Справа № 466/7512/21
Провадження № 2/466/1692/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 жовтня 2024 року м. Львів

Шевченківський районний суд м.Львова

в складі: головуючого судді Ковальчука О.І.

з участю секретаря Хомляк О.П.

№466/7512/21

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові в порядку спрощеного провадження цивільну справу за позовною заявою публічного акціонерного товариства акціонерний банк «УКРГАЗБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором та договором застави

ВСТАНОВИВ :

17.08.2021 року представник ПАТ «УКРГАЗБАНК» Легезін О.Г. звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором та договором застави, в якому просить стягнути з відповідача на користь ПАТ «УКРГАЗБАНК» заборгованість за кредитним договором у розмірі 14759,57 гривень, штрафу за неналежне виконання умов договору застави щодо страхування предмету заставу в розмірі 3787,50 гривень та судового збору.

В обґрунтування позовних вимог позивач покликається на те, що 03 червня 2008 року між відкритим акціонерним товариством акціонерний банк «Укргазбанк», правонаступником прав і обов`язків якого є ПАТ АТ «УКРГАЗБАНК», (організаційно правову форму господарської діяльності товариства змінено в 2011 році на виконання вимог Закону України «Про акціонерні товариства») та ОСОБА_1 (надалі - позичальник), укладено кредитний договір №2203/1075 за умовами якого банк надав позичальнику кредит у сумі 61 080,00 гривень на строк з 03 червня 2008 року по 02 червня 2015 року зі сплатою процентів виходячи з 18,5 % річних.

За умовами пункту 1.5. кредитного договору, кредит надавався на придбання автомобіля марки CHEVROLET модель AVEO NC58U 2008 року випуску.

Пунктом 3.1.1.2 кредитного договору встановлено, що кредит надавався банком позичальнику шляхом перерахування з позичкового рахунку на поточний рахунок ТОВ «УкрАвтоЗАЗ-Сервіс».

Позивачем свої обов`язки за кредитним договором були виконані в повному обсязі 03 червня 2008 року.

Відповідно до пункту 3.3.1. кредитного договору, позичальник зобов`язався використати кредит на зазначені у п. 1.5. цього договору цілі та здійснити повернення кредиту, сплату процентів за його використання та всіх комісійних платежів у передбачені цим договором строки.

Пунктом 3.1.7. кредитного договору визначено, що банк зобов`язаний нараховувати за зобов`язаннями позичальника за період з дня одержання кредиту до дня його погашення.

Пункт 3.1.10 кредитного договору передбачає, що на залишок простроченої заборгованості за кредитом проценти нараховуються, виходячи із процентної ставки, зазначеної у п.1.1., І збільшеної на 1 (один) процент, починаючи з дня виникнення простроченої заборгованості.

Згідно до пункту 3.3.3. кредитного договору, позичальник здійснює повернення суми кредиту щомісячно з 1-го по 10-те число кожного місяця, в розмірі не менше 1/84 суми отриманого кредиту, що становить 727,14 грн., а останній платіж сплачується в сумі 727,38 гри. не пізніше 03 червня 2015 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 546 ЦК України встановлено, що виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

В забезпечення виконання зобов`язання за кредитним договором між банком та ОСОБА_1 було укладено договір застави №768, який посвідчено приватним нотаріусом Донецького міського нотаріального округу Мамоновою О.Е. 03 червня 2008 року, зареєстровано у реєстрі за 10484.

Предметом застави за вказаним договором є автомобіль марки СНЕVRОLЕТ моделі АVЕО NС5811 2008 року випуску, колір - оранжевий, реєстраційний номер НОМЕР_1 , який належить заставодавцю на підставі права власності.

Пунктом 3.3.4. договору застави визначено, що на період дії дійсного договору застрахувати заставне мано на його повну вартість за власний рахунок від всіх ризиків по даному виду страхування та виконувати всі умови кредитного договору при здійсненні страхування.

На момент подання цього позову, банком від відповідача не отримано будь-яких доказів укладання/дійсності договору страхування предмету застави та сплати страхових платежів за таким договором за останні три роки.

Пунктом 4.2. договору застави встановлено, що за невиконання чи неналежне виконання п.п.3.3.1.-3.3.8 дійсного договору заставодавець сплачує на користь заставодержателя штраф у розмірі 5% від заставної вартості предмета застави згідно п.2.3. дійсного договору.

Згідно до пункту 2.3. договору застави, предмет застави оцінено сторонами в 75 750,00 грн.

Відповідно до п. 4.4. договору застави встановлено, що строк позивної давності (включаючи вимоги стягнення неустойки) за цим договором становить три роки.

Враховуючи, що відповідач не надав до банку за останні три роки жодних доказів дійсності договору страхування предмету застави та сплати страхових платежів за таким договором, сума штрафу передбачена вищезазначеним пунктом складає 3 787,50 грн.

Окремо слід зауважити наступне, що статтею 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 02.09.2014р. №1669 встановлено, що на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов`язань за кредитним договорами та договорами позики з 14 квітня 2014р. громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилась антитерористична операція, а також юридичним особам та фізичним особам - підприємцям, що проводять (проводили) свою господарську діяльність на території населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилась антитерористична операція.

Банки та інші фінансові установи, а також кредитори зобов`язані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобов`язань за кредитним договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції.

За приписами вказаної статті, на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів саме на основну суму заборгованості із зобов`язань саме за кредитними договорами та договорами позики.

Штраф, який просить стягнути позивач з відповідача - це штраф за невиконання відповідачем умов договору іпотеки щодо страхування предмету іпотеки, який не є за своєю правовою природою ані кредитним договором, ані договором позики.

Таким чином, дія вказаної статті закону не застосовується до правовідносин сторін за договором іпотеки.

Відповідач тривалий час допускав порушення умов кредитного договору та договору застави.

Позивач з метою поновлення власних порушених прав та інтересів, скористався правом позасудового їх захисту та звернувся до приватного нотаріуса для вчинення виконавчого напису.

Так, відповідно до виконавчого напису, який був вчинений 17 листопада 2017 року приватним нотаріусом Слов`янського міського нотаріального округу Таранущенко В.М. та зареєстровано за номером 1997, пропонувалось задовольнити грошові вимоги позивача за вказаним кредитним договором в розмірі 25437.61грн. за рахунок коштів отриманих від реалізації вищезазначеного предмету застави.

В подальшому, вказаний виконавчий напис було пред`явлено до виконання, відкрито виконавче провадження.

Однак, Слов`янським міськрайонним судом Донецької області 20 травня 2020 року було ухвалено рішення по справі №243/12815/19 за позовом ОСОБА_1 до АБ «УКРГАЗБАНК», треті особи: приватний нотаріус Слов`янського міського нотаріального округу Таранушенко В.М., Слов`янський міський ВДВС ГТУЮ у Донецькій області про визнання вказаного виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, яким позов задоволено, постановою апеляційної інстанції від 13 січня 2021 року вказане рішення залишено без змін.

На даний час, відповідач свої зобов`язання за кредитним договором та договором застави не виконує в результаті чого утворилась прострочена заборгованість за зобов`язаннями по кредитному договору.

Так, загальна сума заборгованості відповідача за кредитним договором станом на 09 серпня 2021 року становить 14 759,58 грн. з яких: заборгованість по кредиту строкова - 0,00 грн.; заборгованість по кредиту прострочена - 8 178,98 грн.; заборгованість по процентах поточна - 0,00 грн.; заборгованість по процентах прострочена - 5 361,91 грн.; три проценти річних від простроченої суми боргу за останні три роки до подачі позову - 1 218,68 грн.

Позивач надав вказані кредитні кошти відповідачу, тим самим своєчасно та в повному обсязі виконав свої зобов`язання перед останнім згідно кредитного договору. Проте відповідач свої зобов`язання по поверненню кредиту та сплаті відсотків за користування кредитом належним чином не виконує.

З врахуванням вищевикладеного, банк змушений звернутися до суду.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова від 29 квітня 2024 року, заяву представника відповідача, адвоката Качмар А.І. про перегляд заочного рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 06.02.2023 року по справі №466/7512/21 за позовом публічного акціонерного товариства акціонерний банк «УКРГАЗБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором та договором застави - задоволено. Заочне рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 06.02.2023 року по справі №466/7512/21 за позовом публічного акціонерного товариства акціонерний банк «УКРГАЗБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором та договором застави - скасовано. Призначено судове засідання для розгляду справи по суті в порядку спрощеного провадження.

В судове засідання представник позивача не з`явився, у позовній заяві просив проводити розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження без його участі.

Відповідач у судове засідання не з`явилася, однак представник відповідача, адвокат Качмар А.І. надіслала заяву про застосування строку позовної давності та просила у задоволенні позову відмовити.

У відповідності до ч.2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд вважає за можливе розглянути дану справу у відсутності сторін без фіксування судового засідання технічними засобами.

З`ясувавши дійсні обставини справи, права та обов`язки сторін, перевіривши зібрані по справі матеріали, суд приходить до висновку, що позов не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Згідно з положеннями ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до вимог ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках.

Згідно з вимогами ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

У відповідності до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. При цьому дані докази повинні бути належними та достовірними, як це передбачено ст. ст. 77-79 ЦПК України.

Судом встановлено та підтверджено письмовими доказами наступне.

03 червня 2008 року між відкритим акціонерним товариством акціонерний банк «Укргазбанк», правонаступником прав і обов`язків якого є публічне акціонерне товариство акціонерний банк «УКРГАЗБАНК», (організаційно правову форму господарської діяльності товариства змінено в 2011 році на виконання вимог Закону України «Про акціонерні товариства») та ОСОБА_1 , укладено кредитний договір №2203/1075 за умовами якого банк надав позичальнику кредит у сумі 61 080,00 гривень на строк з 03 червня 2008 року по 02 червня 2015 року зі сплатою процентів виходячи з 18,5 % річних.

За умовами пункту 1.5. кредитного договору, кредит надавався на придбання автомобіля марки CHEVROLET модель AVEO NC58U 2008 року випуску.

Пунктом 3.1.1.2 кредитного договору встановлено, що кредит надавався банком позичальнику шляхом перерахування з позичкового рахунку на поточний рахунок ТОВ «УкрАвтоЗАЗ-Сервіс».

Позивачем свої обов`язки за кредитним договором були виконані в повному обсязі 03 червня 2008 року.

Відповідно до пункту 3.3.1. кредитного договору, позичальник зобов`язався використати кредит на зазначені у п. 1.5. цього договору цілі та здійснити повернення кредиту, сплату процентів за його використання та всіх комісійних платежів у передбачені цим договором строки.

Пунктом 3.1.7. кредитного договору визначено, що банк зобов`язаний нараховувати за зобов`язаннями позичальника за період з дня одержання кредиту до дня його погашення.

Пункт 3.1.10 кредитного договору передбачає, що на залишок простроченої заборгованості за кредитом проценти нараховуються, виходячи із процентної ставки, зазначеної у п.1.1., І збільшеної на 1 (один) процент, починаючи з дня виникнення простроченої заборгованості.

Згідно до пункту 3.3.3. кредитного договору, позичальник здійснює повернення суми кредиту щомісячно з 1-го по 10-те число кожного місяця, в розмірі не менше 1/84 суми отриманого кредиту, що становить 727,14 грн., а останній платіж сплачується в сумі 727,38 гри. не пізніше 03 червня 2015 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 546 ЦК України встановлено, що виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

В забезпечення виконання зобов`язання за кредитним договором між банком та ОСОБА_1 було укладено договір застави №768, який посвідчено приватним нотаріусом Донецького міського нотаріального округу Мамоновою О.Е. 03 червня 2008 року, зареєстровано у реєстрі за 10484.

Предметом застави за вказаним договором є автомобіль марки СНЕVRОLЕТ моделі АVЕО NС5811 2008 року випуску, колір - оранжевий, реєстраційний номер НОМЕР_1 , який належить заставодавцю на підставі права власності.

Пунктом 3.3.4. договору застави визначено, що на період дії дійсного договору застрахувати заставне майно на його повну вартість за власний рахунок від всіх ризиків по даному виду страхування та виконувати всі умови кредитного договору при здійсненні страхування.

На момент подання цього позову, банком від відповідача не отримано будь-яких доказів укладання/дійсності договору страхування предмету застави та сплати страхових платежів за таким договором за останні три роки.

Пунктом 4.2. договору застави встановлено, що за невиконання чи неналежне виконання п.п.3.3.1.-3.3.8 дійсного договору заставодавець сплачує на користь заставодержателя штраф у розмірі 5% від заставної вартості предмета застави згідно п.2.3. дійсного договору.

Згідно до пункту 2.3. договору застави, предмет застави оцінено сторонами в 75 750,00 грн.

Відповідно до п. 4.4. договору застави встановлено, що строк позивної давності (включаючи вимоги стягнення неустойки) за цим договором становить три роки.

Відповідач тривалий час допускав порушення умов кредитного договору та договору застави.

Позивач з метою поновлення власних порушених прав та інтересів, скористався правом позасудового їх захисту та звернувся до приватного нотаріуса для вчинення виконавчого напису.

Так, відповідно до виконавчого напису, який був вчинений 17 листопада 2017 року приватним нотаріусом Слов`янського міського нотаріального округу Таранущенко В.М. та зареєстровано за номером 1997, пропонувалось задовольнити грошові вимоги позивача за вказаним кредитним договором в розмірі 25 437.61 грн. за рахунок коштів отриманих від реалізації вищезазначеного предмету застави.

В подальшому, вказаний виконавчий напис було пред`явлено до виконання, відкрито виконавче провадження.

Однак, Слов`янським міськрайонним судом Донецької області 20 травня 2020 року було ухвалено рішення по справі №243/12815/19 за позовом ОСОБА_1 до АБ «УКРГАЗБАНК», треті особи: приватний нотаріус Слов`янського міського нотаріального округу Таранушенко В.М., Слов`янський міський ВДВС ГТУЮ у Донецькій області про визнання вказаного виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, яким позов задоволено, постановою апеляційної інстанції від 13 січня 2021 року вказане рішення залишено без змін.

На даний час, відповідач свої зобов`язання за кредитним договором та договором застави не виконує в результаті чого утворилась прострочена заборгованість за зобов`язаннями по кредитному договору.

Так, загальна сума заборгованості відповідача за кредитним договором станом на 09 серпня 2021 року становить 14 759,58 грн. з яких: заборгованість по кредиту строкова - 0,00 грн.; заборгованість по кредиту прострочена - 8 178,98 грн.; заборгованість по процентах поточна - 0,00 грн.; заборгованість по процентах прострочена - 5 361,91 грн.; три проценти річних від простроченої суми боргу за останні три роки до подачі позову - 1 218,68 грн.

Відповідно до вимог ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. ст. 525, 526 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом, а зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК.

Згідно ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ч.2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Однак, суд враховує подання представником відповідача заяви від 04.06.2024 року про застосування строку позовної давності.

Відповідно до ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

ЄСПЛ, практика якого є обов`язковою для застосування національними судами, зауважує, що "позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до відповідальності у суді після закінчення певного періоду часу після вчинення правопорушення. Періоди позовної давності, які є звичним явищем у національних правових системах Договірних держав, переслідують декілька цілей, що включають гарантування правової визначеності й остаточності та запобігання порушенню прав відповідачів, які могли би бути ущемлені у разі, якщо би було передбачено, що суди ухвалюють рішення на підставі доказів, які могли стати неповними внаслідок спливу часу" (див. mutatis mutandis рішення у справах "ВАТ "Нафтова компанія "Юкос" проти Росії" від 20 вересня 2011 року ("OAO Neftyanaya Kompaniya Yukos v. Russia", заява N 14902/04, § 570), "Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства" від 22 жовтня 1996 року ("Stubbings and Others v. the United Kingdom", заяви N 22083/93 і N 22095/93, § 51)).

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Статтею 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

При цьому початок перебігу позовної давності пов`язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними подіями (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України).

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Так, за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п`ята статті 261 ЦК України).

За статтею 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, комісії, накладення стягнення на заставлене майно тощо).

Отже, судом встановлено, що у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем взятих на себе зобов`язань щодо погашення кредиту, ПАТ АТ «УКРГАЗБАНК» мав право від дня завершення строку дії кредитного договору - 02.06.2016 (а.с.15) та протягом наступних трьох років, звернутися до суду з позовом за захистом свого порушеного права, однак, позовну заяву подано до суду лише 17.08.2021. Таким чином, суд доходить висновку, що строк позовної давності сплив 03.06.2019 року.

Згідно ч. 5 ст. 267 ЦК України якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. Представник позивача надіслав клопотання про поновлення пропущеного з поважних причин строку позовної давності.

Однак суд приходить до висновку, що відсутні підстави вважати, що строки позовної давності пропущені з поважних причин, а тому в поновленні строку позовної давності щодо стягнення заборгованості необхідно відмовити.

Згідно з вимогами ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Стаття 12 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Отже, враховуючи, що кредитний договір №2203/1075 укладено 03.06.2008 року, згідно поданого розрахунку заборгованості останній платіж відповідачем здійснено 07.07.2014 року, кредит видавався на строк до 02.06.2015 року, строк дії кредитного договору до 02.06.2016 року, а з позовом до суду за захистом своїх прав та інтересів банк звернувся лише 17.08.2021 року, то суд дійшов до висновку, що позивач пропустив трирічний строк звернення до суду (позовну давність), визначений статтею 257 ЦК України, що є підставою для відмови в задоволенні позову.

Згідно із частинами 3,4 статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 07 листопада 2018 року у справі № 372/1036/15-ц (провадження № 14-252цс18) зроблено висновок, «що виходячи з вимог статті 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстави його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності за відсутності поважних причин її пропущення, наведених позивачем. Відмова в задоволенні позову у зв`язку з відсутністю порушеного права із зазначенням в якості додаткової підстави для відмови в задоволенні позову спливу позовної давності не відповідає вимогам закону».

Разом з тим, відповідно до п.11 постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі», встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього.

У відповідності до п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі», враховуючи принцип безпосередності судового розгляду, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в судовому засіданні.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини в справі «Ващенко проти України» (Заява № 26864/03) від 26 червня 2008 року зазначено, що принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін.

Згідно зі ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Таким чином, виходячи із заявлених позовних вимог, встановлених обставин справи, системного аналізу положень чинного законодавства, наявність заяви представника відповідача про застосування строку позовної давності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню у зв`язку з спливом строку позовної давності, а отже з урахуванням викладеного, суд відмовляє у задоволення позовних вимог.

За умовами ч. 1 ст. 141 ЦК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи, що суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову, судові витрати, понесені позивачем відшкодуванню не підлягають.

Керуючись ст.ст.13,76,81-83,89,95,141,247,223,253,256,257,261,263-265,266,267,268, 273 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ :

у задоволенні позовної заяви публічного акціонерного товариства акціонерний банк «УКРГАЗБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором та договором застави відмовити у зв`язку з спливом строку позовної давності.

Позивач: ПАТ АБ «УКРГАЗБАНК», адреса місцезнаходження: 03087, м. Київ, вул.Єреванська,1, поштова адреса: 01004, м. Київ, вул. Червоноармійська, 39, .

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_1 , адреса фактичного місця проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Рішення може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Львівського апеляційного суду.

Текст рішення складено та підписано 03.10.2024 року.

Суддя О. І. Ковальчук