Справа № 446/2672/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"06" березня 2024 р. м. Самбір

Самбірський міськрайонний суд Львівської області у складі:

головуючого судді Кущ Т.М.,

при секретарі судового засідання Роман Л.І.,

за відсутності осіб, які повинні брати участь у справі,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Самбірського міськрайонного суду Львівської області цивільну справу в порядку спрощеного провадження з повідомленням сторін без їх виклику за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» (далі ТзОВ «Споживчий центр») до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості , -

В С Т А Н О В И В :

На підставі частини 6 статті 259 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) в судовому засіданні 06 березня 2024 року проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

15 листопада 2023 року через підсистему Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи «Електронний суд»ТзОВ «Споживчий центр» в особі свого представника Чмира М.П. звернулося до Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області з позовом до ОСОБА_1 , в якому заявлена вимога про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що між ТзОВ «Споживчий центр» та відповідачем ОСОБА_1 30 березня 2023 року на підставі поданої Заявки було укладено кредитний договір №30.03.2023-100003005 (далі Кредитний договір), згідно з яким останній отримав грошові кошти в сумі 8000 грн. 00 коп. на строк 42 дні з дати його надання, з датою повернення (виплати) кредиту 10 травня 2023 року, зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 2% за один день користування кредитом протягом періоду «Економ» та в розмірі 3% за один день користування кредитом протягом періоду «Стандарт».Станом на 20 жовтня 2023 року сума заборгованості складає 16960 грн. 00 коп., де заборгованість по тілу кредиту 8000 грн. 00 коп. та заборгованість по процентам 8960 грн. 00 коп.. Відповідач ОСОБА_1 в добровільному порядку не вжив заходів щодо погашення заборгованості, у зв`язку з чим позивач ТзОВ «Споживчий центр» вимушене було звернутись до суду із вищевказаним позовом. Крім того, у заяві позивач прохав стягнути з ОСОБА_1 суму понесених судових витрат у розмірі 2147 грн. 20 коп. (а.с.1-7).

Ухвалою Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області від 16 листопада 2023 року цивільну справу за вищевказаним позовом передано для розгляду за підсудністю до Самбірського міськрайонного суду Львівської області (а.с.59).

30 листопада 2023 року справа надійшла на адресу Самбірського міськрайонного суду Львівської області (а.с.61).

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 30 листопада 2023 року дану справу передано судді Кущ Т.М. (а.с.62).

Ухвалою Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 01 грудня 2023 року позовну заяву прийнято до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження та вперше було призначено розгляд справи по суті на 30 січня 2024 року об 11 год. 00 хв. (а.с.63,72), який було відкладено на 06 березня 2024 року о 15 год. 00 хв. у зв`язку з неповідомленням відповідача про дату, час і місце розгляду справи (а.с.79).

Представник позивачаТзОВ «Споживчий центр» про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином (а.с.81-82), у п.4 позовної заяви представник позивача згідно довіреності Чмир М.П. прохав розглянути справу за відсутності представника позивача (а.с.6). При цьому, повноважний представник позивача клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з викликом сторін не подавав, а так само не подавав заяв про відмову від позову та заяв про залишення позову без розгляду.

Відповідачу ОСОБА_1 копія ухвали про відкриття провадження від 01 грудня 2023 року та копія позовної заяви, а також повідомленняпро дату, час і місце розгляду справи було направлено за його зареєстрованим місцем проживання (а.с.57-58,64), однак поштові конверти повернуто на адресу суду не врученими адресату із відміткою пошти «адресат відсутній за вказаною адресою» та «за закінченням терміну зберігання» (а.с.69-70,83-84).

Разом з тим, відповідач ОСОБА_1 про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином шляхом направлення SMS-повідомлення у додатку «Viber» на номер телефону, зазначений у матеріалах справи, яке відповідач отримав 30 січня 2024 року, що підтверджується довідкою про доставку SMS-повідомлення адресату у додатку «Viber»(а.с.80).

При цьому, відповідач ОСОБА_1 заяву із запереченням проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження або клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з викликом сторін не подав, правом подати відзив на позовну заяву не скористався, жодних заяв з процесуальних питань від сторони відповідача до суду не надходило.

Згідно ч.8 ст.178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Виходячи з положень ч.5 ст.279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Враховуючи те, що справа призначена до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, а також з урахуванням неподання відповідачем відзиву на позовну заяву, суд вирішив проводити розгляд справи на підставі наявних у ній матеріалів.

У відповідності до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Згідно ч.1 ст.279 ЦПК України розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у главі 10.

Суд, з`ясувавши позицію позивача, викладену в позовній заяві, вивчивши матеріали справи, дослідивши наявні у них докази та надавши їм належну оцінку, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Так, у відповідності до ст.2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий та неупереджений розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до положень частин 1-4 статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Частиною 1 статті 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Судом встановлені наступні обставини у справі та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до частин першої та другої статті 207 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства.

Визначення поняття зобов`язання міститься у частині першій статті 509 ЦК України.

Відповідно до цієї норми зобов`язання це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч.1 ст.626 ЦК України).

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч.1 ст.628 ЦК України).

Згідно із частиною першою та другою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом частини першої статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про

предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Договір укладається шляхом пропозиції (оферти) однієї сторони укласти договір і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною, тому акцептуючи пропозицію Банку Відповідач підписом у Заяві про приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб та відкриття поточного рахунку з використанням електронного платіжного засобу (платіжної картки) підтвердив, що між ним та Банком досягнуто згоди щодо всіх істотних умов Договору, які передбачені чинним законодавством України для такого роду договорів, в тому числі договору банківського рахунку та кредитного договору (ч.2 ст.638 ЦК України).

Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі (ч.2 ст.639 ЦК України).

Законом України «Про електронну комерцію» (далі Закон) встановлено порядок укладення договорів в мережі, спрощено процедуру підписання договору та надання згоди на обробку персональних даних.

У п.5 ст.3 цього Закону визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

За приписами ст.11 Закону електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (ч.12 ст.11 Закону).

Статтею 12 Закону визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису відповідно до вимог законів України «Про електронні документи та електронний документообіг» та «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги», за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Відтак, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ.

Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа.

Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (п.6 ч.1 ст.3 Закону).

Матеріалами справи підтверджено, що укладення Договору здійснювалось з урахуванням вимог ч.3 ст.11 Закону, якою передбачено, що електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти

(оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною; електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Так, з матеріалів справи вбачається, що між ТзОВ «Споживчий центр» та ОСОБА_1 30 березня 2023 року склалися кредитні правовідносини, а саме, відповідач, будучи вільним в укладенні кредитного договору та виборі контрагента, звернувся до ТзОВ «Споживчий центр» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим 30 березня 2023 року підписав Пропозицію про укладення Кредитного договору (оферта) та Заявку, на підставі яких 30 березня 2023 року між сторонами був укладений Кредитний договір №30.03.2023-100003005, згідно з якимТзОВ «Споживчий центр» зобов`язалося надати відповідачу кредит у розмірі 8000 грн. 00 коп. на строк 42 дні з дати його надання, з датою повернення (виплати) кредиту 10 травня 2023 року, зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 2% за один день користування кредитом протягом періоду «Економ» та в розмірі 3% за один день користування кредитом протягом періоду «Стандарт», а ОСОБА_1 зобов`язався повернути суму кредиту, сплатити проценти за користування кредитом та інші платежі згідно умов Кредитного договору, а також виконати всі інші зобов`язання в порядку та строки, визначені Кредитним договором (а.с.10-11,19-21,22,23-29,30-33,34-38).

Крім того, позивачем до матеріалів справи було додано Паспорт споживчого кредиту, підписаний ОСОБА_1 30 березня 2023 року, у якому зазначена валюта кредиту, кредитний ліміт, пільговий період, строк кредитування, розмір процентної ставки, вартість кредиту, розмір щомісячних платежів та термін їх внесення, а також містяться відомості про розмір неустойки за порушення умов кредитування (а.с.15-18).

Відтак, вищенаведений Кредитний договір укладений у формі електронного документу з відповідним електронним підписом позичальника, що не суперечить вимогам ЦК України та іншого законодавства.

Підписанням Пропозиції про укладення Кредитного договору (оферти), Заявки, Кредитного договору та Паспорту споживчого кредиту одноразовим ідентифікатором ОСОБА_1 погодився на укладення Кредитного договору саме такого змісту, а також підтвердив, що в Кредитному договорі визначено основні істотні умови, характерні для такого виду договорів, зазначено суму кредиту, дату його видачі, строк надання коштів, строк повернення, розмір процентів, умови кредитування, тощо.

Стаття 525 ЦК України вказує, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з нормою ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином.

Статтею 610 ЦК України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк.

Згідно з ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

При цьому, статтею 625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Відповідно до ст.629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ч.1 ст.530 ЦК України).

Згідно чч.1,4 ст.631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

Відповідно до вимог ч.1 ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1 ст.1048 ЦК України).

Порядок та підстави нарахування відсотків за користування чужими грошовими коштами, зокрема кредитними коштами банку, передбачені статтями 1048 та 1056-1 ЦК України.

Відповідно до положень ч.1 ст.1050 ЦК України з урахуванням положень статей 526,527,530 ЦК України, позивач має довести надання позичальникові грошових коштів у розмірі та на умовах, встановлених договором (що узгоджується з позицією викладеною в Постанові Верховного Суду від 30 січня 2018 року по справі №161/16891/15-ц).

30 березня 2023 року позивач - ТзОВ «Споживчий центр» виконав у повному обсязі свої зобов`язання за Кредитним договором, перерахувавши позичальнику грошові кошти в розмірі 8000 грн. 00 коп., що підтверджується квитанцією ID платежу №(а.с.39).

Таким чином, ТзОВ «Споживчий центр» належним чином виконало свої зобов`язання за Кредитни договором, надавши позичальнику відповідачу ОСОБА_1 кредитні кошти в сумі 8000 грн. 00 коп..

Разом з тим, відповідач ОСОБА_1 , який, в свою чергу, користувався отриманими кредитними коштами, всупереч умовам Кредитного договору, а також вимог стст.509,526,1054 ЦК України, зобов`язання за таким договором не виконав та не надав своєчасно грошові кошти для погашення заборгованості за Кредитним договором в повному обсязі.

Отже, між сторонами по даній справі виникли відповідні зобов`язання, за невиконання яких настає цивільно-правова відповідальністьОСОБА_1 .

З урахуванням наведених норм та з огляду на встановлені обставини справи, суд дійшов висновку, що невиконання відповідачем своїх договірних зобов`язань порушило право позивача на своєчасне та в повному обсязі отримання грошових коштів, які були надані в кредит.

Відтак, ТзОВ «Споживчий центр» набуло право грошової вимоги до відповідача на підставі Кредитного договору, що міститься у матеріалах справи (а.с.30-33).

Відповідно до розрахунку, наданого позивачем, сума заборгованості за Кредитним договором станом на 20 жовтня 2023 року становить 16960 грн. 00 коп., де заборгованість по тілу кредиту 8000 грн. 00 коп. та заборгованість по процентам 8960 грн. 00 коп. (а.с.7-8).

Згідно ч.1,ч.6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

При цьому, відповідач ОСОБА_1 правом подати відзив на позовну заяву не скористався, будь-яких заперечень проти позову з посиланням на відповідні докази не надав, а також не надав жодних доказів, які б спростовували наданий позивачем розрахунок заборгованості або ж підтверджували факт повної сплати грошових коштів за Кредитним договором, чим не виконав вимоги стст.12,81 ЦПК України.

Таким чином, суд приходить до висновку, що відповідач мав можливість сплатити грошові кошти за Кредитним договором, однак свідомо ухилився від виконання зобов`язання, тому ТзОВ «Споживчий центр» має право на стягнення з ОСОБА_1 заборгованості у загальному розмірі 16960 грн. 00 коп. в судовому порядку, виходячи з розрахунку, визначеному позивачем, з яким погоджується суд.

За такої сукупності обставин у справі суд дійшов висновку про доведеність тих обставин, на які посилається ТзОВ «Споживчий центр» як на підставу своїх вимог до відповідача ОСОБА_1 , тому позов підлягає задоволенню.

Згідно ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи те, що позов ТзОВ «Споживчий центр» задоволено, суд, згідно положень ст.141 ЦПК України, вважає за необхідне стягнути з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача сплачений судовий збір в сумі 2147 грн. 20 коп. (а.с.55), а саме, в межах суми сплаченого судового збору при пред`явленні позову до суду.

На підставі викладеного, керуючись стст.207,509,526,534,549,551,626,628,633,634,638,1048-1050, 1054,1055,1056-1 ЦК України, стст.12-13,76-81,141,247,259,263-268,279 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В :

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр», - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , паспорт громадянина України серії НОМЕР_1 , виданий Самбірським МРВ УМВС України у Львівській області від 12 грудня 2000 року, ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» (юридична адреса: 01032, м. Київ, вул. Саксаганського, буд.133-а, ідентифікаційний код за ) заборгованість за кредитним договором в сумі 16960 (шістнадцяти тисяч дев`ятисот шістдесяти) гривень 00 копійок, що складається із заборгованості по тілу кредиту в сумі 8000 (восьми тисяч) гривень 00 копійок та заборгованості по процентам в сумі 8960 (восьми тисяч дев`ятисот шістдесяти) гривень 00 копійок.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , паспорт громадянина України серії НОМЕР_1 , виданий Самбірським МРВ УМВС України у Львівській області від 12 грудня 2000 року, ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» (юридична адреса: 01032, м. Київ, вул. Саксаганського, буд.133-а, ідентифікаційний код за ) судовий збір в розмірі 2147 (двох тисяч ста сорока семи) гривень 20 (двадцяти) копійок.

Рішення суду відповідно до частини 1 статті 273 ЦПК України набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Львівського апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без

повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Т.М. Кущ