Справа № 487/2374/24
Провадження № 2/487/1669/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.03.2024 суддя Заводського районного суду м. Миколаєва Лагода А.А. в м. Миколаєві, розглянувши позовну заяву з додатками ОСОБА_1 до ПрАТ «Миколаївська теплоелектроцентраль» про визнання договору укладеного між сторонами не дійсним та нарахування коштів за спожиту теплову енергію не правомірними, -

ВСТАНОВИВ:

12.03.2024 позивач звернувся до суду із вищезазначеним позовом, який мотивує тим, що є власником нежитлового приміщення площею 12,0 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 . ПрАТ «Миколаївська теплоелектроцентраль» укладено договір № 6314 від 01.11.2021 на обслуговування його приміщення, щодо тепло забезпечення, у зв`язку із чим нарахована заборгованість за спожиту теплову енергію в розмірі 1613,01 грн. Позивач вважає такі дії відповідача незаконними, оскільки його приміщення не є у єдиній системі опалення будинку та крім того він жодних договорів на обслуговування приміщення не укладав.

У постанові від 10.04.2019 у справі № 638/1988/17 Верховний Суд зазначив, що житлово-комунальні послуги надаються за місцем знаходження нерухомого майна, а тому позови про стягнення заборгованості з їх оплати повинні пред`являтися за місцем знаходження цього майна за правилами виключної підсудності.

Виходячи з вимог ч. 1 ст. 30 ЦПК України позови, що виникають із приводу нерухомого майна, пред`являються за місцезнаходженням майна або основної його частини. Якщо пов`язані між собою позовні вимоги пред`явлені одночасно щодо декількох об`єктів нерухомого майна, спір розглядається за місцезнаходженням об`єкта, вартість якого є найвищою.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 07.07.2020 у справі № 910/10647/18 вказала на те, що виключна підсудність застосовується до тих позовів, вимоги за якими стосуються нерухомого майна як безпосередньо, так і опосередковано, а спір може стосуватися як правового режиму нерухомого майна, так і інших прав та обов`язків, що пов`язані з нерухомим майном.

У постанові від 16.02.2021 у справі № 911/2390/18 Велика Палата Верховного Суду зробила висновок про те, що словосполучення «з приводу нерухомого майна» необхідно розуміти таким чином, що правила виключної підсудності поширюються на будь-які спори, які стосуються прав та обов`язків, що пов`язані з нерухомим майном. У таких спорах нерухоме майно не обов`язково виступає як безпосередньо об`єкт спірного матеріального правовідношення. Тому до спорів, предметом яких є стягнення заборгованості, яка виникла внаслідок невиконання зобов`язань за договором, який укладений щодо користування нерухомим майном, поширюються норми про виключну підсудність.

Наведене свідчить, що вимоги про оскарження договору на обслуговування нерухомого майна та оскарження заборгованості з оплати за послуги зі спожитої теплової енергії повинні розглядатись за правилами виключної підсудності за місцезнаходженням нерухомого майна.

Таким чином спір, що виник між сторонами має предметом зокрема обслуговування нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_1 та має виключну підсудність, тобто повинен розглядатись за місцем знаходження нерухомого майна, що розташована на території, що відноситься до територіальної юрисдикції Центрального районного суду м. Миколаєва.

Згідно п. 1 ч. 1. ст. 31 ЦПК України суд передає справу на розгляд іншого суду якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

Усі справи, що підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства, розглядаються судом за встановленими правилами підсудності, а їх порушення є ознакою незаконності рішення. Згідно Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», інститут підсудності безпосередньо пов`язаний із забезпеченням права на справедливий судовий розгляд, закріпленого у п. 1 ст. 6 Конвенції, оскільки за його допомогою визначається «належний суд», тобто суд, уповноважений розглядати конкретну справу.

Відповідно до ч. 3 ст. 31 ЦПК України, передача справи на розгляд іншого суду за встановленою цим Кодексом підсудністю з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої цієї статті, здійснюється на підставі ухвали суду не пізніше п`яти днів після закінчення строку на її оскарження, а в разі подання скарги - не пізніше п`яти днів після залишення її без задоволення.

Згідно ст. 32 ЦПК України спори між судами про підсудність не допускаються. Справа, передана з одного суду до іншого в порядку, встановленому статтею 31 цього Кодексу, повинна бути прийнята до провадження судом, якому вона надіслана.

Враховуючи, що поданий позов по територіальній юрисдикції не підсудний Заводському районному суду м. Миколаєва, а підсудний Центральному районному суду м. Миколаєва, суд вважає за необхідне дану цивільну справу передати за підсудністю.

Керуючись ст.ст. 30, 31, 187, 258-261 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ПрАТ «Миколаївська теплоелектроцентраль» про визнання договору укладеного між сторонами не дійсним та нарахування коштів за спожиту теплову енергію не правомірними, передати на розгляд до Центрального районного суду міста Миколаєва (54000, м. Миколаїв, вул. Декабристів, 41/12).

Ухвала набирає законної сили з моменту підписання суддею.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана протягом п`ятнадцяти днів з дня її підписання.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Суддя А.А. Лагода