Номер провадження: 22-ц/813/4968/24
Справа № 522/6286/22
Головуючий у першій інстанції Горяєва І.М.
Доповідач Карташов О. Ю.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.11.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Карташова О.Ю.

суддів: Коновалової В.А., Лозко Ю.П.

за участю секретаря судового засідання - Рудуман А.О.

учасники справи:

позивач Акціонерне товариство «Сенс Банк»

відповідач ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Одеського апеляційного суду

апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Зотіков Сергій Євгенович

на рішення Біляївського районного суду Одеської області від 14 лютого 2024 року

у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства «Сенс Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості

ВСТАНОВИВ:

ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст позовних вимог

У травні 2022 року представник позивача звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача на користь АТ «Сенс Банк» заборгованість розраховану на підставі ч. 2 ст.625 ЦК України, та пунктів кредитного договору за невиконання грошового зобов`язання за кредитним договором № 640/934-К934 від 07.10.2008 року.

Свої вимоги мотивує тим, що 07.10.2008 року між АКБ СР «Укрсоцбанк» та відповідачем ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №640/394-К934. Позивач свої зобов`язання виконав в повному обсязі та належним чином, а саме: надав відповідачеві кредит у розмірі, передбаченому договором.

Рішенням Постійно діючого Третейського суду при Асоціації Українських банків від 05.01.2011 року було стягнуто з ОСОБА_2 заборгованість.

У зв`язку із невиконанням умов договору у відповідача виникла заборгованість розрахована на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України у розмірі 447019,19 грн, що складається з суми заборгованості за ставкою 3% на кредитну заборгованість - 125738,02 грн, суми заборгованості за інфляційними витратами 321281,17 грн, яка до теперішнього часу не погашена, що і стало підставою для звернення з даним позовом до суду.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 14 лютого 2024 року ухвалено позовні вимоги Акціонерного товариства «Сенс Банк» - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , на користь Акціонерного товариства «Сенс Банк», місце знаходження: м. Київ, вулиця Велика Васильківська, буд. 100, код ідентифікаційний 23494714, pax. № НОМЕР_2 , МФ 300346, заборгованість за невиконання грошового зобов`язання за кредитним договором № 640/934-K934 від 07.10.2008 року у розмірі 447 019,19 грн, що складається з: сума заборгованості за ставкою 3% на кредитну заборгованість - 125 738,02 грн; сума заборгованості за інфляційними витратами - 321 281,17 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , на користь Акціонерного товариства «Сенс Банк», місце знаходження: м. Київ, вулиця Велика Васильківська, буд. 100, код ідентифікаційний номер 23494714, pax. № НОМЕР_3 , МФО 300346, судовий збір у розмірі 6705,29 грн.

Рішення суду вмотивовано тим, що заявлені позовні вимоги засновані на законі та умовах укладеного договору, підписаного сторонами, обґрунтовані належними доказами та підлягають задоволенню шляхом стягнення з ОСОБА_1 на користь позивача заборгованості за ставкою 3% річних та інфляційними витратами на заборгованість за кредитним договором № 640/934-К934 від 07.10.2018 року. Відповідачем не надано доказів відсутності заборгованості, не був спростований розрахунок заборгованості позивача.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 в інтересах якої діє адвокат Зотіков С.Є. подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на те, що суд не врахував низку обставин, які мають істотне значення, та не врахував висновки Верховного Суду в подібних відносинах, просить скасувати оскаржуване рішення та відмовити в задоволенні позову АТ «Сенс Банк» до ОСОБА_1 в повному обсязі. Стягнути на користь ОСОБА_1 з АТ «Сенс Банк» витрати по сплаті судового збору за розгляд апеляційної скарги.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

В скарзі зазначено, що рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 21.03.2021 року у справі 3 522/862/17, яке набрало законної сили, встановлений та є обов`язковим для суду в цій справі факт, що за вимогами банку до позичальника за Договором кредиту № 640/934-К934 строк позовної давності сплинув у січні 2014 року. В зазначеному рішенні встановлено, що ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 16 червня 2011 року у справі № 6-1084/2011 (6/2604/14366/11) задоволено заяву ПАТ «Укрсоцбанк» та видано виконавчий лист на виконання рішення постійно діючого Третейського суду при Асоціації Українських банків від 05.01.2011 року про стягнення з ОСОБА_3 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» 1401533,55 грн заборгованості та 14415,33 грн витрат пов`язаних з вирішенням спору третейським судом. Ухвала Дніпровського районного суду м. Києва від 16.06.2011 не підлягала апеляційному оскарженню відповідно до ЦПК в редакції 2011 року, тому набрала законної сили 16.06.2011 року, відтак строк пред`явлення до виконання виконавчого листа на виконання рішення третейського суду розпочався 17.06.2011 року і сплив 16.06.2012 року.

Наголошується, що виконавчий лист не пред`являвся банком на виконання, банк не звертався до суду із заявою про поновлення пропущеного строку, тобто можливість примусового стягнення заборгованості за рішенням третейського суду наразі втрачено.

Також, в скарзі звертається увага на те, що суд першої інстанції, задовольнивши вимогу банку повністю, всупереч вимогам п. 3 ч. 4 ст. 265 ЦПК не звернув уваги на неправильність розрахунку вимог банку, щодо стягнення інфляційних втрат та процентів річних.

В апеляційній скарзі надається уточнений контррозрахунок суми стягнення, і апелянт просить якщо будуть відхилені доводи апеляційної скарги, щодо неможливості нарахування інфляційних втрат і процентів річних на суму боргу, який не може бути стягнутий у примусовому порядку, зменшити суму стягнення з 447019,19 грн до 353270,47 грн, в тому числі втрат від інфляції з 321281,17 грн до 241816,41 грн, та 3% річних з 125738,02 грн до 111454,06 грн.

Щодо відзиву на апеляційну скаргу

Ознайомившись зі змістом апеляційної скарги, представник АТ «Сенс Банк» Дорош І.І. подала відзив, вважаючи рішення суду першої інстанції законним, обґрунтованим та таким, що відповідає нормам матеріального права, просить апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

У відзиві зазначено, що для позивача є не зрозумілою позиція відповідача, що пропущено строк позовної давності, оскільки стороною відповідача упущено той факт, що банк скористався своїм правом на дострокове стягнення боргу по тілу та відсотках, вчасно в межах строку позовної давності звернувся до суду про стягнення боргу. Рішенням Третейського суду від 05.11.2011 року було стягнуто з ОСОБА_3 на користь банку суму боргу в розмірі 1401533,55 грн, тобто було встановлено суму боргу по тілу, відсотках та штрафних санкцій. Дане рішення третейського суду стороною відповідача не оскаржене, на час розгляду справи не скасовано, є чинним та підтверджує факт боргу в сумі, зазначеній в даному рішенні.

Наголошується, що строк позовної давності до основної вимоги не пропущено, оскільки існує рішення Третейського суду, на підставі якого здійснено розрахунок по ст. 625 ЦК України.

Щодо доводу апеляційної скарги з приводу не пред`явлення до примусового виконання рішення Третейського суду, то позивач вважає його таким, що не відповідає нормам матеріального права та висновкам Верховного Суду по аналогічним справам.

Також, звертається увага, що твердженні відповідача, про неправильність розрахунків боргу по інфляційним витратам, спростовується самим розрахунком, який знаходиться в матеріалах справи.

Узагальнені доводи та заперечення учасників справи

В судовому засіданні в режимі відеоконференції представник відповідача ОСОБА_1 адвокат Зотіков С.Є. підтримав доводи апеляційної скарги, просив апеляційну скаргу задовольнити, оскаржуване рішення скасувати та відмовити АТ «Сенс банк» у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Відповідачка ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилася, була повідомлена належним чином, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення, а саме судової повістки на 14.11.2024 року 09:35 год.

Представник позивача АТ «Сенс Банк» у судове засідання не з`явився, був повідомлений належним чином, шляхом надіслання судової повістки до електронного кабінету.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Таким чином, законодавець передбачив, що явка до апеляційного суду належним чином повідомленого учасника справи не є обов`язковою. Апеляційний суд може розглянути справу за відсутності її учасників. Апеляційний суд може відкласти розгляд справи у разі, коли причини неявки належним чином повідомленого учасника справи будуть визнані апеляційним судом поважними. Таким чином, з врахуванням конкретної ситуації по справі, вирішення питання про розгляд справи або відкладення розгляду справи віднесено до дискреційних повноважень апеляційного суду.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Верховний Суд у постанові від 29 квітня 2020 року у справі №348/1116/16-ц зазначив, що якщо сторони чи їх представники не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, він може, не відкладаючи розгляду справи, вирішити спір по суті. Відкладення розгляду справи є правом суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні сторін чи представників сторін,а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні без їх участі за умови їх належного повідомлення про час і місце розгляду справи.

Виходячи з вищевказаного, враховуючи передбачені діючим процесуальним законодавством строки розгляду справи, час знаходження справи на розгляді апеляційного суду, баланс інтересів учасників справи у якнайшвидшому її розгляді, освідомленість учасників справи про її розгляд, створення апеляційним судом під час розгляду даної справи умов для реалізації її учасниками принципу змагальності сторін, достатньої наявності у справі матеріалів для її розгляду, відсутність клопотань про відкладення розгляду справи, думку учасників справи, які прийняли участь у судовому засіданні, про можливість розгляду справи за відсутності інших учасників, колегія суддів вважає можливим розглянути справу за відсутності її інших учасників.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

07.10.2008 року між Акціонерно-комерційний банк соціального розвитку «Укрсоцбанк» та відповідачем ОСОБА_1 було укладено Кредитний договір № 640/934-К934, згідно якого Банк надав Позичальнику Кредит у сумі 122720,00 доларів США, зі сплатою 14 процентів річних та комісій.

В порушення умов кредитного договору, відповідач зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконав, в результаті чого виникла заборгованість за кредитним договором.

З метою захисту порушених прав та законних інтересів ПАТ «Укрсоцбанк» звернулось до Третейського суду з позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Рішенням Постійно діючого Третейського суду при Асоціації Українських банків від 05.01.2011 року було стягнуто з ОСОБА_2 заборгованість.

Відповідно до розрахунку заборгованості за Кредитним договором № 640/934-K934 від 07.10.2008 року за статтею 625 ЦК України (3 % річних та інфляційних втрат) загальна заборгованість ОСОБА_1 за період з 29.11.2018 року по 29.11.2021 року у розмірі 447019,19 грн, що складаються: сума заборгованості за ставкою 3% на кредитну заборгованість - 125738,02 грн, сума заборгованості за інфляційними витратами 321281,17 грн.

Згідно рішення загальних Зборів акціонерів 09.03.2010 року було прийнято рішення про зміну типу акціонерного товариства на публічне акціонерне товариство та зміну найменування (назви) Банку на Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк», а з 26.04.2018 року ПАТ «Укрсоцбанк» змінило найменування на Акціонерне товариство «Укрсоцбанк» (скорочено - АТ «Укрсоцбанк»), відповідно до статуту АТ «Альфа-Банк».

Згідно рішення №5/2019 АТ «Укрсоцбанк» від 15.10.2019 року було припинення Акціонерного товариства «Укрсоцбанк» шляхом приєднання до Акціонерного товариства «Альфа-Банк» де в п.л. 1.2. визначено, що правонаступником щодо всього майна, прав та обов`язків АТ «Укрсоцбанк», виникає у Акціонерного товариства «Альфа-Банк» з 15.10.2019 року.

12.08.2022 року Позачерговими Загальними зборами акціонерів АТ «Альфа-Банк» було прийнято рішення про зміну найменування банку з Акціонерного товариства «Альфа-Банк» на Акціонерне товариство «Сенс Банк, а також про внесення змін до Статусу Акціонерного товариства «Альфа-Банк» шляхом затвердження його в новій редакції.

Відповідно до листа №13-210/7871-22612 від 07.12.2009 року Національного Банку України операції з валютними цінностями банки мають право здійснювати на підставі письмового дозволу (генеральна ліцензія) на здійснення операцій з валютними цінностями відповідно до пункту 2 статті 5 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю». Таким чином, операція з надання банками кредитів в іноземній валюті не потребує індивідуальної ліцензії. Отже Акціонерний комерційний банк соціального розвитку «Укрсоцбанк», мав законні підстави для кредитування в іноземній валюті.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Позиція апеляційного суду

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду приходить до наступного.

Зі змісту статті 367 ЦПК України вбачається, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до положень ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частина четверта статті 12 ЦПК України).

Згідно з положенням частини третьої статті 13 ЦПК України учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, у тому числі у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи.

Дотримання принципу справедливості судового розгляду є надзвичайно важливим під час розгляду судових справ, оскільки його реалізація слугує гарантією того, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів.

Застосовані норми права та мотиви, з яких виходить апеляційний суд

Зобов`язання виникають із підстав, передбачених статтею 11 ЦК України, зокрема договорів.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина 1 статті 626 ЦК України).

Згідно зі статтею 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

У справі, яка переглядається, заборгованість позичальника ОСОБА_1 за кредитним договором від 07.10.2008 року, який був укладений між нею та Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» №640/934-К934, була предметом розгляду Постійно діючого Третейського суду при Асоціації Українських банків, за наслідками якого 05.01.2011 року було прийнято рішення про стягнення з відповідачки на користь банку 1401533,55 грн 55 коп. заборгованості та 14415,33 грн 33 коп. витрат, пов`язаних з вирішенням спору Третейським судом.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 16 червня 2011 року у справі № 6-1084/2011 (6/2604/14366/11) задоволено заяву ПАТ «Укрсоцбанк» та видано виконавчий лист на виконання рішення постійно діючого Третейського суду при Асоціації Українських банків від 05.01.2011 року про стягнення з ОСОБА_4 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» 1401533,55 грн заборгованості та 14415,33 грн витрат пов`язаних з вирішенням спору третейським судом. Ухвала Дніпровського районного суду м. Києва від 16.06.2011 не підлягала апеляційному оскарженню відповідно до ЦПК в редакції 2011 року.

Як вбачається з матеріалів справи на час звернення до суду з цим позовом виконавчий лист банком не пред`являвся на виконання, таким чином на час звернення до суду з цим позовом рішення Постійно діючого третейського суду при Асоціації Українських банків від 05.01.2011 року на виконанні не знаходиться.

Водночас можливість примусового стягнення кредитором заборгованості, про стягнення якої ухвалено рішення суду, вичерпується після закінчення строку пред`явлення до виконання виконавчого документа на виконання вказаного рішення, якщо такий строк не було поновлено в установленому законом порядку.

Ігнорування кредитором обставин закінчення строку пред`явлення рішення суду до виконання щодо стягнення заборгованості призвело б до надання стягувачу можливості безпідставно уникнути законодавчої вимоги щодо встановлених законом строків та призвело б до безпідставного перебування боржника у невизначеному стані понад встановлений Законом час, що порушило б принцип правової визначеності як один із основоположних аспектів верховенства права.

Згідно з частиною другою статті 625 ЦК України в разі порушення грошового зобов`язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Тлумачення частини першої статті 509, частини першої статті 267, статті 625 ЦК України свідчить, що:

1) натуральним є зобов`язання вимога в якому, не може бути захищена в судовому (примусовому) порядку, але добровільне виконання якої не є безпідставно набути майном;

2) конструкція статті 625 ЦК України щодо нарахування 3 % річних та інфляційних втрат розрахована на її застосування до такого грошового зобов`язання, вимога в якому може бути захищена в судовому (примусовому) порядку;

3) кредитор в натуральному зобов`язанні не має права на нарахування 3 % річних та інфляційних втрат, оскільки вимога в такому зобов`язанні не може бути захищена в судовому (примусовому) порядку.

Велика Палата Верховного Суду вже звертала увагу, що нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання (постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справі № 646/14523/15-ц, від 18 березня 2020 року у справі № 902/417/18).

У постановах від 23 листопада 2022 року у справі № 285/3536/20, від 18 березня 2020 року у справі № 442/398/15-ц Верховний Суд зауважив, що натуральним зобов`язанням (obligatio naturalis) є зобов`язання, вимога в якому не може бути захищена в судовому (примусовому) порядку (оскільки боржник заявив про застосування позовної давності та вона застосована судом), але добровільне виконання якої не є безпідставно набутим майном. Конструкція статті 625 Цивільного кодексу України щодо нарахування 3% річних та інфляційних втрат розрахована на її застосування до такого грошового зобов`язання, вимога в якому може бути захищена в судовому (примусовому) порядку. Кредитор в натуральному зобов`язанні не має права нараховувати 3% річних та інфляційні втрати, оскільки вимога в такому зобов`язанні не може бути захищена в судовому (примусовому) порядку (постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06 березня 2019 року у справі № 757/44680/15-ц).

Отже, встановивши, що банк використав право вимоги дострокового повернення усієї суми кредиту, рішенням третейського суду від 05.01.2011 року стягнена заборгованість за кредитним договором, ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 16.06.2011 року видано виконавчий лист, проте виконавчий лист банком не пред`явлений до виконання, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, дійшов помилкового висновку про наявність правових підстав для стягнення у цій справі 3 % річних та інфляційних витрат, адже, вимога банку про стягнення заборгованості за кредитним договором у цьому зобов`язанні не може бути захищена в судовому (примусовому) порядку.

У даному випадку заявник як юридична особа, яка багато років здійснює банківську діяльність в Україні і має значний досвід участі у судових процесах (як свідчать дані Єдиного державного реєстру судових рішень), міг усвідомлювати порушення своїх прав як стягувача та передбачити відповідні процесуальні обмеження в подальшому.

На день зверненні з позовом у цій справі у травні 2022 року Банк пропустив передбачений законом строк для звернення з вимогами до позичальниці ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Наслідком цього є те, що зі спливом позовної давності це зобов`язання не підлягає судовому захисту, зберігаючись у натуральній формі - формі натурального зобов`язання.

Слід також взяти до уваги висновки, викладені у постанова Верховного Суду від 23 листопада 2022 року у справі №285/3536/20, в якій кредитор звернувся із позовом про стягнення виключно сум за статтею 625 ЦК України. Вимога про стягнення основної суми боргу не заявлялася з очевидних причин щодо неї сплив строк позовної давності. Погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, який відмовив кредитору у задоволені позову, колегія суддів змінила мотиваційну частину судового рішення та вказала на таке: «суди не звернули увагу, що приватне право не може допускати ситуацію, за якої кредитор, при існуванні задавненої вимоги, пред`являє тільки позов про стягнення 3 % річних та інфляційних втрат, без позовної вимоги про стягнення задавненої вимоги, на яку нараховуються 3 % річних та інфляційних втрат. Оскільки це позбавляє боржника можливості заявити про застосування до задавненої вимоги позовної давності, а кредитора обійти застосування до задавненої вимоги позовної давності. Тому кредитор, для охорони інтересів боржника, може пред`явити позов про стягнення 3 % річних та інфляційних втрат, які нараховані на задавнену вимогу, тільки разом з пред`явленням позову про стягнення задавненої вимоги; за таких обставин, у задоволенні позовних вимог кредитора слід відмовити в зв`язку з тим, що позов про стягнення 3 % річних та інфляційних втрат, які нараховані на задавнену вимогу, допускається тільки разом з пред`явленням позову про стягнення задавненої вимоги».

З урахуванням викладеного колегія суддів погоджується з аргументами апеляційної скарги щодо відсутності підстав для задоволення позову, а решта доводів апеляційної скарги не мають правового значення та не впливають на вирішення спору.

Висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до п. п. 1, 2, 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

За вказаних обставин рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні позову АТ «Сенс Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки апеляційний суд дійшов висновку про задоволення апеляційної скарги, з АТ «Сенс Банк» на користь ОСОБА_1 підлягає стягнення судовий збір, сплачений за подання апеляційної скарги, в розмірі 8046,35 грн.

Керуючись ст. 367, п. 2 ч. 1 ст. 374, ст. 376, ст. 384 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Зотіков Сергій Євгенович задовольнити.

Рішення Біляївського районного суду Одеської області від 14 лютого 2024 року скасувати.

У задоволенні позову Акціонерного товариства «Сенс Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовити.

Стягнути з Акціонерного товариства «Сенс Банк» на користь ОСОБА_1 РНОКПП НОМЕР_1 судові витрати в сумі - 8046,35 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її проголошення.

Касаційна скарга може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Верховного Суду.

Головуючий О.Ю. Карташов

Судді В.А. Коновалова

Ю.П. Лозко