ПОСТАНОВА

Іменем України

26 грудня 2024 року м. Кропивницький

справа № 404/440/22

провадження № 22-ц/4809/1335/24

Кропивницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах: Карпенка О. Л. (головуючий, доповідач), Єгорова С. М., Письменний О. А.,

за участю секретаря судового засідання Савченко Н. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

треті особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Приватне акціонерне товариство «УкрСиббанк», ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 , від імені якого діє представник - адвокат Данилюк Надія Володимирівна, на рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда (суддя Варакіна Н. Б.) від 27.05.2024 та за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на додаткове рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда (суддя Варакіна Н. Б.) від 16.09.2024,

ВСТАНОВИВ:

1.Короткий зміст позовних вимог

21.01.2022 ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 , вказавши третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк», про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, визнання майна спільною сумісною власністю сторін та його поділ.

Позов обґрунтовано наступним:

-з червня 2007 року по жовтень 2021 року ОСОБА_1 і ОСОБА_2 перебували у фактичних шлюбних відносинах, спільно проживали, мали спільний бюджет та побут, відпочивали разом, святкували сімейні свята;

-14.11.2007 ОСОБА_2 розірвав шлюб з ОСОБА_3 ;

-у період спільного проживання у ОСОБА_2 і ОСОБА_1 народилося двоє дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ;

-не дивлячись на усталені сімейні відносини ОСОБА_2 і ОСОБА_1 не зареєстрували шлюб;

-05.09.2007, після того, як сторони у справі почали спільно проживати однією сім`єю у належні позивачці квартирі, ОСОБА_2 уклав з оформлення Акціонерний комерційний інноваційний банк «УкрСиббанк» кредитний договір та договір іпотеки, а отримані в кредит кошти витрачені на придбавши квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , право власності на яку було зареєстровано за відповідачем, тобто отриманий кредит витрачений в інтересах сім`ї;

-19.06.2016 ОСОБА_1 продала належну їй квартиру АДРЕСА_2 за 120 368 грн, а отримані з продажу квартири кошти були витрачені на погашення іпотеки;

-з 12.08.2016 по 16.10.2021 ОСОБА_2 і ОСОБА_1 разом з їх діти проживали у спільній квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується, зокрема, фактом реєстрації місця проживання.

-У період спільного проживання сторін у справі без шлюбу ними було придбано два автомобілі: Subaru Forester 3НГ, 2006 р. в., номерний знак НОМЕР_1 (середня ринкова вартість становить 298 000 грн) та Peugeot 308 2017 р. в., номерний знак НОМЕР_2 (середня ринкова вартість становить 330 000 грн)

-спільне проживання сторін у справі припинилося 16.10.2021 після сварки, позивачка з дітьми проживає в орендованій квартирі;

-сторони у справі не досягли домовленості про поділ їх спільного майна, між ними щодо цього існує спір.

За таких обставин ОСОБА_1 просила суд про таке:

1)встановити факт проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 однією сім`єю, як чоловіка та дружини без реєстрації шлюбу з 15.11.2007 по жовтень 2021 року;

2)визнати спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 майно: квартиру за адресою АДРЕСА_1 ; автомобіль Subaru Forester 3НГ, 2006 р. в., номерний знак НОМЕР_1 (середня ринкова вартість 298 000 грн); автомобіль Peugeot 308 2017 р. в., номерний знак НОМЕР_2 ;

3)в порядку поділу майна, яке є спільною сумісною власністю ОСОБА_1 а ОСОБА_2 :

3.1) визнати за ОСОБА_1 право власності на частину квартири за адресою: АДРЕСА_1 , залишивши частину вказаної квартири у власності ОСОБА_2 ;

3.2) стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію за частку легкового автомобіля марки Peugeot 308 2017 р. в., номерний знак НОМЕР_2 в сумі 165 000 грн та грошову компенсацію за частку легкового автомобіля марки Subaru Forester 3НГ, 2006 р. в., номерний знак НОМЕР_1 в сумі 149 000 грн, всього 314 000 грн;

4) стягнути з відповідача понесені позивачкою судові витрати.

2.Короткий зміст рішення суду

2.1. Кіровський районний суд м. Кіровограда рішенням від 27.05.2024 позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи які не заявляють самостійних вимог на предмет позову: ПАТ «УкрСиббанк», ОСОБА_3 задовольнив частково.

Суд визнав спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 автомобілі Subaru Forester 3НГ, 2006 р. в., номерний знак НОМЕР_1 та автомобіль Peugeot 308 2017 р. в., номерний знак НОМЕР_2 . В порядку поділу спільного сумісного майна подружжя визнав за ОСОБА_1 право власності на автомобіль Peugeot 308 2017 р. в., номерний знак НОМЕР_2 , а за ОСОБА_2 - право власності на автомобіль Subaru Forester 3НГ, 2006 р. в., номерний знак НОМЕР_1 . У задоволенні вимог про встановлення факту проживання однією сім`єю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , як чоловіка та дружини без реєстрації шлюбу з 15.11.2007 по жовтень 2021 року, визнання квартири АДРЕСА_3 спільною сумісною власністю подружжя та її поділ - відмовлено.

Крім того, суд стягнув з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 4 465,80 грн, скасував арешт на квартиру АДРЕСА_4 , накладений ухвалою Кіровського районного суду м. Кіровограда від 28.01.2022.

Суд мотивував своє рішення тим, що на підставі досліджених ним доказів встановив, що з 15.11.2007 по жовтень 2021 року ОСОБА_2 та ОСОБА_1 проживали разом однією сім`єю, як чоловік та жінка без шлюбу, вели спільне господарство, мали спільний бюджет, придбали два автомобілі, народили двох дітей, тобто між ними склалися усталені відносини, притаманні подружжю.

Зваживши на те, що предметом спору є поділ спільного майна сторін, суд дійшов висновку, що саме вимоги про поділ майна є ефективним способом захисту прав у таких правовідносинах, а позовна вимога про встановлення факту спільного проживання жінки та чоловіка однією сім`єю без шлюбу, яка входить до предмета доказування у справі, не здатна ефективно захистити права позивачки, тому вона не підлягає задоволенню.

Суд дійшов висновку про необґрунтованість твердження позивачки про те, що квартира АДРЕСА_4 є спільною сумісною власністю сторін у справі так, як відповідач набув право на цю квартиру перебуваючи у шлюбі з ОСОБА_3 , до моменту виникнення між ним та позивачкою відносин, передбачених ч. 1 ст. 74 СК України.

Суд також дійшов висновку, що два автомобілі, Peugeot 308, 2017 р. в., номерний знак НОМЕР_2 та Subaru Forester 3НГ, 2006 р. в., номерний знак НОМЕР_1 придбанні у період спільного проживання сторін у справі однією сім`єю без шлюбу між собою або будь-якого іншого шлюбу, а тому відповідно до ст. 74 СК України це майно є їх спільною сумісною власністю і підлягає поділу між ними в натурі. При цьому суд взяв до уваги заяву позивачки від 17.05.2024 про присудження їй автомобіля марки Peugeot, а відповідачу - Subaru Forester 3НГ, врахував потребу кожної зі сторін у справі у транспортному засобі, а також врахував те, що стягнення з відповідача на користь позивачки грошової компенсації за частку вартості двох автомобілів становитиме надмірний фінансовий тягар для нього.

2.2. Кіровський районний суд м. Кіровограда додатковим рішенням від 16.09.2024 стягнув з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 7500,00 грн.

3.Короткий зміст вимог і доводів апеляційної скарги

3.1.Відповідач у справі ОСОБА_2 , від імені якого діє представник - адвокат Данилюк Надія Володимирівна, подав до суду апеляційної інстанції апеляційну скаргу на рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 27.05.2024, просить скасувати його в частині визнання спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 автомобілів та їх поділ, а саме: визнання за ОСОБА_1 права власності на автомобіль Peugeot 308, 2017 р. в., номерний знак НОМЕР_2 , визнання за ОСОБА_2 права власності на автомобіль Subaru Forester 3НГ, 2006 р. в., номерний знак НОМЕР_1 та ухвалити щодо цього нове судове рішення, яким у задоволенні відповідних позовних вимог ОСОБА_1 відмовити повністю.

Доводи апеляційної скарги полягають у наступному:

-відповідач оскаржує рішення суду з підстав його необґрунтованості, порушення судом норм процесуального права та неправильного застосування норм матеріального права;

-висновки суду є суперечливими, адже суд відмовив у задоволенні позовної вимоги про визнання факту проживання сторін у справі однією сім`єю без шлюбу, водночас він на підставі ст. 74 СК України визнав спірні транспортні засоби спільною сумісною власністю сторін та здійснив їх поділ;

-суд не дослідив належним чином докази у справі та не з`ясував, чи можуть два спірних транспортних засоби належати позивачці й відповідачу на праві спільної сумісної власності, або ж вони є об`єктами особистої власності того, за чиї особисті грошові кошти вони придбані;

-матеріали справи не містять доказів того, що на час придбання спірних транспортних засобів відповідач мав з позивачкою спільний бюджет, що вони спільно несли витрати, що майно придбавалося ним для спільного користування, а тому, на думку апелянта, не доведено, що транспортні засоби придбані за спільні кошти сторін у справі;

-порушення судом першої інстанції норм процесуального права полягало в тому, що після закриття підготовчого провадження суд прийняв заяву позивачки про уточнення позовних вимог, а також нові докази - медичні картки дітей, суд неправильно розподілив судові витрати.

3.2. Позивачка у справі ОСОБА_1 подала до суду апеляційної інстанції апеляційну скаргу на додаткове рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 16.09.2024, просить скасувати його з підстав порушення судом норм процесуального права, яке виявилося в тому, що суд не оголосив рішення, не видав сторонам його копію, не забезпечив їй права на вільний вибір свого представника.

4.Короткий зміст відзиву на апеляційну скаргу

Позивачка у справі ОСОБА_1 , від імені якої діє представник - адвокат Захарченко Ігор Васильович, подала відзив на апеляційну скаргу відповідача на рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 27.05.2024. Вказує на хибність доводів апелянта про порушення судом норм процесуального права, так, як під час розгляду справи він визнавав, що з 2016 по 2021 роки вони з позивачкою проживали однією сім`єю без шлюбу. Загалом суд дотримався стандартів оцінки доказів та доведеності обставин справи, а тому правильно встановив, що сторони у справі проживали, як чоловік та жінка однією сім`єю з 15.11.2007 по жовтень 2021 року. Суд також дотримався правил поділу спільного майна в натурі, по можливості, без грошової компенсації, проти чого відповідач не заперечував.

Відзиви на апеляційні скарги від інших учасників справи до суду апеляційної інстанції не надійшли.

Відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції (ч. 3 ст. 360 ЦПК України).

5.Короткий зміст пояснень учасників справи, висловлених у судовому засіданні в суді апеляційної інстанції

Відповідач у справі ОСОБА_2 в судове засідання особисто не з`явився, а його представник - адвокат Данилюк Надія Володимирівна підтримала апеляційну скаргу відповідача та заперечила проти вимог апеляційної скарги, яку подала позивачка.

Позивачка у справі ОСОБА_1 та її представник - адвокат Захарченко Ігор Васильович підтримали апеляційну скаргу на додаткове рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 16.09.2024. Крім того, вони заперечили проти задоволення апеляційної скарги відповідача у справі ОСОБА_2 на основне рішення суду через її необґрунтованість.

Ухвалою без виходу до нарадчої кімнати колегія суддів апеляційного суду відмовила у допуску до участі у справі в суді апеляційної інстанції ОСОБА_6 , як представника позивачки ОСОБА_1 на підставі довіреності від 18.06.2024 (т. 2, а. с. 176), з тієї підстави, що справа, яка переглядається в апеляційному порядку не належить до жодної з категорій, передбачених ч. 2 ст. 60 ЦПК України (спор, що виник з трудових відносин, малозначний спір), а тому представником позивачки може бути лише адвокат або законний представник, за наявності відповідних підстав.

Третя особа у справі АТ «УкрСиббанк» повідомлений належним чином про час, дату та місце розгляду справи, але явку свого представника у судове засідання забезпечив.

ОСОБА_3, яку Кіровський районний суд м. Кіровограда ухвалою від 02.03.2023 залучив до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору (т. 1, а. с. 183), була повідомлена належним чином про час, дату та місце розгляду справи, але в призначений час у судове засідання не з`явилася, причини неявки суду не повідомила.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи (ч. 2 ст. 372 ЦПК України).

6.Суд першої інстанції встановив такі неоспорювані обставини:

З 21.10.2000 ОСОБА_2 перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3 , який розірвано 14.11.2007, що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу (актовий запив № 226 від 21.10.2000, т. 1, а. с. 140) та копією свідоцтва про розірвання шлюбу, (актовий запис №754 від 14.11.2007, здійснений Кіровським відділом реєстрації актів цивільного стану Кіровоградського міського управління юстиції, т. 1, а. с. 156).

05.09.2007 ОСОБА_2 уклав з АКІБ «УкрСибанк» договір споживчого кредиту № 0 й отримав кредит в сумі 50 000 доларів США, зобов`язався повернути його 05.09.2028 та сплатити проценти за користування кредитом у розмірі 11,30 % річних та нести інші витрати, передбачені договором.

Виконання позичальником ОСОБА_2 зобов`язань перед АКІБ «УкрСибанк» за договором споживчого кредиту від 05.09.20207 № 0 забезпечено порукою ОСОБА_3 .

05.09.2007 ОСОБА_2 уклав з АКІБ «УкрСибанк» договір споживчого кредиту № 0/2 й отримав кредит в сумі 1112,77 грн, зобов`язався повернути його 05.09.2028 та сплатити проценти за користування кредитом у розмірі 14,50 % річних та нести інші витрати, передбачені договором.

05.09.2007 ОСОБА_2 , за згодою дружини ОСОБА_3 (п. 1.9 договору, т. 1, а. с. 124, 133 на звороті), уклав з АКІБ «УкрСибанк» іпотечний договір, яким забезпечено виконання зобов`язань ОСОБА_2 АКІБ «УкрСибанк», яки виникли на підставі договорів споживчого кредиту від 05.09.2007 № 0 та № 0/2. Предметом іпотеки за цим іпотечним договором є трикімнатна квартира за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить іпотекодавцю на підставі договору купівлі-продажу від 05.09.2007.

05.09.2007 ОСОБА_7 (Продавець за договором) уклав з ОСОБА_2 (покупець за договором) договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_4 .

Згідно з п. 1.10 цього договору купівлі-продажу дружина Покупця - ОСОБА_3 дала згоду на укладення договору купівлі-продажу квартири та підтвердила той факт, що гроші, які витрачаються на придбання цієї нерухомості, є їх спільною сумісною власністю, а придбана квартира також буде їх спільною сумісною власністю.

Право власності ОСОБА_2 на кв. АДРЕСА_4 зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, номер запису: 22276 в книзі 147 (т. 1, а. с. 19).

З 15.11.2007 ОСОБА_2 почав проживати з ОСОБА_1 у квартирі АДРЕСА_2 , яка належала останній на праві власності згідно з договором дарування від 02.06.2007.

ІНФОРМАЦІЯ_1 народився ОСОБА_4 , батьками якого зареєстровані ОСОБА_2 і ОСОБА_1 (т. 1, а. с. 17).

31.05.2008 на підставі біржової угоди, укладеної в Новгородківському РЕП УДАІ УМВС України в Кіровоградській області, ОСОБА_4 набув право власності легковий автомобіль Subaru Forester 3НГ, 2006 р. в, номерний знак НОМЕР_1 , дата реєстрації: 31.05.2008 (т. 1, а. с. 67).

ІНФОРМАЦІЯ_2 народився син ОСОБА_5 , батьками якого зареєстровані ОСОБА_2 і ОСОБА_1 (т. 1, а. с. 18).

19.07.2016 ОСОБА_1 (Продавець за договором) і ОСОБА_8 (Покупець за договором) уклали договір купівлі-продажу квартирі АДРЕСА_2 , яка належала останній на праві власності згідно з договором дарування від 02.06.2007 (т. 1, а. с. 22 - 23).

У 2016 році ОСОБА_2 і ОСОБА_1 , їх діти почали проживати у кв. АДРЕСА_4 . З 12.08.2016 за цією адресою зареєстроване місце проживання позивачки.

06.06.2019 на підставі договору купівлі-продажу, укладеному в ТСЦ 3541 РСЦ ГСЦ МВС в Кіровоградській області, ОСОБА_2 придбав легковий автомобіль марки Peugeot 308, 2017 р. в., номерний знак НОМЕР_2 , який зареєстрований 06.06.2019 (т. 1, а. с. 67).

У жовтня 2021 року між ОСОБА_2 і ОСОБА_1 стався конфлікт, що визнається обома сторонами у справі, після чого позивачка разом з дітьми з`їхала з кв. АДРЕСА_4 .

Згідно із заявою представника АТ «УкрСиббанк» станом на 28.01.2022 будь-яка заборгованість ОСОБА_2 перед АТ «УкрСиббанк» за договорами споживчого кредиту від 05.09.20207 № 0 та № 0/2, забезпечених іпотечним договором від 05.09.2007, відсутня (т. 1, а. с. 201 - 207).

7.Позиція апеляційного суду щодо апеляційної скарги

Відповідно до ч. 1, 4 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до частин 1, 2, 4 та 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Переглянувши справу в межах доводів та вимог апеляційної скаргиза наявними у ній доказами, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції від 27.05.2024 не повною відповідає зазначеним нормам закону, а томувимоги апеляційної скарги відповідача підлягають задоволенню частково. Поряд з цим вимоги апеляційної скарги, яку подав позивач на додаткове рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 16.09.2024, задоволенню не підлягають.

8.Мотиви ухваленого апеляційним судом рішення

8.1. Норми права та їх джерела

Сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки (ч. 1 ст. 3 СК України).

Якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу (ст. 74 СК України).

Майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя (ч. 1 ст. 60 СК України).

Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Об`єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя (ст. 61 СК України).

Дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу (ч. 1 ст. 69 СК України).

У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором (ч. 1 ст. 70 СК України).

Майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (ч. 1, ч. 2 ст. 71 СК України).

8.2.Оцінка аргументів учасників справи та висновків суду першої інстанції

8.2.1.Щодо апеляційної скарги відповідача на рішення суду від 27.05.2024.

Спір між сторонами у цій справі стосується встановлення факту їх спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, поділу набутого у цей період майна, як такого, що належить їм на праві спільної сумісної власності.

Вирішуючи питання про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, суд має установити такі факти: спільне проживання однією сім`єю; спільний побут; взаємні права та обов`язки (постанова Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 у справі № 554/8023/15-ц).

Особа, яка вважає себе власником майна (або його частини), може здійснити захист свого цивільного права, обґрунтувавши в позові підставу позовних вимог про поділ майна тим, що воно набуте за час спільного проживання жінки та чоловіка однією сім`єю. Позовні вимоги про поділ майна, що належить сторонам на праві спільної сумісної власності є ефективним способом захисту прав, здатним справедливо та без занадто обтяжливих для сторін судових процедур вирішити цивільну справу. Заявлення у таких справах позовного провадження окремої вимоги про встановлення факту спільного проживання жінки та чоловіка однією сім`єю без реєстрації шлюбу не здатне забезпечити захист прав власника.

У справах позовного провадження факт проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, як і інші юридичні факти, належить до предмета доказування і підлягає встановленню при ухваленні судового рішення, якщо цей факт пов`язаний з будь-якими заявленими позовними вимогами. Суд зобов`язаний встановити наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (п. 40, п. 41 постанови Великої Палати Верховного Суду від 23.01.2024 у справі № 523/144489/15-ц).

Суд першої інстанції, дослідивши та врахувавши докази у справі (свідоцтва про народження їх спільних дітей; покази допитаних судом свідків; фотознімки, на яких зображені разом позивачка та відповідач, їх діти, спільне проведення ними відпочинку, святкувань у спірний період; відомості про доходи позивачки; пояснення сторін тощо), а також положення СК України, якими врегульовано відносини між особами, які проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу, обґрунтовано встановив факт проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу ОСОБА_2 та ОСОБА_1 з 15.11.2007 по жовтень 2021 року, оскільки впродовж цього періоду вони спільно жили, спільно виховували і утримували дітей, вели спільне господарство, мали взаємні права та обов`язки, спільний бюджет, тобто у них склались усталені відносини, притаманні подружжю.

Відповідач у справі не надав суду відзив на позов, а також доказів того, що він у вказаний період проживав окремо від позивачки та їх дітей, самостійно вів своє господарство та мав відокремлений бюджет.

Рішення суду містить висновки щодо результатів оцінки зібраних у справі доказів, які відповідають вимогам процесуального права (ст. ст. 76 - 80, 89 ЦПК України).

Доводи апеляційної скарги відповідача не спростовують висновків суду першої інстанції в цій частині та зводяться до переоцінки доказів і незгоди заявника з висновками суду щодо їх оцінки.

За змістом ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово.

З 15.11.2007 вони проживали однією сім`єю у квартирі, яка належить позивачці, а з серпня 2016 по жовтень 2021 року - у квартирі відповідача, на яку суд не поширив режим спільної сумісної власності, встановивши, що вона придбана відповідачем у шлюбі з ОСОБА_3 , поза періодом проживання сторін у справі однією сім`єю, що виключає виникнення у ОСОБА_1 прав власника (співвласника) на цю нерухому річ.

При цьому суд відхилив доводи позивачки, що вона продала власну квартиру, а отримані з продажу грошові кошти були витрачені на погашення кредиту, який відповідач брав для купівлі квартири.

Рішення суду першої інстанції в частині, якою відмовлено в задоволенні вимоги ОСОБА_1 про поділ квартири АДРЕСА_4 , сторонами не оскаржується, відповідно, враховуючи встановлені ст. 367 ЦПК України межі розгляду справи судом апеляційної інстанції, не переглядається.

Встановивши, що ОСОБА_2 і ОСОБА_1 з 15.11.2007 по жовтень 2021 року проживали однією і не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, суд першої інстанції врахував висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений у постанові від 23.01.2024 у справі № 523/14489/15-ц, про те, що встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу не є належним способом захисту прав у спорі між чоловіком і жінкою, які проживають однією сім`єю, не перебуваючи у шлюбі, щодо поділу спільного сумісного майна. Також суд врахував, що такий факт, поряд з іншими, належить до предмета доказування і підлягає встановленню у таких справах.

З огляду на це місцевий суд відмовив у задоволенні позовної вимоги ОСОБА_1 про встановлення факту її з відповідачем проживання однією сім`єю, як чоловіка та дружини без реєстрації шлюбу з 15.11.2007 по жовтень 2021 року.

Однак відмова суду в задоволенні цієї позовної вимоги не спростовує того, що цей факт суд належним чином встановив, виклавши відповідні мотиви в мотивувальній частині оспорюваного рішення від 27.05.2024.

Отже, колегія суддів апеляційного суду відхиляє довід відповідача про суперечність у висновках суду першої інстанції в цій частині так, як відмова в задоволенні позову про встановлення факту спільного проживання чоловіка і жінки без шлюбу не пов`язана з недоведеністю позову, а з неефективність такого способу захисту права.

Жодних суперечностей у висновках суду немає.

Вирішуючи спір між сторонами у справі про поділ майна, місцевий суд встановив час та обсяг спільного нажитого майна, джерела його придбання.

Зокрема суд правильно встановив, що під час спільного проживання ОСОБА_2 та ОСОБА_1 однією сім`єю без реєстрації шлюбу придбано спірні транспортні засоби: 31.05.2008 - автомобілі марки Subaru Forester 3НГ, 2006 р. в, номерний знак НОМЕР_1 , 06.06.2019 - марки Peugeot 308, 2017 р. в., номерний знак НОМЕР_2 ), які зареєстровані на ім`я відповідача, проте є об`єктами права спільної сумісної власності сторін у справі.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновком суду першої інстанції щодо правового режиму вказаних транспортних засобів, оскільки згідно з ч. 1 ст. 60 СК України, яка згідно з ч. 2 ст. 74 СК України поширюється на правовідносини, передбачені цією статтею Кодексу, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

У період з 15.11.2007 по жовтень 2021 року працювала та отримувала доходи, за виключенням періодів догляду за спільними їх з відповідачем дітьми, що підтверджується письмовими доказами (т. 1, а. с. 114 - 117). Крім того, вона отримала дохід з продажу власної квартири у липня 2016 року, що встановив суд першої інстанції.

Натомість відповідач не надав будь-яких доказів того, що спірні транспортні засоби було ним придбано за його особисті кошти.

Сам лише факт реєстрації транспортних засобів за позивачем не дає підстав вважати, що вони придбання за кошти, які належать відповідачу особисто.

Оскільки відповідач не спростував презумпції спільної сумісної власності на придбані в період спільного проживання з позивачкою спірні транспорті засоби, суд першої інстанції правильно поширив режим спільної сумісної власності на це майно.

З огляду на те, що сторони у справі не домовилися про порядок поділу спільного майна, спір може бути вирішений судом.

Метою позивачки є поділ спільного сумісного майна. Таким майном є неподільні речі - два автомобілі.

У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором (ч. 1 ст. 70 СК України).

Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (ч. 2 ст. 71 СК України).

Отже, законом презюмується рівність часток у праві спільної сумісної власності, яка може бути домовленістю суб`єктів такого права, а поділ спільного майна здійснюється, як правило, в натурі.

Вирішення цього спору, щодо неподільних речей, не має зумовлювати у співвласників потребу після судового рішення домовлятися про порядок поділу цього ж майна, а саме про виплату одному із них компенсації іншим співвласником і про гарантії її отримання. Якщо одна зі сторін спору довірила його вирішення суду, відповідний конфлікт треба вичерпати внаслідок ухвалення судового рішення та подальшого його виконання.

Місцевий суд правильно вважав, що суть вимоги позивачки є саме поділ спільного майна, а тому те, що безпосередньо у позовній заяві вона вимагала стягнути з ОСОБА_2 на свою користь грошову компенсацію за частку кожного з автомобілів, а під час розгляду - присудити кожній зі сторін по автомобілю в натурітреба розглядати як єдину вимогу про поділ спільного майна.

У зв`язку з цим доводи апеляційної скарги про прийняття судом від позивача до розгляду заяви про зміну частини позовних вимог з порушенням встановленого процесуальним законодавством порядком колегія суддів апеляційного суду відхиляє.

Здійснюючи поділ належних сторонам у справі автомобілів, суд встановив, що кожна зі сторін має потребу у транспортному засобі.

Отже, врахувавши, що у спільній власності сторін у справі перебувають два транспортні засоби, а також те, що між ними відсутня згода щодо поділу цих неподільних речей, суду з метою збалансування інтересів двох співвласників, виділив кожному у власність по одному транспортному засобу: позивачці - автомобіль марки Peugeot 308, 2017 р. в., номерний знак НОМЕР_2 , відповідачу - автомобіль марки Subaru Forester 3НГ, 2006 р. в., номерний знак НОМЕР_1 .

Відповідач не висував інших пропозицій поділ транспортних засобів.

Однак, суд не врахував різницю у дійсній вартості цих автомобілів та не вирішив питання щодо виплати відповідної компенсації різниці у їх вартості.

При цьому суд першої інстанції на підставі інформації з сайту «Avto.Ria» про вартість автомобілів аналогічних марок і моделей, близьких років випуску та пробігу, яку надала позивачка (т. 1, а. с. 30, 31), встановив, що середня вартість автомобіля, схожого до спірного автомобіля Peugeot 308, 2017 р. в., номерний знак НОМЕР_2 , становить 330000,00 грн, а середня вартість автомобіля, схожого до спірного автомобіля Subaru Forester 3НГ, 2006 р. в., номерний знак НОМЕР_1 - 298000,00 грн.

Про належність та допустимість такого доказу, як цінова інформація сайту «Avto.Ria» про вартість аналогічних спірним транспортних засобів, зроблено висновок у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 09.08.2023 у справі № 175/1025/20.

Відповідач під час розгляду справи в суді першої інстанції, як і в суді апеляційної інстанції, не оспорював надані позивачкою докази вартості спірних транспортних засобів, не надав інших доказів вартості, ніж ту, яку встановив суд, зокрема не просив призначити товарознавчу експертизу.

Отже, в результаті здійсненого судом поділу спільного сумісного майна між сторонами позивачка отримала автомобіль вартістю 330000,00 грн, а відповідач - автомобіль вартістю 298000,00 грн, що не відповідає встановленої ч. 1 ст. 70 СК України рівності часток співвласників.

При цьому суд не встановив наявності між сторонами домовленності про відхід від рівності їх часток, або обставин, передбачених ч. 2, ч. 3 ст. 70 СК України, за яких суд мав би право на відхід від такої рівності.

Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства (ч. 9 ст. 7 СК України).

Справедливість - одна з основних засад права, є вирішальною у визначенні його як результату суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права; у сфері реалізації права справедливість проявляється, зокрема, у рівності усіх перед законом, цілях законодавця і засобах, що обираються для їх досягнення (абз. 3, 4 п. п. 4.1 п. 4 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 02.11.2004 № 15-рп/2004).

Колегія суддів вважає, що необґрунтований відхід від рівності часток співвласників при поділі спільного майна суперечить принципу справедливості.

З огляду на це, на думку колегії суддів апеляційного суду, відповідач має право на грошову компенсацію частки різниці у дійсній вартості транспортних у сумі, яка визначається: (330 000 + 298 000) : 2 - 298 000 = 16 000 грн.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції на зазначене належної уваги не звернув та дійшов помилкового висновку про присудження кожній зі сторін в натурі майна різної вартості без грошової компенсації різниці вартості спірних транспортних засобів.

У зв`язку з викладеним рішення суду першої інстанції належить змінити, доповнивши його резолютивну частину абзацом про присудження відповідачу грошової компенсації за різницю у вартості майна.

8.2.2.Щодо апеляційної скарги позивача на додаткове рішення суду від 16.09.2024.

Апелянт не погоджується з додатковим рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 16.09.2024, яким вирішено питання розподілу судових витрат, які поніс ОСОБА_2 на професійну правничу допомогу.

При цьому апеляційну скаргу обґрунтовано тим, що суд не оголосив рішення, не видав сторонам його копію, не забезпечив позивачці права на вільний вибір свого представника.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не стосуються суті вирішуваного у додатковому рішенні питання (правильності розподілу між сторонами судових витрат за наслідками розгляду справи, порядку вирішення цього питання).

Колегія суддів у цій постанові вже звертала увагу щодо меж розгяду справи судом апеляційної інстанції, встановлених ст. 367 ЦПК України.

Порушення судом першої інстанції норм процесуального права, про які стверджує позивач, не належать до обов`язкових підстав для скасування рішення суду першої інстанції, передбачених ч. 3 ст. 367 ЦПК України.

З огляду на те, що позивач у скарзі не посилався на недоведеність відповідачем розміру його витрат на професійну правничу допомогу, неспівмірність таких витрат, на порушення судом принцип розподілу судових витрат або порядку розгляду цього питання, а суд першої інстанції в мотивувальній частині оскаржуваного додаткового рішення виклав свої мотиви стосовно цих питань, колегія суддів апеляційного суду не вбачає підстав для задоволення вимог апеляційної скарги позивача.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 376, 382 - 384ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Вимоги апеляційної скарги ОСОБА_2 , від імені якого діє представник - адвокат Данилюк Надія Володимирівна, задовольнити частково.

Рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 27.05.2024 змінити, доповнивши його резолютивну частину таким: Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошову компенсацію різниці у вартості майна (транспортних засобів) в сумі 16000,00 (шістнадцять тисяч) грн.

В решті рішення суду залишити без змін.

Вимоги апеляційної скарги ОСОБА_1 на додаткове рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 16.09.2024 залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст цієї постанови складено 28.02.2025.

Головуючий О. Л. Карпенко

Судді: С. М. Єгорова

О. А. Письменний