьому. Відсутність письмової згоди членів сім`ї наймача на вселення сама по собі не свідчить про те, що особи, які вселилися, не набули права користування жилим приміщенням, якщо за обставинами справи безспірно встановлено, що вони висловлювали таку згоду.

Такого висновку дійшов Верховний Суд у постановах від 12 червня 2020 року у справі № 755/16392/17 (провадження № 61-310св19), від 15 квітня 2020 року у справі № 466/5057/17 (провадження № 61-42617св18).

07 липня 1964 року ОСОБА_3 міським відділом комунального господарства видано Єдиний ордер №632 на вселення в житлове приміщення за адресою: АДРЕСА_4 , на сім`ю із трьох осіб: ОСОБА_3 голова сім`ї, ОСОБА_4 - дружина, ОСОБА_2 - донька.

Після смерті квартиронаймача ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , члени його сім`ї - дружина ОСОБА_4 та донька ОСОБА_2 продовжили проживати у вказаній квартирі, однак не зверталися з вимогами про визнання їх наймачами за раніше укладеним договором найму жилого приміщення замість попереднього наймача, який помер.

Позивач ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_2 у ОСОБА_2 та заселився у спірну квартиру на законних підставах як малолітня дитина члена сім`ї наймача.

Позивач ОСОБА_1 зареєстрований та постійно проживає за адресою: АДРЕСА_4 - з 02 квітня 1988 року.

ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Згідно ч. 1 ст. 106 ЖК України, повнолітній член сім`ї наймача вправі за згодою наймача та інших членів сім`ї, які проживають разом з ним, вимагати визнання його наймачем за раніше укладеним поговором найму жилого приміщення замість попереднього наймача. Таке ж право у разі смерті наймача або втрати ним права на жиле приміщення належить будь-якому членові сім`ї наймача.

Відповідно до ч. 2 ст. 106 ЖК України, у разі відмови наймодавця у визнанні члена сім`ї наймачем за договором найму спір може бути вирішено в судовому порядку. Таким чином, ч. ч. 1, 2 ст. 6 ЖК України прямо передбачено такий спосіб захисту прав та охоронюваних законом інтересів як визнання особи наймачем житлового приміщення замість померлого наймача, який був членом його сім`ї.

Згідно з вимогами ст.ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Згідно зі ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору ( ст. 94 ЦПК України).

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України).

Відповідно до положень ч. 1, 3 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Таким чином, оскільки позивач ОСОБА_1 вселився до спірної квартири на законних підставах як малолітня дитина члена сім`ї наймача, з моменту народження постійно проживає у спірній квартирі, а відтак суд дійшов висновку, що вимога ОСОБА_1 про визнання його основним квартиронаймачем замість померлого наймача, підлягає задоволенню.

Також, відповідно до частини другої статті 41 Конституції України право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

Згідно зі статтею 345 ЦК України фізична або юридична особа може набути право власності на майно у разі приватизації державного та комунального майна у порядку, встановленому законом.

Відповідно до ч.3 ст.9 Житлового кодексу України, громадяни мають право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду, житлових приміщень у гуртожитках, які перебувають у власності територіальних громад, або придбання їх у житлових кооперативах, на біржових торгах, шляхом індивідуального житлового будівництва чи одержання у власність на інших підставах, передбачених законом.

Згідно із ч.1 ст.8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», приватизація державного житлового фонду здійснюється уповноваженими на це органами, створеними місцевою державною адміністрацією, та органами місцевого самоврядування, державними підприємствами, організаціями, установами, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких знаходиться державний житловий фонд.

Статтею 19 Конституції України визначено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Таким чином, громадянин, який виявив бажання приватизувати займану ним і членами його сім`ї на умовах найму квартиру (будинок), жиле приміщення в гуртожитку, кімнату в комунальній квартирі, звертається в орган приватизації, а рішення про приватизацію приймає уповноваженими на це органами, створеними місцевою державною адміністрацією, та органами місцевого самоврядування, державними підприємствами, організаціями, установами, а передача квартир (будинків) у власність громадян здійснюється на підставі рішень відповідних органів приватизації.

Згідно зі статтею 74 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» органи та посадові особи місцевого самоврядування несуть відповідальність за свою діяльність перед територіальною громадою, державою, юридичними і фізичними особами.

У рішенні у справі «Рисовський проти України» Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), аналізуючи відповідність мотивування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), підкреслює особливу важливість принципу «належного урядування», зазначивши, що цей принцип передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб (рішення у справах «Беєлер проти Італії» «Онер`їлдіз проти Туреччини», «Москаль проти Польщі»). Зокрема, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок (рішення у справах «Лелас проти Хорватії», «Тошкуце та інші проти Румунії») і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси (рішення у справах «Онер`їлдіз проти Туреччини», «Беєлер проти Італії»).

Згідно з пунктом 17 Положення про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян, затвердженого наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 16 грудня 2009 року № 396, громадянин, який виявив бажання приватизувати займану ним і членами його сім`ї на умовах найму квартиру (будинок), жиле приміщення в гуртожитку, кімнату в комунальній квартирі, звертається в орган приватизації, де одержує бланк заяви та необхідну консультацію.

Статтею 8 Конвенції закріплено, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

У рішенні від 18 листопада 2004 року у справі «Прокопович проти Росії» ЄСПЛ визначив, що концепція «житла» за змістом статті 8 Конвенції не обмежена житлом, яке зайняте на законних підставах або встановленим у законному порядку. «Житло» - це автономна концепція, що не залежить від класифікації у національному праві. Чи є місце конкретного проживання «житлом», що б спричинило захист на підставі пункту 1 статті 8 Конвенції, залежить від фактичних обставин справи, а саме від наявності достатніх триваючих зв`язків з конкретним місцем проживання (рішення ЄСПЛ у справі «Баклі проти Сполученого Королівства»).

Таким чином, тривалий час проживання особи в житлі, незалежно від його правового режиму, є достатньою підставою для того, щоб вважати відповідне житло належним такій особі в розумінні статті 8 Конвенції. Аналіз вищевикладених норм права свідчить про те, що встановлене законом право громадянина на житло, у тому числі і на приватизацію житла гарантується державою і підлягає захисту у разі його порушення. Вказані висновки викладено у постанові Верховного Суду від 12 травня 2021 року у справі № 750/2176/17.

Органи приватизації, органи місцевого самоврядування не мають права відмовити мешканцям квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках у приватизації займаного ними житла, крім випадків, передбачених законом. Перелік таких випадків чітко визначений у законодавстві та є вичерпним. До них належить відсутність у особи права на приватизацію (частина друга статті 1 Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків»), заборона приватизувати конкретне приміщення (частина четверта статті 1 Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків», частина друга статті 2 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду»).

Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду» саме на органи приватизації покладено обов`язок дотримуватись виконання законодавства під час проведення приватизації громадянами житла. Зазначені висновки викладено у постанові Верховного Суду від 08 липня 2020 року у справі № 201/6092/17.

Враховуючи, що судом задоволено вимогу позивача про визнання його основним квартиронаймачем, суд вважає правильним скасувати рішення виконавчого комітету Бучанської міської ради № 88 від 28.02.2023 року про відмову у передачі у власність ОСОБА_1 квартиру АДРЕСА_2 як таке, що є передчасним, винесене без урахування всіх обставин та порушує законні інтереси позивача.

Разом з тим, вимога про зобов`язання відповідача здійснити передачу ОСОБА_1 спірної квартири в порядку приватизації не підлягає задоволенню, так як є передчасною, оскільки прийняття відповідного рішення належить виключно до компетенції відповідача. У цьому випадку порушення прав позивача відбувається у формі відмови та бездіяльності відповідача у здійсненні особою права на приватизацію житлового приміщення.

Таким чином, якщо органи приватизації зволікають із винесенням відповідних рішень, вони мають бути зобов`язані вжити усіх визначених законодавством заходів щодо приватизації та розглянути заяву про передачу спірного житла у приватну власність позивача.

Подібні висновки щодо ефективності зазначеного способу захисту права на приватизацію також було висловлено Верховним Судом у постановах: від 08 липня 2020 року у справі № 201/6092/17 (провадження № 61-21545св19), від 12 травня 2021 року у справі № 750/2176/17 (провадження № 61-645св20), від 26 квітня 2023 року у справі № 344/1350/21 (провадження № 61-12730св22).

Враховуючи викладене, позов ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню.

Керуючись ст. ст. 12, 133, 141, 258-259, 263-265, 273, 354 ЦПК України, суд -

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_1 до Бучанської міської ради про визнання членом сім`ї померлого наймача та основним квартиронаймачем, визнання незаконним рішення та зобов`язання вчинити дії - задовольнити частково.

Визнати ОСОБА_1 , онука померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 квартиронаймача ОСОБА_3 , членом його сім`ї та основним квартиронаймачем квартири за адресою: АДРЕСА_4 .

Скасувати рішення виконавчого комітету Бучанської міської ради № 88 від 28.02.2023 року про відмову у передачі у власність ОСОБА_1 квартиру АДРЕСА_2 .

У задоволені позову в іншій частині - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду до Київського апеляційного суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 21.03.2025.

Суддя Ю.В. Кравчук