ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 травня 2024 року

м. Черкаси

Справа № 711/9153/23
Провадження № 22-ц/821/794/24
Категорія: 305000000

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої: Карпенко О.В.

суддів: Бородійчука В.Г., Василенко Л.І.

за участю секретаря: Мунтян К.С.

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1

відповідач: ОСОБА_2

третя особа: Державний нотаріус Третьої Черкаської нотаріальної контори Ворона Ірина Вікторівна

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Осадчого Олега Васильовича на рішення Придніпровського районного суду м.Черкаси від 05 березня 2024 року (ухваленого під головуванням судді Скляренко В.М. в приміщенні Придніпровського районного суду м.Черкаси, повний текст рішення виготовлено 12 березня 2024 року) у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Державний нотаріус Третьої Черкаської нотаріальної контори Ворона Ірина Вікторівна про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу,-

в с т а н о в и в :

Короткий зміст позовних вимог

08 грудня 2023 року ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_2 , третя особа: Державний нотаріус Третьої Черкаської нотаріальної контори Ворона І.В. про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу.

В обґрунтування позову зазначила, що вона з 2003 року проживала разом з ОСОБА_3 однією сім`єю, як чоловік та дружина, вони вели спільне господарство, мали спільний бюджет, але шлюб не реєстрували, оскільки в цьому не було потреби.

Після смерті ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_3 року, вказує позивачка, вона звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, до складу якої входить квартира, що належала померлому на праві приватної власності.

Натомість нотаріус виніс постанову про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, оскільки відсутні документи, які підтверджують наявність в позивачки права на спадкування.

ОСОБА_1 вказує, що упомерлого ОСОБА_3 є син ОСОБА_2 , однак останній не спілкувався з батьком та протягом тривалого часу проживає на тимчасово окупованій території України в АР Крим.

За таких обставин, позивачка позбавлена можливості в інший спосіб, аніж судовий, підтвердити факт її проживання з померлим ОСОБА_3 однією сім`єю не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини та наявність в неї права на спадкування за законом (четверта черга спадкування) після смерті останнього, а тому вона звернулась до суду з даним позовом до сина померлого, в якому просить суд встановити факт, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , постійно проживали однією сім`єю як жінка та чоловік без реєстрації шлюбу в період часу з 2003 року до ІНФОРМАЦІЯ_3 року.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Придніпровського районного суду м.Черкаси від 05 березня 2024 року у задоволенні позову- відмовлено.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що позовні вимоги пред`явлені до неналежного відповідача, оскільки належним відповідачем за даними позовними вимогами є Черкаська міська рада. Відповідач ОСОБА_2 не є належним відповідачем в даному випадку, оскільки не подавав у встановлений законом строк заяви про прийняття спадщини після смерті свого батька, а відтак, на підставі ч. 1 ст. 1272 ЦК України вважається таким, що не прийняв її.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі, поданій 27 березня 2024 року через систему «Електронний суд», представник ОСОБА_1 - адвокат Осадчий О.В., вважаючи оскаржуване рішення незаконним і необгрунтованим, винесеним із порушенням норм процесуального права, при неправильному і неповному встановленні обставин справи, просив суд апеляційної інстанції скасувати рішення Придніпровського районного суду м.Черкаси від 05 березня 2024 року та постановити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга, зокрема, мотивована тим, що місцевий суд прийшов до помилкового висновку про те, що ОСОБА_2 є неналежним відповідачем у даній справі. Так, скаржник стверджує, що судом не враховано обставину запровадження 24.02.2022 року воєнного стану на всій території України.

ОСОБА_2 , який є спадкоємцем першої черги, на момент смерті батька ОСОБА_3 постійно проживав на тимчасово окупованій території Автономної Республіки Крим. Вважаючи його належним відповідачем по справі, позивач виходив з того, що у разі деокупації АР Крим або його переміщення на підконтрольну Україні територію, ОСОБА_2 не позбавлений можливості звернутися до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті свого батька та, відповідно, ставити питання про поновлення строку на її прийняття.

Особа, що подала апеляційну скаргу вважає, що ОСОБА_2 є належним відповідачем у даній справі.

Відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив.

Фактичні обставини справи

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 15.04.1969 року зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , - що підтверджується відомостями з Єдиного державного демографічного реєстру (а.с. 39).

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з 07.03.2007 року був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , - що підтверджується листом департаменту «Центр надання адміністративних послуг» Черкаської міської ради від 06.02.2023 №1485-01-10.

Згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 у ОСОБА_3 був син - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с. 33).

ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_3 помер у м. Черкаси, що підтверджується відповідним свідоцтвом про смерть /а.с. 19/. Після смерті ОСОБА_3 залишилась спадщина у вигляді нерухомого майна (квартира за адресою: АДРЕСА_2 ), яка належала померлому на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу від 28.02.2007р. (а.с. 11).

Реєстрація факту смерті ОСОБА_3 та організація його поховання здійснені позивачкою, про що свідчать документи про організацію поховання /а.с. 23-30/ та витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про смерть для отримання допомоги на поховання від 11.11.2022р. (а.с. 9).

Після смерті ОСОБА_3 за заявою ОСОБА_1 від 03.01.2023р. у Третій Черкаській державній нотаріальній конторі було заведено спадкову справу №02/2023. Окрім заявниці, інші особи не подавали заяв про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 . Зазначені обставини підтверджуються відомостями із Спадкового реєстру та матеріалами спадкової справи №02/2023, заведеної у Третій черкаській державній нотаріальній конторі.

08.11.2023р. державний нотаріус Третьої черкаської державної нотаріальної контори Ворона І.В. винесла постанову про відмову у видачі позивачці ОСОБА_1 свідоцтва про право на спадщину за законом на квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , яка обґрунтована відсутністю документів, що підтверджують родинні та інші відносини між померлим ОСОБА_3 та позивачкою (а.с. 12).

Позиція Черкаського апеляційного суду

Згідно зі ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов до наступних висновків.

Мотиви, з яких виходить Апеляційний суд, та застосовані норми права

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. (ч.1 та ч. 2 ст. 367 ЦПК України).

За змістом статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване судове рішення повною мірою не відповідає.

Судом встановлюються факти, які мають юридичне значення, а саме суд встановлює обставини, з якими пов`язуються виникнення, зміна, чи припинення правовідносин.

Згідно з п. 5 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу за таких умов: має місце спільне проживання чоловіка та жінки однією сім`єю, термін спільного проживання (не менше п`яти років); мета встановлення факту (розподіл спільно набутого майна, спадкування за законом), крім того, важливою складовою є відсутність спору про право.

Згідно з роз`яснень, викладених у пункті 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш ніж п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК України про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

ОСОБА_1 заявила, що встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу їй необхідно для прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 .

Відповідно до статті 1216 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно зі статтею 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до частини третьої статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Отже, для підтвердження прийняття спадщини має значення встановлення факту постійного проживання спадкоємця за законом чи заповітом із спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Згідно з частиною першою статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

Незалежно від часу прийняття спадщини, вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п`ята статті 1268 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Проте, відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (частина третя статті 1296 ЦК України).

Отже, спадкові права є майновим об`єктом цивільного права, оскільки вони надають спадкоємцям можливість успадкувати майно (прийняти спадщину), але право розпорядження нею виникає після оформлення успадкованого права власності у встановленому законом порядку.

Відповідно до ст.1258 ЦК України встановлено черговість спадкування за законом. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від спадкування, неприйняття ними спадщини, відмови від її прийняття .

Відповідно до ст.1264 ЦК України лише у четверту чергу отримують право на спадкування особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_5 помер ОСОБА_3 , що підтверджується відповідним свідоцтвом про смерть.

Після смерті ОСОБА_3 залишилась спадщина у вигляді нерухомого майна (квартира за адресою: АДРЕСА_2 ), яка належала померлому на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу від 28.02.2007р.

Також позивачці відомо, що померлий ОСОБА_3 має сина - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 ,, що встановлено згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , який проживає на тимчасово окупованій території України - АР Крим, м. Севастополь.

Вирішуючи питання про належність складу учасників у даній справі, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_2 не є належним учасником справи, оскільки у встановлений законом строк заяви про прийняття спадщини не подав, а відтак, на підставі ч. 1 ст. 1272 ЦК вважається таким, що не прийняв її.

Разом з тим, колегія апеляційного суду з такими твердженнями суду першої інстанції погодитись не може, з огляду на наступне.

Як вже зазначалось вище та визнається учасниками справи, відповідач ОСОБА_2 перебуває на тимчасово окупованій території України - АДРЕСА_3 .

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» тимчасово окупована російською федерацією територія України є невід`ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Правовий статус тимчасово окупованої території, а також правовий режим на тимчасово окупованій території визначаються цим Законом, іншими законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, принципами та нормами міжнародного права.

Тимчасова окупація російською федерацією територій України, визначених частиною першою статті 3 цього Закону, незалежно від її тривалості, є незаконною і не створює для російської федерації жодних територіальних прав.

Автономна Республіка Крим та місто Севастополь є тимчасово окупованими російською федерацією з 20 лютого 2014 року.

У відповідності до вимог ч. 2 ст. 4 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» правовий режим тимчасово окупованої території передбачає особливий порядок забезпечення прав і свобод громадян України, які проживають на тимчасово окупованій території.

Суд першої інстанції, прийшовши до висновку про те, що ОСОБА_2 є неналежним учасником справи, не врахував, що неподання ним заяви про прийняття спадщини у визначені законом строки обумовлено певними об`єктивними перешкодами у реалізації такого права, зокрема окупацією АР Крим та запровадженням на території України з 24 лютого 2022 року воєнного стану на всій території України.

Зважаючи на обставини саме даної справи, очевидним є те, що ОСОБА_2 після деокупації АК Крим або ж у разі виїзду на підконтрольну Україні територію потенційно матиме можливість поновити строк на прийняття ним спадщини, що відкрилась після смерті його батька - ОСОБА_3 .

Таким чином, колегія суддів встановивши, що ОСОБА_2 є спадкоємцем першої черги спадкування після смерті ОСОБА_3 , вважає, що вирішення даного спору безумовно вплине на його права та інтереси, а відтак останній є належним відповідачем у справі.

Одночасно, апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що Черкаська міська рада у даній справі також повинна бути залучена до участі у справі, в якості співвідповідача, оскільки за вірними висновками місцевого суду, право територіальної громади міста Черкаси на набуття у власність в порядку, передбаченому ст. 1277 ЦКУкраїни спадкового майна, яке входить до складу спадщини після смерті ОСОБА_3 , залежить від існування та доведеності позивачкою ОСОБА_1 факту її проживання із ОСОБА_3 однією сім`єю не менше п`яти років до моменту його смерті.

Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності (ч. 3 ст. 13 ЦПК України).

Згідно ст. 48 ЦПК України, сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава.

Зі змісту положень ст. 48 ЦПК України вбачається, що відповідачем є особа, яка має безпосередній зв`язок зі спірними матеріальними правовідносинами та, на думку позивача, порушила, не визнала або оспорила його права, свободи чи інтереси.

Відповідно до ст. 51 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача.

Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі.

Після спливу строків, зазначених у ч.ч. 1, 2 цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача.

Про залучення співвідповідача чи заміну неналежного відповідача постановляється відповідна ухвала. За клопотанням нового відповідача або залученого співвідповідача розгляд справи починається спочатку.

Визначення відповідачів, предмету та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи (такі висновки викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц; від 20 червня 2018 року у справі № 308/3162/15-ц; від 21 листопада 2018 року у справі № 127/93/17-ц; від 12 грудня 2018 року у справі № 570/3439/16-ц; від 12 грудня 2018 року у справі № 372/51/16-ц, від 15 травня 2019 року у справах №№552/91/18, 554/9144/17).

Тобто, відповідач - це особа, яка, на думку позивача, порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача. Відповідач залучається до справи у зв`язку з позовною вимогою, яка пред`являється до нього.

Матеріали справи дають підстави стверджувати, що у даній справі належними відповідачами є ОСОБА_2 та Черкаська міська рада, оскільки вирішення даного спору безумовно вплине на права та обов`язки вказаних осіб.

Оскільки позивачка у цій справі клопотань про залучення до участі у справі іншої особи як співвідповідача не заявляла, тому суд позбавлений можливості залучити до участі в справі іншу особу, як співвідповідача.

За викладених обставин та зважаючи на те, що місцевий суд прийшов до помилкового висновку про неналежний суб`єктний склад учасників справи щодо відповідача ОСОБА_2 , судова колегія приходить до висновку про зміну мотивувальної частини рішення Придніпровського районного суду м.Черкаси від 05 березня 2024 року в редакції даної постанови.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до положень п.1 та п.4 ч.1 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Керуючись ст.ст. 258,374, 376, 381- 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Осадчого Олега Васильовича - задовольнити частково.

Рішення Придніпровського районного суду м.Черкаси від 05 березня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Державний нотаріус Третьої Черкаської нотаріальної контори Ворона Ірина Вікторівна про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу - змінити, виклавши мотивувальну частину рішення в редакції цієї постанови.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення, в порядку та за умов, визначених ЦПК України.

Головуюча О.В. Карпенко

Судді В.Г. Бородійчук

Л.І. Василенко

/повний текст постанови суду виготовлений 13 травня 2024 року/