печерський районний суд міста києва
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 липня 2024 року суддя Печерського районного суду м. Києва Підпалий В.В. перевіривши позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до Печерського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_2 про розігнання шлюбу.

Обґрунтовуючи вимоги позовної заяви позивач вказує, що 18.11.2009 року Печерським ВРАЦС м. Київ між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зареєстровано шлюб. Від шлюбу сторони мають двох дітей: ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 . Протягом останніх років шлюбні відносини між сторонами поступово погіршились, означене спричинено різними поглядами на ведення господарства та інших сфер життя. Через постійні конфлікти та суперечки спільне життя стало неможливим. Протягом тривалого часу сторони не ведуть спільне господарство, оскільки мають різні погляди на сімейне життя. У зв`язку з наведеним позивач вказує, що шлюбні стосунки є фактично припиненими і на даний час існує потреба у юридичному оформленні розлучення.

З огляду на викладені обставини позивач просить суд розірвати шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , який зареєстровано Печерським ВРАЦС м. Київ від 18.11.2009 року.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Так, відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У відповідності до ч. 1 ст. 185 ЦПК України, суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

Дослідивши позовну заяву та додані до неї документи, суддя вважає, що заява не відповідає вимогам ст. ст. 175, 177 ЦПК України, з наступних підстав.

У пункті 4 постанови Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ» роз`яснено, що оскільки розгляд справи провадиться в межах заявлених вимог і на підставі поданих доказів, суди згідно зі ст. 119 ЦПК (1618-15) (ст. 175 ЦПК України в редакції чинній на час виготовлення ухвали ) повинні вимагати від осіб, що подали заяву, повного викладення обставин, якими обґрунтовуються дані вимоги, й посилання на засоби їх доказування. Наприклад, у заяві про розірвання шлюбу має бути зазначено дату й місце реєстрації шлюбу, мотиви його розірвання, чи є від шлюбу неповнолітні діти, при кому з батьків вони перебувають, пропозиції щодо участі подружжя в утриманні та вихованні дітей після розірвання шлюбу, чи заявляються інші вимоги, які може бути вирішено одночасно з позовом про розірвання шлюбу. До заяви додаються: свідоцтво про реєстрацію шлюбу, копії свідоцтв про народження дітей, довідки щодо розміру заробітку та інших доходів, а також усі необхідні документи відповідно до заявлених вимог. Якщо заява не відповідає вимогам закону, слід застосовувати правила ст. 121 ЦПК (ст. 185 ЦПК України чинної редакції).

Згідно з пунктом 10 вищезгаданої постанови, проголошена Конституцією України (254к/96-ВР) охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя.

Частиною 3 ст. 175 ЦПК України (в редакції чинній на час звернення до суду) передбачено, що позовна заява повинна містити:

1) найменування суду першої інстанції, до якого подається заява;

2) повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові - для фізичних осіб) сторін та інших учасників справи, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштовий індекс, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України (для юридичних осіб, зареєстрованих за законодавством України), а також реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта для фізичних осіб - громадян України (якщо такі відомості позивачу відомі), відомі номери засобів зв`язку, офіційної електронної адреси та адреси електронної пошти;

3) зазначення ціни позову, якщо позов підлягає грошовій оцінці; обґрунтований розрахунок сум, що стягуються чи оспорюються;

4) зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні; якщо позов подано до кількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з них;

5) виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини;

6) відомості про вжиття заходів досудового врегулювання спору, якщо такі проводилися, в тому числі, якщо законом визначений обов`язковий досудовий порядок урегулювання спору;

7) відомості про вжиття заходів забезпечення доказів або позову до подання позовної заяви, якщо такі здійснювалися;

8) перелік документів та інших доказів, що додаються до заяви; зазначення доказів, які не можуть бути подані разом із позовною заявою (за наявності); зазначення щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додано до заяви;

9) попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи;

10) підтвердження позивача про те, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього ж відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав.

Згідно з ч. 5 ст. 177 ЦПК України, позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів).

Згідно частини другої статті 95 ЦПК України, письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не визначено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього.

Копії документів вважаються засвідченими належним чином, якщо їх засвідчено в порядку, встановленому чинним законодавством. Учасник справи, який подає письмові докази в копіях (електронних копіях), повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу письмового доказу. Учасник справи підтверджує відповідність копії письмового доказу оригіналу, який знаходиться у нього, своїм підписом із зазначенням дати такого засвідчення (частини 4, 5 ст. 95 ЦПК України).

Тобто в позовній заяві має міститись посилання на те, до кого пред`явлений позов; що саме вимагає позивач (предмет позову); обставини, на яких ґрунтується вимога (матеріально-правова підстава позову); докази, що підтверджують ці обставини.

Таким чином, на цій стадії цивільного процесу позивач зобов`язаний виконувати вимоги щодо доведення певного кола фактів, що мають процесуальне значення, для підтвердження наявності права на пред`явлення позову та дотримання процесуального порядку його пред`явлення.

Дослідивши зміст позовної заяви та додатків до неї, суддею встановлено наявність недоліків, що унеможливлюють прийняття рішення про відкриття провадження у даній справі.

Позивач вказує, що протягом останніх років шлюбні відносини між сторонами поступово погіршились, означене спричинено різними поглядами на ведення господарства та інших сфер життя, через постійні конфлікти та суперечки спільне життя стало неможливим та що протягом тривалого часу сторони не ведуть спільного господарства, оскільки мають різні погляди на сімейне життя.

Разом з тим, суду не надано засобів доказування означених обставин.

Крім того, позивач у позовній заяві вказує, що спору про поділ майна не мають та що між сторонами досягнуто згоди щодо утримання та виховання дітей.

Разом з тим, матеріали позову доказів, що підтверджують означені обставини не містять.

З огляду на що, для усунення недоліків позову, позивачу необхідно надати суду належні, допустимі, достатні та беззаперечні докази обставин, на які заявник посилається у своїй заяві та які підтверджують дійсні причинами звернення до суду та ті обставини на які позивач посилається у своєму позові.

Крім того, слід зазначити, що позивачем на підтвердження факту існування шлюбних відносин надано копію свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 виданого 18.11.2009 року.

Разом з тим, слід зазначити що у відповідності до п. 4 постанови Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ» до позовної заяви додається безпосередньо оригінал свідоцтва про реєстрацію шлюбу.

Таким чином, для усунення недоліків позивачу необхідно надати суду оригінал свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 виданого 18.11.2009 року.

Разом з тим, у випадку об`єктивної неможливості надати суду оригінал свідоцтва про шлюб, роз`яснити позивачу можливість надати суду у якості доказів витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян.

Згідно зі статтею 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини.

Згідно із ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. (ч. 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства»).

У ч. 1 ст. 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ (далі - Конвенція про права дитини) передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків.

Заявляючи вимогу про розірвання шлюбу позивачем жодним чином не обґрунтовано та доказами не підтверджено, що розлучення дітей з їх батьком не суперечить їх бажанню, та що ОСОБА_1 має самостійний дохід у розмірах, достатніх для забезпечення достатнього рівень життя, фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку, що позивач не зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами.

Таким чином, для усунення недоліків позовної заяви позивачу необхідно надати суду докази, що підтверджують існування постійного та самостійного джерела доходу, довідку про її доходи, документальне підтвердження того, а також що розлучення малолітніх дітей з їх батьком не суперечить їх бажанню та інтересам.

Крім того, з метою захисту прав та інтересів дитини позивачу для усунення недоліків необхідно залучити до участі у розгляді справи Службу у справах дітей та сім`ї Печерської районної в місті Києві державної адміністрації.

Враховуючи вищенаведене, відповідно до ч. 1 ст. 185 ЦПК України, суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

За таких обставин, позовну заяву слід залишити без руху та надати позивачу строк для усунення виявлених недоліків.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 175, 177 ЦПК України, -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, - залишити без руху та надати заявнику строк для усунення недоліків.

Роз`яснити позивачу можливість усунути виявлені недоліки протягом десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя В.В. Підпалий