Справа № 314/962/24
Провадження № 2/314/658/2024
29.11.2024 м.Вільнянськ
Вільнянський районний суд Запорізької області в складі судді Мануйлової Н.Ю., секретар судового засідання Рясна А.В., розглянувши в приміщенні суду у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу № 314/962/24 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_1 про припинення права спільної сумісної власності та поділ майна подружжя,
04.03.2024 позивачка через свого представника-адвоката Зіменко О.В. звернулась до суду із позовною заявою про поділ майна подружжя.
Позовні вимоги мотивовані тим, що 15 вересня 2012 року між нею та відповідачем було укладено шлюб, зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Вільнянського районного управління юстиції Запорізької області, актовий запис за №127, що підтверджується свідоцтвом про шлюб.Від шлюбу позивач та відповідач дітей не мають.Шлюбні відносини фактично припинені, позивач та відповідач проживають окремо, спільного господарства не ведуть. Станом на теперішній час у провадженні Вільнянського районного суду перебуває справа про розірвання шлюбу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 (справа 314/147/24).
Під час шлюбу за спільнікошти позивачем та відповідачем на підставі договору купівлі-продажу №2 від 03.01.2020 року, посвідченого приватним нотаріусом Кравченко О.М.,придбано квартиру АДРЕСА_1 , та за домовленістю подружжя нерухоме майно оформлене на ОСОБА_1 .
Під час шлюбу, позивач та відповідач мешкали разом у вказаній квартирі, крім того по теперішній час, за вказаною адресою зареєстровано місце проживання позивача.
За період проживання вквартирі за спільні кошти подружжя та спільними зусиллями здійснювався поточний ремонт квартири (змінено вікно у кімнаті з дерев`яного на металопластикове, повністю відремонтовано балкон), придбано різноманітні меблі, побутову техніку (бойлер, пральну машину, газову плиту, змінили лічильник світла, посуд), тощо.
У період шлюбу позивач постійно та безперервно працювала помічником вихователя в дитячому садку, відповідач постійного працевлаштування не мав, у періоди безробіттяперебивався випадковими заробітками (близько 6 місяців працював на Вільнянському маслозаводі, близько 6 місяців працював на асфальтному заводі), до набуття квартири у власність працював на комбікормовому заводі. Наразі відповідач призваний до лав ЗСУ, отримав поранення та перебуває на реабілітації.
Разом із тим, враховуючи непоодинокі випадки сварок між подружжям з причини довготривалого та постійного зловживання відповідачем спиртних напоїв, відповідач восени 2023 року повідомив позивачку проте, що є одноосібним власником квартири, що квартиру він придбав виключно за власні кошти та вигнав позивачку, у зв`язку з чим остання переїхала жити до своєї матері. Враховуючи неодноразові погрози відповідача фізичною розправою, позивач не має доступу до квартири.
Спірний об`єкт нерухомого майна квартира АДРЕСА_1 , відповідно до ст. 60 СК Україниє спільною сумісною власністю подружжя та підлягає поділу.
У зв`язку з вищевикладеним, просила суд здійснити поділ спільного майна подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_1 , що складається із квартири АДРЕСА_1 , шляхом припинення права спільної сумісної власності подружжя на квартиру та визнання за ОСОБА_1 та ОСОБА_1 права спільної часткової власності, за кожним окремо, по 1/2 частціквартири. Витрати на правову допомогу та судові витрати, пов`язані із оплатою судового збору, стягнути із відповідача на користь позивача.
У судове засідання позивач та представник позивача не з`явились, через канцелярію суду подано заяву про розгляд справи за їхньої відсутності.
Відповідач у судове засідання не з`явився, про день,час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про що свідчать повідомлення про вручення поштових відправлень, отримані ним за місцем проживання особисто.
Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
За згодою позивачки суд ухвалює заочне рішення.
Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог, виходячи з такого.
Судом встановлено, що 15 вересня 2012 року між позивачем ОСОБА_3 та відповідачем ОСОБА_1 укладено шлюб, зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Вільнянського районного управління юстиції Запорізької області, актовий запис за №127, що підтверджується свідоцтвом про шлюб (арк.с.14).
Під час шлюбу сторонами на підставі договору купівлі-продажу №2 від 03.01.2020, посвідченого приватним нотаріусом Кравченко О.М., придбано квартиру АДРЕСА_1 , яка оформлена на ОСОБА_1 .
Згідно зістаттею 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (стаття 61 СК України).
Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентується статтею 63 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.
Частинами 1, 2 ст.70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку.
Статтею 71 СК України встановлено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.
Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися "обставинами, що мають істотне значення", якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (абзац перший пункту 22 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21 грудня 2007 р. N 11).
Зі змісту п.п. 23,24 постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї.
Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК України, частина третя статті 368 ЦК України) відповідно до частин другої, третьої статті 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.
Відповідно до п.30 постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч.1 ст.63, ч.1 ст.65 СК.
Відповідно до правових висновків, висловлених Верховним Судом України в справах №6-79цс13, №6-2641цс15, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловіку на праві спільної сумісної власності. Разом з тим належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але і спільністю участі подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи вказані норми та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття є спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. Тобто критеріями, які дозволяють надати спірному набутому майну режим спільного майна є: час набуття такого майна, кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття), мета придбання майна, яка дозволяє надати йому правовий режим спільної власності подружжя.
Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.
Згідно із ч. 1 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.Поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими ст. ст. 69-72 СК України та ст. 372 ЦК України.
Конституційний суд України в рішенні № 17-рп/2012 від 19 вересня 2012 року у справі №1-8/2012 щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 61 Сімейного кодексу України, зазначає, що відповідно доКонституції Українизасади регулювання шлюбу і сім`ї визначаються виключно законами України; шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка, кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї (частина перша статті 51,пункт 6 частини першої статті 92). Рівність прав і обов`язків у шлюбі та сім`ї включає в себе також їх рівність у майнових відносинах, які регулюються положеннями Кодексу та Цивільного кодексу України. Основою майнових відносин подружжя є положення про те, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу); вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя (стаття 60 Сімейного Кодексу). Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (частина перша статті 61 Сімейного Кодексу).
Із матеріалів справи вбачається, що між сторонами відсутня домовленість щодо поділу майна, придбаного під час перебування в шлюбі.
Отже, об`єкт нерухомого майна квартира АДРЕСА_1 , відповідно до вимог чинного законодавства України є спільною сумісною власністю подружжя та підлягає поділу в рівних частинах.
Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Згідно з ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Враховуючи те, що позов задоволено у повному обсязі, а також те, що позивачка сплатила 50% судового збору, сплата іншої частини судового збору відстрочена ухвалою суду від 22.03.2024 до ухвалення судового рішення по справі, суд приходить до висновку, що з відповідача підлягає стягненню на користь позивачки судовий збір у розмірі 1632, 46 грн, сплачений нею при поданні до суду позову, інша частина судового збору у розмірі 1632, 46 грн підлягає стягненню з відповідача на користь держави.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10, 12, 13, 76, 247, 258, 263-265, 268, 273, 294,ЦПК України,
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_1 про припинення права спільної сумісної власності та поділ майна подружжя задовольнити.
Здійснити поділ спільного майна подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_1 , що складається із квартири АДРЕСА_1 , шляхом припинення права спільної сумісної власності подружжя на квартиру та визнання за ОСОБА_1 та ОСОБА_1 права спільної часткової власності за кожним окремо, по частки квартири.
Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , судовий збір у розмірі 1632, 46 грн на користь держави.
Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 судові витрати у вигляді сплаченого судового збору у розмірі 1632, 46 грн.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Запорізького апеляційного суду, шляхом подачі протягом тридцяти днів з дня його проголошення апеляційної скарги.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Повний текст рішення складено 06.12.2024.

Суддя Наталія Юріївна Мануйлова

06.12.2024