Справа №760/3389/15-ц
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 листопада 2024 року м. Київ

Солом`янський районний суд м. Києва у складі головуючого судді Козленко Г.О., за участю секретаря судових засідань - Вчерашнюк А.О., розглянувши заяву від 19 серпня 2022 року представника ОСОБА_1 - адвоката Пан М. М. про перегляд заочного рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 12 лютого 2016 року у справі № 760/3389/15-ц за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , треті особи: Головне управління юстиції у Донецькій області, Міністерство юстиції України, Нотаріальна палата України, Перша Київська нотаріальна контора, нотаріус Міського нотаріального округу міста Донецьк Курильчук Таїса Олександрівна, Публічне акціонерне товариство «Ощадбанк», про визнання права власності в порядку спадкування, -

ВСТАНОВИВ:

У січні 2014 року ОСОБА_2 звернувся до Солом`янського районного суду м. Києва (позивач) до ОСОБА_1 (відповідач), третя особа: приватний нотаріус Донецького міського нотаріального округу Курильчук Таїсія Олександрівна із позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини.

В обґрунтування заявлених вимог посилався на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер його батько ОСОБА_3 , про смерть якого він дізнався в кінці липня 2013 року.

Після смерті ОСОБА_3 відкрилася спадщина на все належне йому майно, в тому числі на квартиру АДРЕСА_1 .

Нотаріусом у прийнятті заяви про прийняття спадщини після смерті батька позивачу відмовлено у зв`язку з пропуском встановленого законодавством строку для прийняття спадщини.

Заочним рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 03 вересня 2014 року у справі № 760/583/14-ц позовні вимоги задоволено, визнано ОСОБА_2 додатковий строк для прийняття спадщини після смерті його батька ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 - два місяці після набрання рішенням законної сили.

В матеріалах справи містяться докази того, що за поданими як ОСОБА_1 так і її представниками, зокрема адвокатом Кузьміним Євгеном Олександровичем заявами, апеляційними і касаційними скаргами на заочне рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 03 вересня 2014 року справа неодноразово переглядалася Солом`янським районним судом м. Києва та судами апеляційної і касаційної інстанцій за участю сторони відповідача.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 22 червня 2017 року заочне рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 03 вересня 2014 року залишено без змін.

За результатами розгляду касаційної скарги поданої представником ОСОБА_1 адвокатом Кузьміним Є.О. постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 17 жовтня 2018 року у справі 760/583/14-ц касаційну скаргу задоволено, заочне рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 03 вересня 2014 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 22 червня 2017 року скасовано, у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа приватний нотаріус Донецького міського нотаріального округу Курильчук Таїсія Олександрівна, про визначення додаткового строку у два місяці для подання заяви для прийняття спадщини після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 його батька ОСОБА_3 відмовлено.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає. Постанова оприлюднена в Єдиному державному реєстрі судових рішень 24 жовтня 2018 року.

У лютому 2015 року ОСОБА_2 (позивач) звернувся до Солом`янського районного суду м. Києва до ОСОБА_1 (відповідач), треті особи: Головне управління юстиції у Донецькій області, Міністерство юстиції України, Нотаріальна палата України, Перша Київська нотаріальна контора, нотаріус Міського нотаріального округу міста Донецьк Курильчук Таїса Олександрівна, Публічне акціонерне товариство «Ощадбанк», про визнання права власності в порядку спадкування, в якому просив визнати за ним в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , право власності на квартиру АДРЕСА_1 та грошові вклади, які знаходяться у філії Донецького обласного управління акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» на рахунках № НОМЕР_1 у розмірі 9 432,15 грн, № НОМЕР_2 у розмірі 6 623,40 грн та № НОМЕР_3 у розмірі 1 724,10 грн.

Заочним рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 12 лютого 2016 року у справі № 760/3389/15-ц позов ОСОБА_2 задоволено та визнано за ним в порядку спадкування за законом після смерті батька, ОСОБА_3 , право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 , житловою площею 29,2 кв.м, загальною площею 45,5 кв.м та на 1/2 частину грошових вкладів, які знаходяться в ТВБВ № 1000/0141 філії Донецького обласного управління акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» на рахунках № НОМЕР_1 в сумі 4 716, 08 грн; № 91551/21597 в сумі 3 311,70 грн; № НОМЕР_3 в сумі 862,05 грн.

На цій підставі за ОСОБА_2 було зареєстроване право власності на частку вищевказаної квартири.

В матеріалах справи містяться докази того, що за поданими як ОСОБА_1 так і її представниками, зокрема адвокатами Пан М.М., Коваленко А.В. заявами, апеляційними і касаційними скаргами на заочне рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 12 лютого 2016 року справа неодноразово переглядалася Солом`янським районним судом м. Києва та судами апеляційної і касаційної інстанцій, у тому числі за нововиявленими обставинами та за участю сторони відповідача. Також, у даній справі судами вирішувалося питання накладення арешту на майно право власності на яке за судовим рішенням визнавалося в порядку спадкування за ОСОБА_2 , зокрема, на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 .

Так, у вересні 2019 року ОСОБА_1 звернулась до Солом`янського районного суду м. Києва із заявою про перегляд заочного рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 12 лютого 2016 року за нововиявленими обставинами обґрунтовуючи і мотивуючи її тим, що про існування даних судових рішень, як у цій справі так і у вищезазначеній справі № 760/583/14-ц за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визначення додаткового строку для прийняття спадщини вона дізналася лише в серпні-вересні 2016 року. У своїй заяві ОСОБА_1 вказувала на форми та комунікацію спілкування із своїм адвокатом Коваленко А.В. (обговорення по телефону планів, стратегії і способів захисту, узгодження дій і строків подання процесуальних документів, обміну процесуальними документами з використанням електронних адрес) у цій справі та у справі № 760/583/14-ц.

Поважність причин пропуску строку для подання заяви про перегляд рішення суду за нововиявленими обставинами у даній справі ОСОБА_1 обґрунтовувала тим, що її представником адвокатом Коваленко А.В. було допущено неналежне виконання своїх професійних обов`язків, виражене в обранні та намаганні застосувати неправильний спосіб захисту її цивільних прав, вчинення некомпетентних дій.

Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 21 листопада 2019 року в задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 12 лютого 2016 року за нововиявленими обставинами відмовлено, рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 12 лютого 2016 року залишено без змін.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою суду першої інстанції ОСОБА_1 оскаржила її в апеляційному порядку.

Справа переглядалася судами неодноразово.

Останньою постановою Київського апеляційного суду від 08 лютого 2022 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково, ухвалу Солом`янського районного суду м. Києва від 21 листопада 2019 року скасовано та ухвалено нове судове рішення, яким у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку для подання заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами відмовлено.

Заяву ОСОБА_1 про перегляд за нововиявленими обставинами заочного рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 12 лютого 2016 року в даній справі залишено без розгляду.

Апеляційний суд вказав, що оскільки ОСОБА_1 звернулась із заявою про перегляд заочного рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 12 лютого 2016 року за нововиявленими обставинами з перевищенням максимально встановленого законом строку (більше трьох років), то її заява незалежно від причин пропуску строку залишається без розгляду.

У подальшому, представник ОСОБА_1 - адвокат Пан М. М. 15 квітня 2022 року звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою на постанову Київського апеляційного суду від 08 лютого 2022 року у якій просив заочне рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 12 лютого 2016 року переглянути за нововиявленими обставинами на підставі пункту 3 частини другої статті 423 ЦПК України, скасувавши його, та ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволенні позову ОСОБА_2 про визнання права власності в порядку спадкування, оскільки підставою для ухвалення заочного рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 12 лютого 2016 року у справі № 760/3389/15-ц було заочне рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 03 вересня 2014 року у справі № 760/583/14-ц, яке було скасоване постановою Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року.

Пропущений тридцятиденний строк на подання заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами з поважних причин обґрунтовувався, зокрема внаслідок некомпетентних дій представника ОСОБА_1 адвоката Коваленко А. В., який представляв її інтереси.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 30 червня 2022 року у справі справа № 760/3389/15-ц (провадження № 61-3592св22) касаційну скаргу ОСОБА_1 , подану адвокатом Паном Миколою Миколайовичем, залишено без задоволення. Постанову Київського апеляційного суду від 08 лютого 2022 року залишено без змін.

Постанова Верховного Суду набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає. Постанова оприлюднена в Єдиному державному реєстрі судових рішень 11 липня 2022 року.

У своєму рішенні Верховний Суд вказав на застосування норм матеріального права та норм процесуального права при перегляді рішення, постанови або ухвали суду, якими закінчено розгляд справи, що набрали законної сили, за нововиявленими або виключними обставинами.

Водночас, Касаційний цивільний Суд вказав, що поважними причинами пропуску строку є обставини, що позбавили особу можливості подати заяву у визначений законом строк, вони об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волі заявника і пов`язані з дійсно істотними перешкодами чи труднощами, що унеможливили або істотно ускладнили можливість своєчасного звернення до суду у визначений законом строк. Ці обставини мають бути підтверджені належними та допустимими доказами.

Суд зазначив, що вирішуючи питання про поновлення пропущеного строку, суди мають враховувати, що оцінка поважності причин пропуску строку має здійснюватися індивідуально у кожній справі, а будь-які причини не можуть розцінюватися як абсолютна підстава для його поновлення. Поновленню підлягає лише строк, який пропущений з об`єктивних і незалежних від волі та поведінки особи причин. Якщо строк поновлюється зі спливом значного проміжку часу без поважних причин, таке рішення порушує принцип правової визначеності.

З заявою про перегляд заочного рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 12 лютого 2016 року у справі № 760/3389/15-ц, в основу якого покладено заочне рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 03 вересня 2014 року, яке в подальшому скасовано Верховним Судом, ОСОБА_1 звернулась 11 вересня 2019 року, тобто з пропуском тридцятиденного строку на її подання.

Верховний Суд встановив, що ОСОБА_1 пропущений встановлений пунктом 3 частини першої статті 424 ЦПК України тридцятиденний строк на подання заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами та не наведено достатніх і обґрунтованих причин поважності пропуску цього строку, а тому суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що заява не може вирішуватися по суті, а підлягає залишенню без розгляду.

Безпідставне поновлення процесуальних строків на оскарження «остаточного судового рішення» є порушенням принципу res judicata (правової визначеності), про що неодноразово наголошувалося у прецедентній практиці Європейського суду з прав людини.

Докази та обставини, на які посилається заявник в касаційній скарзі, були предметом дослідження апеляційним судом та додаткового правового аналізу не потребують.

Наведені в касаційній скарзі аргументи не спростовують висновків апеляційного суду, зводяться до неправильного тлумачення заявником норм матеріального права та до необхідності переоцінки доказів і встановлення обставин, які не були встановлені судом.

19 серпня 2022 року представник ОСОБА_1 - адвокат Пан М. М. звернувся із черговою заявою до Солом`янського районного суду м. Києва про перегляд заочного рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 12 лютого 2016 року у справі № 760/3389/15-ц з проханням скасувати це рішення і призначити справу до розгляду за правилами позовного провадження, а також із заявою про поновлення строку на подання заяви про перегляд заочного рішення у цій справі.

Як на необхідність та наявність правових підстав для перегляду заочного рішення представник ОСОБА_1 посилався вже на те, що всупереч ч. 3 ст. 222 ЦПК України (в редакції від 01.01.2016 року) відповідачу не було надіслано копії повного тексту судового рішення рекомендованим листом з повідомленням про вручення протягом двох днів з дня його складання, а повне заочне рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 12 лютого 2016 року вперше було вручено відповідачу через її представника під розписку безпосередньо в суді лише 18 серпня 2022 року, а відтак відповідач має право на поновлення пропущеного стоку на подання заяви про перегляд заочного рішення, так як дана зава подається протягом двадцяти днів з дня вручення повного тексту рішення суду.

Поважність причин неявки в судове засідання ОСОБА_1 , а також причин неподання процесуальних документів (відзиву, доказів про це) обґрунтовував не повідомленням ОСОБА_1 про розгляд справи, оскільки ані ухвала суду про відкриття провадження у цій справі від 20.02.2015 року, ані жодна судова повістка не були направлені за адресою її зареєстрованого місця проживання в місті Донецьк, через що остання була позбавлена можливості взяти участь у судових засіданнях та подати суду відзив на позовну заяву.

Сторони в судове засідання не з`явилися, були належним чином повідомлені.

Від Першої київської державної нотаріальної контори надійшло клопотання про розгляд без участі представника.

Від Міністерства юстиції України надійшло клопотання про перенесення розгляду справи, однак причин поважності суду надано не було.

Розглянувши заяву адвоката Пан М.М. та додані матеріали суд вважає, що заява підлягає залишенню без розгляду і підлягає поверненню заявникові з огляду на таке.

У матеріалах справи № 760/3389/15-ц містяться беззаперечні докази, досліджені і взяті за основу вказаних судових рішень судів усіх інстанцій про те, що як ОСОБА_1 особисто так і її представниками адвокатами Кузьміним Є.О., Коваленко А.В., Пан М.М. подавалися заяви про перегляд заочних рішень судів у справах № 760/583/14-ц та № 760/583/14-ц, заяви про поновлення строків на їх подання, апеляційні і касаційні скарги та інші процесуальні документи.

ОСОБА_1 вказувалося у її документах на те, що про існування даних судових заочних рішень у цих справах вона дізналася ще у серпні-вересні 2016 року, що підтверджується постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 30 червня 2022 року у справі № 760/3389/15-ц (провадження № 61-3592св22).

ОСОБА_1 підтверджує також факти того, що із своїми представниками (адвокатами) вона визначала форми та комунікацію спілкування стосовно планів, побудови стратегії і способів захисту, узгоджувала дії для найефективнішого захисту своїх прав, строки подання процесуальних документів, обмінювалася із ними документами з використанням електронних адрес, доручала подавати апеляційні та касаційні скарги.

Тому, останній безпосередньо або від своїх представників були відомі, зрозумілі причини і предмет спору, процедури, строки і наслідки окремих процесуальних дій при розгляді вказаних справ.

ОСОБА_1 була ознайомлена з позицією позивача ОСОБА_2 викладеною у його позовних заявах, запереченнях та інших документах, оскільки з 2019 року зокрема особисто оскаржувала заочне рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 12 лютого 2016 року у справі № 760/3389/15-ц, а також брала участь в окремих процесуальних діях через своїх представників, а тому твердження про те, що окремі її захисники як адвокати не ефективно, не вчасно чи не фахово здійснювали захист її прав не може бути підставою для перегляду остаточного судового рішення.

Отже, посилання представника ОСОБА_1 адвоката Пан М.М. про те, що вона не отримувала кореспонденцію, рішень судів, а тому це є правовою підставою для поновлення процесуальних строків, є необґрунтованими, безпідставними і такими, що не відповідають матеріалам справи та зводяться фактично до перегляду остаточного рішення суду.

Частиною першою статті 58 ЦПК України встановлено, що сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника.

Представництво за своєю природою - це організаційне правовідношення, змістом якого є повноваження однієї особи (представника) діяти від імені, в інтересах іншої особи, яке виникає з договору, закону, акта органу публічної влади. Крім того, представництвом є діяльність представника, спрямована на реалізацію наданих йому повноважень. Змістом відносин представництва є повноваження, без яких останнє не може існувати. Як повноваження розуміють систему двох суб`єктивних прав представника, одне з яких є абсолютним, інше - відносним. Абсолютне право представника містить у собі можливість вчинення певних дій від імені та в інтересах особи, а відносне право полягає у тому, що представник вправі розраховувати на те, що всі юридичні наслідки, створені його діями, виникнуть лише для особи, яку він представляє, а не для самого представника.

В постанові Верховного Суду у справі № 607/10879/20 від 09.07.2021 зроблено висновок відповідно до якого адвокат має право складати, підписувати та подавати за дорученням клієнта скарги, заяви, клопотання в тому числі позовні заяви, відзиви, заперечення, отримувати копії (дублікати) документів, витяги з державного реєстру речових прав на нерухоме майно тощо.

За нормами ЦПК України учасник справи, який, як заінтересована у спорі особа, має знати про ухвалене рішення суду і - якщо незгоден - може його оскаржити.

Відсутність у цих нормах згадки про адвоката як представника учасника справи, зокрема позивача (заявника), не може трактуватися як «непричетність» представника до результату розгляду справи, що, як наслідок, не передбачає виникнення процесуальних прав та обов`язків для особи, інтереси якої він представляє, зокрема й тоді, коли постане питання про відлік строку на оскарження судового рішення у справі, участь позивача у якій була опосередкована цим представником.

Подібні судження були б помилкові, адже заперечують (змінюють) саму суть представництва та його значення у судовому процесі, адже мова йде про представництво, що ґрунтується на договорі, а не про законне представництво (коли участь у судовому процесі беруть органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб).

Адвокат як представник бере участь у судовому процесі від імені особи (сторони), інтереси якої він представляє, відповідно наділений правами та обов`язками останньої (за умови, що в ордері немає застережень про обмеження повноважень адвоката). Адвокат як представник не є і не може бути учасником (стороною) матеріально-правового спору, як і не може мати в ньому особистого інтересу; участь адвоката як представника у судовому процесі головним чином полягає у реалізації процесуальних прав та обов`язків особи, яку він представляє, від імені цієї особи і для цієї особи. Це означає також, що процесуальні дії/рішення/позиція представника у судовому процесі створюють юридичні наслідки (саме) для особи, від імені якої він діє.

Верховний Суд неодноразово висловлював правові позиції та виснував, що суд не повинні цікавити взаємовідносини адвоката та особи, інтереси якої він представляє (окрім тих, що стосуються обсягу повноважень адвоката), водночас участь сторони у судовому процесі через свого представника (адвоката) - що є правом сторони - дозволяє суду здійснювати офіційну процесуальну комунікацію з цим представником, відтак застосовувати до учасника справи, від імені якого цей представник діє, передбачені процесуальним законом наслідки, якщо виникнуть відповідні казуальні підстави.

Тому, участь позивача/заявника (як учасника справи) у судовому процесі через свого представника - повноваження якого належно підтверджені - трактується саме як участь позивача/заявника, тобто «учасника справи», для якого у ЦПК України визначені строки на оскарження судового рішення.

Таким чином, суд не погоджується з позицією ОСОБА_1 та її представника який має статус адвоката про обмеження її права на оскарження (перегляд) судового рішення у ситуації, коли копію цього рішення суд надіслав лише адвокату позивача/заявника, а не позивачу/заявнику (який не має офіційної електронної адреси). Такий спосіб вручення судового рішення ніяким чином не може нівелювати право (чи позбавляти права) позивача/заявника на отримання копії судового рішення, зокрема й на паперових носіях, відтак і права на оскарження. Процесуальний закон дозволяє позивачу/заявнику як учаснику справи отримати копію судового рішення (за відсутності у нього офіційної електронної адреси), навіть якщо його представник вже її отримав. Тут, як і загалом в судочинстві, важливо розуміти, що користування процесуальними правами не може слугувати способом змінити (спотворити) встановлений законом порядок вчинення процесуальних дій.

Надіслання (електронної) копії рішення суду представнику сторони процесу - адвокату на його офіційну електронну адресу, у т.ч на теперішній час в ЄСІТС є, у розумінні ЦПК України, належним способом вручення судового рішення представнику позивача/заявника, що вважається врученням цієї копії судового рішення також і особі, яку цей представник (адвокат) представляє, тобто позивачу/заявнику.

Таким чином, коли позивач/заявник (як фізична особа) не має офіційної електронної адреси, але її має адвокат, який представляв в суді його інтереси, суд, відповідно до приписів ЦПК України, надсилає (електронну) копію судового рішення адвокату як представнику позивача/заявника на офіційну електронну адресу, що, в розумінні приписів ЦПК України, є належним і достатнім способом вручення судового рішення учаснику справи, з датою якого (вручення) можна пов`язувати строк на його оскарження позивачем/заявником як «учасником справи».

Навіть у випадку коли сам факт ненадіслання судом першої інстанції (безпосередньо) позивачеві/заявникові копії судового рішення - ухваленого за наслідками розгляду справи - на паперових носіях (тобто засобами поштового зв`язку), але за наявності підтвердження належного надіслання (як і вручення) копії судового рішення представнику позивача/заявника (адвокату), не дає достатніх підстав вважати, що позивач/заявник не отримав судового рішення, відповідно не міг знати про результат розгляду своєї справи.

Частиною сьомою ст. 272 ЦПК України передбачено, що у разі якщо копію судового рішення вручено представникові, вважається, що її вручено й особі, яку він представляє.

Велика Палата Верховного Суду постановою від 12 червня 2024 року по справі №756/11081/20 відступила від висновків, сформульованих у постанові Великої Палати Верховного Суду від 9 листопада 2021 року по справі № 214/5505/16, згідно з якими за наслідками розгляду заяви про перегляд заочного рішення, поданої з пропуском установленого процесуальним законом строку, суд першої інстанції може прийняти лише одне з передбачених у ч. 3 статті 287 ЦПК України рішень, а саме залишити заяву без задоволення або скасувати заочне рішення і призначити справу до розгляду за правилами загального чи спрощеного позовного провадження.

Тому Велика Палата Верховного Суду констатує, що відповідно до загальних положень ЦПК України про наслідки пропуску процесуальних строків (частина друга статті 126 ЦПК України) заява про перегляд заочного рішення, подана з пропуском установленого законом строку, за відсутності підстав для його поновлення, підлягає залишенню без розгляду.

З огляду на викладене Велика Палата Верховного Суду формулює висновок про те, що оцінка поважності причин пропуску строку на подання заяви про перегляд заочного рішення належить до компетенції місцевого суду, до якого подана така заява. Наслідком пропуску строку для подання заяви про перегляд заочного рішення за умови відсутності поважних причин для його поновлення, є залишення такої заяви без розгляду на підставі частини другої статті 126 ЦПК України, а не без задоволення.

Велика Палата Верховного Суду, відступаючи від висновків, сформульованих у її постанові від 9 листопада 2021 року у справі № 214/5505/16, наводить такі висновки щодо застосування положень статей 126, 127 ЦПК України в сукупності зі статтями 284, 286, 287 цього Кодексу:

передбачені частиною третьою статті 287 ЦПК України повноваження суду першої інстанції стосуються саме суті заяви про перегляд заочного рішення (зокрема, подання чи неподання відповідачем доказів по суті справи і доказів поважності неявки в судове засідання, на якому було ухвалене заочне рішення) і не застосовуються у ситуації пропуску строку на подання заяви про перегляд заочного рішення;

оцінка поважності причин пропуску строку на подання заяви про перегляд заочного рішення та наявності підстав для його поновлення належить до компетенції місцевого суду, до якого подана така заява. Наслідком пропуску строку для подання заяви про перегляд заочного рішення за умови відсутності поважних причин для його поновлення є залишення такої заяви без розгляду на підставі частини другої статті 126 ЦПК України, а не залишення її без задоволення.

Процесуальний строк - це встановлений законом або визначений судом проміжок часу, протягом якого суд або учасники судового процесу мають право або зобов`язані вчинити певну процесуальну дію чи сукупність таких дій.

Процесуальні строки мають свою специфіку: по-перше, вони завжди мають імперативний характер; по-друге, процесуально-правові строки встановлюються для здійснення тих або інших процесуальних дій; по-третє, вони мають забезпечувати оперативність та ефективність здійснення правосуддя і сприяти дисциплінуючому впливові на учасників процесу.

Отже, запровадження строку, у межах якого особа може звернутися до суду з позовом, заявою, апеляційною чи касаційною скаргою, обумовлено передусім необхідністю дотримання принципу правової визначеності та забезпечення здійснення судових процедур у межах розумних строків.

Встановлення строків звернення до суду із заявою чи скаргою у системному зв`язку з принципом правової визначеності слугує меті забезпечення передбачуваності для учасників справи того, що зі спливом встановленого проміжку часу прийняте судом рішення або здійснена дія не підлягатимуть скасуванню.

Щодо повноважень суду першої інстанції при розгляді заяви про перегляд заочного рішення, поданої з пропуском установленого законом строку.

Відповідно до частини другої статті 284 ЦПК України заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин (частини третя, четверта статті 284 ЦПК України).

Отже, законодавець встановив темпоральні обмеження для реалізації відповідачем права на перегляд заочного рішення.

Водночас норми ЦПК України не визначають спеціального механізму процесуального реагування суду на пропуск відповідачем строку для подання заяви про перегляд заочного рішення, якщо заявник не подав клопотання про поновлення пропущеного строку або якщо причини, зазначені ним у відповідному клопотанні, визнані судом неповажними.

Наслідки пропуску процесуальних строків на вчинення процесуальних дій передбачені у статті 126 ЦПК України. Відповідно до частини першої цієї статті із закінченням встановленого законом або судом строку втрачається право на вчинення процесуальних дій. Таке право втрачається в силу закону, тому не потребує додаткового визнання судом. Суд лише констатує пропуск процесуального строку та відсутність поважних причин для його поновлення, якщо була подана заява про поновлення такого строку.

Окремо ЦПК України встановлює наслідки подання документів після закінчення процесуальних строків. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, суд зобов`язаний залишити без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом (частина друга статті 126 ЦПК України).

Частину другу статті 126 ЦПК України треба розглядати у сукупності з нормами статті 127 цього Кодексу, якою встановлено процедуру поновлення пропущеного строку. Тобто законодавець у частині другій статті 126 ЦПК України під формулою «крім випадків, передбачених цим Кодексом» насамперед мав на увазі застосування норм статті 127 ЦПК України щодо поновлення строку за наявності поважних причин.

За загальним правилом пропуск процесуальних строків має наслідком втрату права на вчинення процесуальної дії, а для суду настає обов`язок застосувати передбачені ЦПК України наслідки подання документів після закінчення процесуальних строків. Під залишенням документів без розгляду треба розуміти відмову суду давати правову оцінку поданому з пропуском строку документу.

Зміст статей 284, 286, 287 ЦПК України не дає підстав для висновку, що у цих нормах міститься інакший порядок дій суду, ніж той, що встановлений у статтях 126, 127 цього Кодексу.

Суд не наділений правом, оминувши процесуальну дію щодо встановлення дотримання або порушення заявником строків звернення до суду, перейти до розгляду заяви по суті.

Можливість застосування статті 126 ЦПК України до процедури заочного розгляду справи не суперечить і частині другій статті 281 цього Кодексу, за змістом якої розгляд справи і ухвалення рішення проводиться за правилами загального чи спрощеного позовного провадження з особливостями, встановленими цією главою.

Так само мають бути застосовані й загальні положення ЦПК України щодо подання та розгляду клопотань про поновлення процесуальних строків.

Отже, якщо відповідач подає клопотання про поновлення пропущеного строку на подання заяви про перегляд заочного рішення, суд повинен застосувати загальні положення ЦПК України, а саме статтю 127 цього Кодексу, у якій вказано, що суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними.

Суд зазначає, що вказані імперативні положення процесуального закону (ЦПК України) щодо розгляду питання перегляду заочного судового рішення та поновлення строків для вчинення таких процесуальних дій стосуються повноважень (дискреції) суду за обставин, коли таке заочне рішення суду не переглянуто в апеляційній або касаційній інстанціях.

У протилежному випадку, суд взагалі не наділений правом повторно розглядати таку подану заяву, оскільки одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, який передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення.

Тому чергове звернення заявника із заявою про перегляд заочного рішення суду, яка була предметом розгляду судами першої, апеляційної і касаційної інстанцій і за результатами розгляду якої Верховним Судом прийнято остаточне рішення, що набирало законної сили і яке оскарженню не підлягає, підлягає залишенню без розгляду на загальних підставах.

Відповідно до ч. 1 ст. 419 ЦПК України постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття.

Згідно із ч. 2 цієї статті з моменту прийняття постанови судом касаційної інстанції скасовані або визнані нечинними рішення, постанови та ухвали суду першої або апеляційної інстанції втрачають законну силу та подальшому виконанню не підлягають.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає (ч. 3 ст. 419 ЦПК України).

Керуючись ст.ст. 126, 127, 419 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Заяву представника ОСОБА_1 - адвоката Пан М. М. від 19 серпня 2022 року про перегляд заочного рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 12 лютого 2016 року по справі № 760/3389/15-ц за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , треті особи: Головне управління юстиції у Донецькій області, Міністерство юстиції України, Нотаріальна палата України, Перша Київська нотаріальна контора, нотаріус Міського нотаріального округу міста Донецьк Курильчук Таїса Олександрівна, Публічне акціонерне товариство «Ощадбанк», про визнання права власності в порядку спадкування, залишити без розгляду.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Суддя Г.О. Козленко