Справа № 242/601/24
Провадження № 2-к/0203/1/2024
УХВАЛА

17 грудня 2024 року Кіровський районний суд м. Дніпропетровська в залі суду в м. Дніпрі у складі:

головуючого судді - Ханієвої Ф.М.,

за участю секретаря судового засідання - Клімової Н.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за клопотанням ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Лиска Павло Олександрович, заінтересована особа: боржник - ОСОБА_2 , про визнання на території України рішення іноземного суду,

ВСТАНОВИВ:

03.10.2024 року до Кіровського районного суду м. Дніпропетровська для продовження розгляду справи на підставі постанови Дніпровського апеляційного суду від 11.09.2024 року надійшли матеріали цивільної справи за клопотанням ОСОБА_1 (далі - заявник, стягувач, ОСОБА_1 ), в інтересах якої діє адвокат Лиска Павло Олександрович (далі - представник заявника), заінтересована особа: боржник - ОСОБА_2 (далі - заінтересована особа, боржник, ОСОБА_2 ), про визнання на території України рішення іноземного суду, в якому заявник просить суд:

- визнати на території України рішення місцевого суду Гамбурга-Гарбурга в м. Гамбург Федеративної Республіки Німеччини у сімейній справі №637 F 158/22 від 14.12.2022 року (дата засвідчення рішення 20.03.2023 року), яким право на проживання спільної неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , передається ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

В обґрунтування вимог клопотання представник заявника зазначив, що рішенням місцевого суду Гамбурга-Гарбурга в м. Гамбург Федеративної Республіки Німеччини у сімейній справі №637 F 158/22 від 14.12.2022 року (дата засвідчення рішення 20.03.2023 року) судом було вирішено (п. 1): право на проживання спільної неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , передається заявниці. Як пояснив представник заявника, вказане рішення суду ухвалене 14.12.2022 року, тобто зі спливом 12-ти денного строку від моменту, коли ОСОБА_2 02.12.2022 року без згоди матері забрав дитину зі школи та не повернув її до матері. Увесь цей час місце проживання, місце перебування дитини було невідоме, ОСОБА_2 вчиняв заходи щодо переховування дитини, порушуючи рішення суду та не виконуючи його. ОСОБА_1 має на меті забрати дитину у ОСОБА_2 у порядку та у спосіб, визначені чинним законодавством після визнання рішення іноземного суду на території України. Факт перебування дитини в Україні підтверджується, зокрема, відповідями з Державної прикордонної служби України від 30.12.2022 року та від 05.01.2023 року, коли ОСОБА_1 шукала дитину, як на території ЄС, так і за її межами.

З огляду на викладене, заявник звернулась до суду з клопотанням про визнання на території України рішення іноземного суду.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 07.10.2024 року, судову справу №242/601/24, провадження №2-к/0203/1/2024, було розподілено головуючому судді - Ханієвій Ф.М., та передано канцелярією суду - 15.10.2024 року.

16.10.2024 року в порядку ст. 473 ЦПК України суд повідомив боржнику (заінтересованій особі): ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , про те, що у провадженні суду перебуває цивільна справа №242/601/24, провадження №2-к/0203/1/2024, за клопотанням ОСОБА_1 , заінтересована особа: ОСОБА_2 , про визнання на території України рішення іноземного суду. Суд, відповідно до положень ч. 1 ст. 473 ЦПК України, також запропонував боржнику у місячний строк подати можливі заперечення проти цього клопотання у письмовій формі або письмово повідомити суд про відмову від подання таких заперечень, а також роз`яснив його право ознайомитися з матеріалами цивільної справи у встановленому законом порядку у приміщенні суду у робочий час.

У встановлений законом строк боржник не надав суду можливі заперечення проти клопотання у письмовій формі та письмово не повідомив суд про відмову від подання таких заперечень.

Ухвалою суду від 18.11.2024 року було прийнято до свого провадження клопотання та призначено справу до судового розгляду.

Судове засідання з розгляду клопотання було призначене судом на 17.12.2024 року о 16:00 годині, в яке учасники справи не з`явились, належним чином були повідомлені про час, дату та місце розгляду справи.

16.12.2024 року через «Електронний суд» надійшло клопотання представника заявника, в якому він просив суд: забезпечити проведення судових засідань, в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду на базі системи EASYCON з використанням власних технічних засобів. Проте ухвалою суду від 16.12.2024 року було залишено без розгляду клопотання представника заявника ОСОБА_1 - ОСОБА_5 про проведення судового засідання в режимі відеоконференції в цивільній справі на підставі положень ст. ст. 126, 127, 212 ЦПК України. При цьому представник заявника не подав до суду будь-яких інших заяв чи клопотань щодо участі у судовому засіданні, в тому числі про відкладення (перенесення) розгляду клопотання, відповідно до вимог ст. 473 ЦПК України.

Боржник 17.12.2024 року до початку судового засідання подав до суду клопотання про ознайомлення з матеріалами справи та ознайомився з матеріалами справи - 17.12.2024 року, про що залишив розписку, проте причини неявки у судове засідання 17.12.2024 року суду не повідомив, не подав до суду будь-яких заяв чи клопотань щодо участі у судовому засіданні, в тому числі про відкладення (перенесення) розгляду клопотання, відповідно до вимог ст. 473 ЦПК України.

Відповідно до вимог частин 4, 5 статті 473 ЦПК України, розгляд клопотання про визнання рішення іноземного суду, що не підлягає примусовому виконанню, проводиться суддею одноособово у відкритому судовому засіданні.

Неявка без поважних причин у судове засідання заінтересованих осіб або їх представників, стосовно яких суду відомо про своєчасне вручення їм повістки про виклик до суду, не є перешкодою для розгляду клопотання, якщо будь-якою із заінтересованих осіб не було порушено питання про перенесення його розгляду.

Суд на підставі положень ст. ст. 128, 223, 473, ч. 2 ст. 247 ЦПК України суд розглянув справу за відсутності учасників справи за наявними в матеріалах справи письмовими доказами та без фіксування судового процесу технічними засобами.

Суд, вивчивши матеріали клопотання, проаналізувавши норми ЦПК України, доходить таких висновків.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , є батьками малолітньої доньки - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження дитини від 23.12.2022 року, серії НОМЕР_1 (а.с.21).

Відповідно до належним чином засвідченої копії рішення місцевого суду Гамбурга-Гарбурга в м. Гамбург Федеративної Республіки Німеччини у сімейній справі №637 F 158/22 від 14.12.2022 року (дата засвідчення рішення 20.03.2023 року), місцевий суд Гамбурга-Гарбурга 14.12.2022 року вирішив у вигляді тимчасової ухвали: право на проживання спільної неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , передається заявниці. Заявниця у справі: ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , відповідач у справі: ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , інші учасники: дитина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Це рішення оскарженню не підлягає.

Відповідно до відповіді Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України від 31.12.2022 року за вих. №91-41165/0/15-22-Вих., наданої у відповідь на адвокатський запит №б/н від 28.12.2022 року, за інформацією, наявною у Базі даних, щодо перетинання державного кордону України, лінії розмежування з тимчасово окупованою територією України у період з 01.01.2022 року по 09:05 годину 30.12.2022 року малолітньою особою - ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 : дата перетину: 04.08.2022 року - у напрямку: виїзд у супроводі матері, 03.12.2022 року - у напрямку в`їзд; іншої інформації немає.

Відповідно до відповіді Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України від 05.01.2023 року за вих. №91-544/18/23-Вих., наданої у відповідь на адвокатський запит №б/н від 03.01.2023 року, за інформацією, наявною у Базі даних, щодо перетинання державного кордону України, лінії розмежування з тимчасово окупованою територією України у період з 01.01.2022 року по 08:00 годину 21.12.2022 року малолітньою особою - ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 : дата перетину: 04.08.2022 року - у напрямку: виїзд у супроводі матері, 03.12.2022 року - у напрямку в`їзд; іншої інформації немає.

Суд зазначає, що відповідно до положень статті 81 Закону України «Про міжнародне приватне право» 23 червня 2005 року №2709-IV, в Україні можуть бути визнані та виконані рішення іноземних судів у справах, що виникають з цивільних, трудових, сімейних та господарських правовідносин, вироки іноземних судів у кримінальних провадженнях у частині, що стосується відшкодування шкоди та заподіяних збитків, а також рішення іноземних арбітражів та інших органів іноземних держав, до компетенції яких належить розгляд цивільних і господарських справ, що набрали законної сили, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті.

В Україні не можуть бути визнані та виконані рішення іноземних судів у справах щодо стягнення заборгованості з підприємства оборонно-промислового комплексу на користь юридичної особи держави-агресора та/або держави-окупанта або юридичної особи з іноземними інвестиціями чи іноземного підприємства держави-агресора та/або держави-окупанта.

Відповідно до роз`яснень, викладених у пункті 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами клопотань про визнання й виконання рішень іноземних судів та арбітражі і про скасування рішень, постановлених у порядку міжнародного комерційного арбітражу на території України» від 24 грудня 1999 року за №12, не потребують виконання рішення про: визнання прав; оголошення банкрутом; визнання недійсними певних актів; визнання, оспорювання батьківства; позбавлення батьківських прав; розірвання шлюбу; встановлення фактів, що мають юридичне значення; усиновлення; визнання фізичної особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

Згідно зі статтею 82 Закону України «Про міжнародне приватне право», визнання та виконання рішень, визначених у статті 81 цього Закону, здійснюється у порядку, встановленому законом України.

Статтею 471 ЦПК України визначено, що рішення іноземного суду, що не підлягає примусовому виконанню, визнається в Україні, якщо його визнання передбачено міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності.

Відповідно до частини 2 статті 462 ЦПК України, у разі якщо визнання та виконання рішення іноземного суду залежить від принципу взаємності, вважається, що він існує, оскільки не доведено інше.

Частиною 2 статті 11 Закону України «Про міжнародне приватне право» передбачено, що якщо застосування права іноземної держави залежить від взаємності, то вважається, що воно існує, оскільки не доведено інше.

Між Україною та Федеративною Республікою Німеччина міжнародні договори про правову допомогу і правові відносини у цивільних і сімейних справах не укладалися, а тому визнання та виконання рішення іноземного суду залежить від принципу взаємності.

Таким чином, принцип взаємності означає, що рішення суду певної держави повинно визнаватись та виконуватись в Україні, якщо тільки немає доказів того, що рішення українських судів не визнаються і не можуть бути виконані на території такої держави.

Відповідно до частини 6 статті 473 ЦПК України, за наслідками розгляду клопотання, а також заперечення у разі його надходження суд постановляє ухвалу про визнання в Україні рішення іноземного суду та залишення заперечення без задоволення або про відмову у задоволенні клопотання про визнання рішення іноземного суду, що не підлягає примусовому виконанню.

У статті 472 ЦПК України зазначено, що клопотання про визнання рішення іноземного суду, що не підлягає примусовому виконанню, подається заінтересованою особою до суду в порядку, встановленому статтями 464-466 цього Кодексу для подання клопотання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду, з урахуванням особливостей, визначених цією главою.

До клопотання про визнання рішення іноземного суду, що не підлягає примусовому виконанню, додаються такі документи: засвідчена в установленому порядку копія рішення іноземного суду, про визнання якого порушується клопотання; офіційний документ про те, що рішення іноземного суду набрало законної сили, якщо це не зазначено в самому рішенні; засвідчений відповідно до законодавства переклад перелічених документів українською мовою або мовою, передбаченою міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно з пунктом 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року за №12 «Про практику розгляду судами клопотань про визнання й виконання рішень іноземних судів та арбітражі і про скасування рішень, постановлених у порядку міжнародного комерційного арбітражу на території України», клопотання про визнання й виконання рішень іноземних судів (арбітражів) суд розглядає у визначених ними межах і не може входити в обговорення правильності цих рішень по суті, вносити до останніх будь-які зміни.

Аналіз викладеного вище вказує, що рішення місцевого суду Гамбурга-Гарбурга в м. Гамбург Федеративної Республіки Німеччини у сімейній справі №637 F 158/22 від 14.12.2022 року (дата засвідчення рішення 20.03.2023 року) набрало законної сили станом на дату ухвалення рішення суду - 14.12.2022 року, у рішенні зазначено, що рішення оскарженню не підлягає, а також рішення надано суду з апостилем та нотаріально засвідченим перекладом з німецької мови на українську мову. Суду не надано доказів того, що станом на 17.12.2024 року в Україні ухвалювалося рішення у спорі між тими самими сторонами, з того самого предмету і за тих самих підстав, а також того, що у провадженні судів України є порушена справа у спорі між тими самими сторонами, з того самого предмету і з тих самих підстав.

Як вказала заявник, визнання рішення іноземного суду в Україні необхідне їй з метою реалізації права на проживання їх спільної з ОСОБА_2 малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з матір`ю, та яка має на меті забрати дитину у ОСОБА_2 у порядку і спосіб, визначені чинним законодавством.

З огляду на викладене вище, суд вважає за необхідне задовольнити у повному обсязі вимоги клопотання ОСОБА_1 про визнання на території України рішення іноземного суду, що не підлягає примусовому виконанню.

Керуючись ст. ст. 13, 260, 261, 263, 471-473 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Клопотання ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Лиска Павло Олександрович, заінтересована особа: боржник - ОСОБА_2 , про визнання на території України рішення іноземного суду - задовольнити повністю.

Визнати на території України рішення іноземного суду, а саме: рішення місцевого суду Гамбурга-Гарбурга в м. Гамбург Федеративної Республіки Німеччини у сімейній справі №637 F 158/22 від 14.12.2022 (дата засвідчення рішення 20.03.2023), яким право на проживання спільної неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , передається ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яке набрало законної сили 14.12.2022 року.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена в апеляційному порядку безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складання. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Повний текст ухвали суду складений 17.12.2024 року.

Суддя Ф.М. Ханієва