печерський районний суд міста києва
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 вересня 2024 року Печерський районний суд м. Києва у складі:

головуючого: Григоренко І.В.,

при секретарі: Андрієнко І.І.,

за участю:

представника позивача: ОСОБА_1 ,

представника відповідача: ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 (далі - позивач, ОСОБА_3 ) звернувся до Печерського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_4 (далі - відповідач, ОСОБА_4 ), в якому просить визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме, квартирою АДРЕСА_1 .

В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначає, що він є власником квартири АДРЕСА_1 . Приблизно з 2013 року почав спільно проживати разом з відповідачем у вказаній квартирі. ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народилася спільна дитина, ОСОБА_5 . Відповідач з донькою весь час знаходилися на його утриманні, але згодом останній дізнався, що відповідач неодноразово зверталася до кредитних установ для отримання кредит кошти, які своєчасно не повертала. Через деякий час до нього почалися звертатися не знайомі йому фізичні особи з вимогами про повернення грошових коштів, які відповідач брала у борг. У зв`язку з непорядністю відповідача між ними почали виникати сварки, неприязні стосунки, через брутальні образи. 22.06.2022 року відповідач разом з донькою без його відома і дозволу на виїзд дитини за межі України, виїхали за межі країни. Зазначає, що уже рік відповідач не проживає за місцем реєстрації, квартирою не користуються, уникає спілкування, на телефонні дзвінки не відповідає, тому вважає, що у нього є усі підстави для визнання відповідача такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Водночас зазначає, що на звернення до Центру надання адміністративних послуг Печерської РДА в м. Києва про зняття з реєстрації місця проживання ОСОБА_4 , отримав відповідь про відмову у знятті з реєстрації місця проживання.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 27.06.2023 року, справу було передано судді Печерського районного суду м. Києва Григоренко І.В.

На виконання ч. 6 ст. 187 ЦПК України, судом було зроблено запит до Єдиного державного демографічного реєстру щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) відповідача.

30.06.2023 року отримано відповідь з Єдиного державного демографічного реєстру № 134769 щодо місця реєстрації відповідача.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 30.06.2023 року в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін відкрито провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, та судове засідання для розгляду справи по суті призначено на 05.12.2023 року.

22.11.2023 року на електрону пошту Печерського районного суду м. Києва від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому остання зазначає, що майже десять років проживала та була зареєстрована в спірній квартирі, в ній знаходяться її речі та речі її дитини, іншого житла вона не має. Вважає причину, з якої на даний час не проживає у спірній квартирі поважною, оскільки була змушена виїхати з України з дитиною, як біженка. Враховуючи підстави не перебування її з дитиною у спірній квартирі, та те, що вона ніяким чином не втратила інтерес до спірної квартири, яка є її єдиним місцем проживання, оскільки іншого житла вона не має, вважає, що даний позов задоволенню не підлягає (а. с. 32-36).

05.12.2023 року на адресу Печерського районного суду м. Києва від представника відповідача - адвоката Падалко О.Б. надійшла заява, в якій остання зазначає, що позовні вимоги не визнає та вважає їх безпідставними.

05.12.2023 року на адресу Печерського районного суду м. Києва від представника позивача - адвоката Сікорського О.Ф. надійшла заява, в якій останній зазначає, що позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити в повному обсязі.

Протокольними ухвалами Печерського районного суду м. Києва від 05.12.2023 року, приєднано до матеріалів справи відзив на позовну заяву, та, у зв`язку із неявкою учасників справи, згідно ч. 2 ст. 223 ЦПК України, розгляд справи було відкладено до 14.03.2024 року.

14.03.2024 року справу знято зі складу, у зв`язку із перебуванням головуючого судді на лікарняному, та судове засідання призначено на 13.05.2024 року.

13.05.2024 року справу знято зі складу, у зв`язку із перебуванням головуючого на онлайн підготовці суддів, яка організована Національною школою суддів України за місцем роботи, та судове засідання призначено на 24.06.2024 року.

24.06.2024 року на адресу Печерського районного суду м. Києва від представника відповідача - адвоката Падалко О.Б. надійшла заява про розгляд справи без її участі, в якій остання зазначила, що заперечує щодо задоволення позовних вимог в повному обсязі з підстав зазначених у відзиві.

24.06.2024 року на адресу Печерського районного суду м. Києва від представника позивача - адвоката Сікорського О.Ф. надійшла заява про розгляд справи без його участі, в якій останній зазначив, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі.

Протокольною ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 24.06.2024 року, у зв`язку із неявкою учасників справи, згідно ч. 2 ст. 223 ЦПК України, розгляд справи було відкладено до 26.09.2024 року.

В судове засідання 26.09.2024 року з`явились представник позивача та представник відповідача.

В судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги з викладених у позовній заяві підстав та просила їх задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні щодо задоволення позову заперечував з викладених у відзиві підстав та просив у позові відмовити.

Вислухавши вступне слово представника позивача, представника відповідача, всебічно та повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Суд встановив, що ОСОБА_3 є власником квартири АДРЕСА_1 , що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за заповітом, виданим державним нотаріусом Шостої Київської державної нотаріальної контори Ларіною О.В., номер спадкової справи № 323/04, зареєстрована в реєстрі за № 1с-762 (а. с. 11).

Відповідно до відповіді з Єдиного державного демографічного реєстру № 134769 від 30.06.2023 року, ОСОБА_4 зареєстрована в квартирі АДРЕСА_1 з 29.07.2015 року (а. с. 22-23).

З копії закордонного паспорту ОСОБА_4 вбачається, що остання 23.06.2022 року виїхала за межі України (а. с. 37-39).

На звернення позивача до Центру надання адміністративних послуг Печерської районної в м. Києва державної адміністрації про зняття з реєстрації місця проживання ОСОБА_4 справа № 68о88-00-01, останній отримав відповідь про відмову у знятті з реєстрації місця проживання (а. с. 16).

Статтею 40 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 15 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Як визначено у ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Згідно із ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

За змістом ч. 1, 2 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

При цьому, суд враховує правову позицію Верховного Суду, висловлену у постанові від 17.10.2018 у справі № 521/17805/16-ц, відповідно до якої згідно з положеннями ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення, будинку або квартири, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю.

При цьому, норма ст. 391 ЦК України не передбачає можливості визнавати особу такою, що втратила право на житлову площу.

Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Також Верховний Суд роз`яснив, що за порівняльним аналізом статей 383, 391, 405 ЦК України положення статей 383, 391 ЦК України передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності на жиле приміщення, будинку, квартиру тощо, від будь-яких осіб, у тому числі осіб, які не є і не були членами його сім`ї, а положення статті 405 ЦК України регулює взаємовідносини власника жилого приміщення та членів його сім`ї, у тому числі у випадку втрати права власності власником, припинення з ним сімейних відносин або відсутності члена сім`ї власника без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Так, відповідач не є членом сім`ї позивача та в квартирі АДРЕСА_1 , фактично не проживає.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

З наведеною нормою кореспондується п. 26 Правил реєстрації місця проживання, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 207 від 02.03.2016 року, якими встановлено, що зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі рішення суду, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про зняття з реєстрації місця проживання особи, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

Згідно ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Як визначено у ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ст. 78 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

В порушення обов`язку, встановленого ст. 81 ЦПК України, відповідачем не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження права на користування житловим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1 .

За таких обставин, позовні вимоги ОСОБА_3 про визнання ОСОБА_4 такою, що втратила право користування житловим приміщенням, є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Враховуюче викладене, керуючись ст. 40 Конституції України, ст. ст. 15, 16, 317, 319, 321, 391, 405 Цивільного кодексу України, ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», ст. ст. 3, 4, 12, 13, 19, 76-81, 133-141, 259, 263-265, 273, 274, 275, 278, 279, 354, 355, п.п. 15.5 п. 15 Розділу ХІІІ Перехідні положення Цивільного процесуального кодексу України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, - задовольнити.

Визнати ОСОБА_4 такою, що втратила право користування квартирою АДРЕСА_1 .

Позивач: ОСОБА_3 , АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідач: ОСОБА_4 , АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційні скарги на рішення подаються учасниками справи до Київського апеляційного суду через Печерський районний суд м. Києва, а з початку функціонування Єдиної інформаційно-телекомунікаційної системи безпосередньо до апеляційного суду, матеріали справи витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності Цивільним процесуальним кодексом України в редакції від 15.12.2017 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст судового рішення складений та підписаний 07.10.2024 року.

Суддя І.В. Григоренко