Провадження № 2/752/6763/24
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

19.12.2024 року Голосіївський районний суд м.Києва в складі:

головуючого судді - Чекулаєва С.О.,

за участі секретаря судового засідання - Пастух З. Ф.,

розглянувши у порядку загального позовного провадження цивільну справу

за позовом ОСОБА_1

до Служби у справах дітей та сім`ї Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: опікун ОСОБА_2

За участю:

позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_3

третьої особи ОСОБА_2

про поновлення батьківських прав,

В С Т А Н О В И В:

В серпні 2024 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до Служби у справах дітей та сім`ї Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації, в якому просить суд поновити її батьківські права відносно її неповнолітньої дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та малолітньої дочки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

В обґрунтування позову зазначено, що вона є матір`ю ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Відповідно до рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 29.03.2018 року, її було позбавлено батьківських прав відносно них.

Розпорядженням Голосіївської районної в м.Києві державної адміністрації від 22.10.2010 року №496 ОСОБА_5 було призначено опікуна ОСОБА_2 та покладено на неї відповідальність за збереження житла та майна за адресою: АДРЕСА_1 , де зареєстрована та має право користування житловою площею ОСОБА_5 .

Розпорядженням Голосіївської районної в м.Києві державної адміністрації від 22.10.2010 року №497 ОСОБА_4 було призначено опікуна ОСОБА_2 та покладено на неї відповідальність за збереження житла та майна за адресою: АДРЕСА_2 , де зареєстрована та має право користування житловою площею ОСОБА_4 .

Позивач зазначає, що на даний час вона перебуває у шлюбі з ОСОБА_6 , який зареєстровано 22.07.2023 року Голосіївським відділом реєстрації актів цивільного стану у м.Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ), про що складено актовий запис №712 та видано Свідоцтво серії НОМЕР_1 .

Від даного шлюбу ІНФОРМАЦІЯ_3 у ОСОБА_1 та ОСОБА_6 народилася донька ОСОБА_7 , про що в книзі реєстрації актів про народження зроблено запис №712 та вдане свідоцтво про народження серії НОМЕР_2 .

На даний час у ОСОБА_1 радикально змінилися умови життя; вона веде добропорядний спосіб життя, має постійне місце проживання. Позитивно характеризується за місцем свого проживання та місцем роботи.

ОСОБА_1 має можливість та бажання виконувати батьківські обов`язки; бажає та має можливість приймати участь в житті свої доньок.

На підставі протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу передано до провадження судді Чекулаєва С.О.

Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 02.09.2024 року, у справі відкрито провадження та призначено розгляд справи в порядку загального позовного провадження.

Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 24.10.2024 року, у справі було закінчено підготовче провадження; справу призначено до судового розгляду.

Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила позов задовольнити та поновити її батьківські права відносно доньок.

Представник відповідача проти задоволення позовних вимог ОСОБА_1 не заперечувала, надавши висновок, відповідно до якого орган опіки і піклування вважає за доцільне поновити батьківські права ОСОБА_1 .

Третя особа ОСОБА_2 підтримала позовні вимоги в повному обсязі, вказавши на доцільність поновлення батьківських прав ОСОБА_1 .

Вислухавши учасників процесу та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має права на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно із ч.ч. 1, 2 статті 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, визнання правочину недійсним.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно із ч. 1 ст. 19 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється у порядку іншого судочинства.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , є матір`ю неповнолітньої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та малолітньої ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 29.03.2018 року ОСОБА_1 позбавлено батьківських прав щодо неповнолітньої дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та малолітньої дочки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

На підставі розпорядження Голосіївської районної в м.Києві державної адміністрації від 22.10.2010 року №496 ОСОБА_5 було призначено опікуна ОСОБА_2 , на яку покладено відповідальність за збереження житла та майна за адресою: АДРЕСА_1 , де зареєстрована та має право користування житловою площею ОСОБА_5 .

На підставі розпорядження Голосіївської районної в м.Києві державної адміністрації від 22.10.2010 року №497 ОСОБА_4 було призначено опікуна ОСОБА_2 , на яку покладено відповідальність за збереження житла та майна за адресою: АДРЕСА_2 , де зареєстрована та має право користування житловою площею ОСОБА_4 .

Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»).

Частиною сьомою статті 7 СК України передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до пунктів 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Статтею 9 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Згідно з частинами першою-четвертою статті 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину.

Відповідно до частини першої статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності.

Відповідно до ч. 1 ст. 169 СК України мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав.

Згідно з ч. 4 цієї статті суд перевіряє, наскільки змінилася поведінка особи, позбавленої батьківських прав, та обставини, що були підставою для позбавлення батьківських прав, і постановляє рішення відповідно до інтересів дитини.

Згідно висновку Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації № 100-14737 від 24.10.2024, орган опіки і піклування вважає за доцільне поновити батьківські права ОСОБА_1 щодо дітей - неповнолітньої дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та малолітньої дочки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

З наданих стороною позивача доказів, а також зі змісту зазначеного висновку вбачається, що на даний час мати дітей радикально змінила спосіб життя, має бажання та можливість приймати участь в житті та утриманні доньок, піклуватися про їхній фізичний та духовний розвиток, утримувати їх матеріально, сприяти їхньому розвитку та гарному вихованню.

Згідно довідки КМНКЛ «Соціотерапія» №501237 від 22.08.2024. ОСОБА_1 під наркологічним диспансерно-динамічним наглядом не перебуває. Має постійне місце проживання, за яким характеризується позитивно.

Чоловік ОСОБА_1 - громадянин ОСОБА_6 - військовослужбовець, отримує заробітну плату у розмірі вище за середній, а також не заперечує проти її поновлення у батьківських правах і зобов`язується піклуватися про ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_6 .

За результатами обстеження житлово-побутових умов проживання ОСОБА_1 спеціалістами Служби у справах дітей Голосіївської РДА в м.Києві встановлено, що у квартирі чисто та охайно, в усіх кімнатах зроблено косметичний ремонт. В наявності нові побутові електроприлади, нові меблі.

Опікун ОСОБА_2 стосовно поновлення батьківських прав ОСОБА_1 жодних заперечень не має.

Малолітня ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , та неповнолітня ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , виявили бажання проживати і перебувати на вихованні своєї матері ОСОБА_1 , про що надали до Служби у справах дітей письмові згоди.

Відповідно до ст. 169 СК України, мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. Поновлення батьківських прав неможливе, якщо дитина була усиновлена і усиновлення не скасоване або не визнане недійсним судом. Поновлення батьківських прав неможливе, якщо на час розгляду справи судом дитина досягла повноліття. Суд перевіряє, наскільки змінилася поведінка особи, позбавленої батьківських прав, та обставини, що були підставою для позбавлення батьківських прав, і постановляє рішення відповідно до інтересів дитини. При вирішенні справи про поновлення батьківських прав одного з батьків суд бере до уваги думку другого з батьків, інших осіб, з ким проживає дитина.

Пунктом 19 Постанови Пленуму Верховного суду України № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» визначено, що особам, позбавленим батьківських прав, надано право звернутися до суду з позовом про їх поновлення. Розглядаючи такі справи, суди зобов`язані перевіряти, наскільки змінилися поведінка особи та обставини, що були підставою для позбавлення її батьківських прав. При вирішенні питання про поновлення батьківських прав одного з батьків суд бере до уваги думку другого з них та інших осіб, із якими проживає дитина, враховує її інтереси, а також думку дитини, якщо вона її може висловити.

В ході розгляду справи судом не встановлено доказів, що поновлення позивачу батьківських прав відносно його дітей буде суперечити їх інтересам, а, навпаки, стороною позивача доведено, що позивач опікується дітьми, матеріально їх утримує та створив належні умови для їх проживання та виховання.

Відповідно частин 1, 3 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Згідно ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Рішення суду, як найважливіший акт правосуддя, покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права. У зв`язку з цим суди повинні неухильно додержуватись вимог про законність і обґрунтованість рішення у цивільній справі.

Відхиляючи будь-які доводи сторін чи спростовуючи подані стороною докази, суди повинні у мотивувальній частині рішення навести правове обґрунтування і ті доведені фактичні обставини, з огляду на які ці доводи або докази не взято до уваги судом. Викладення у рішенні лише доводів та доказів сторони, на користь якої приймається рішення, є порушенням вимог щодо рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (рішення у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 09 грудня 1994 року, серія А, № 303А, § 29). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення у справі «Suominen v. Finland» від 01 липня 2003 року № 37801/97, § 36,). Ще одне призначення обґрунтування рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (рішення у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 року № 49684/99, § 30).

Враховуючи викладене, а також приймаючи до уваги те, що обставини, які були підставою для позбавлення позивача батьківських прав суттєво змінилися, позивач здатна та має бажання виконувати свої батьківські обов`язки по вихованню та утриманню дітей, суд вважає позов ОСОБА_1 обґрунтованим, доведеним та таким, що підлягає задоволенню.

Керуючись статтями: 3,4, 169 СК України, статтями: 11,12 Закону України «Про охорону дитинства» та статтями: 4, 5, 12, 13, 76-81,258, 259, 263, 264, 265, 354 ЦПК України суд,

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Служби у справах дітей та сім`ї Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог опікун ОСОБА_2 , про поновлення батьківських прав - задовольнити.

Поновити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 (РНОКПП НОМЕР_3 ), батьківські права відносно її неповнолітньої дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Поновити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 (РНОКПП НОМЕР_3 ), батьківські права відносно її малолітньої дочки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя С. О. Чекулаєв