КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________
Справа № 372/1436/13-ц
Апеляційне провадження
№ 22-ц/824/3863/2024
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

8 травня 2024 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Рейнарт І.М.

суддів Кирилюк Г.М., Ящук Т.І.

при секретарі Ящуку Д.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Росвен Інвест Україна» на ухвалу Обухівського районного суду Київської області від 12 липня 2022 року (суддя Зінченко О.М.) у справі за скаргою ОСОБА_1 на дії державного виконавця Обухівського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального Управління Міністерства юстиції України (м. Київ), заінтересована особа: Товариство з обмеженою відповідальністю «Росвен Інвест Україна»,

встановив:

у вересні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду із скаргою, у якій просив поновити строк подання скарги, визнати неправомірною бездіяльність Обухівського ВДВС в Обухівському районі Київської області Центрального МРУ Міністерства юстиції (м. Київ) щодо не надання (не направлення) йому постанови про відкриття виконавчого провадження, не з`ясування його сімейного стану та не встановлення чи придбаний спірний автомобіль у період шлюбу, не здійснення належної перевірки його майнового стану; визнати протиправними дії Обухівського ВДВС в Обухівському районі Київської області Центрального МРУ Міністерства юстиції (м. Київ) щодо прийняття постанов про арешт майна боржника та розшук його майна за ВП № НОМЕР_4, а також щодо внесення до Єдиного державного реєстру боржників запису відносно нього, як боржника за ВП НОМЕР_5, щодо винесення інших обтяжень (арештів), записів, заборон та інше, які накладені відносно нього за ВП НОМЕР_5; зобов`язати ВДВС в Обухівському районі Київської області Центрального МРУ Міністерства юстиції (м. Київ) скасувати постанову про розшук майна боржника за ВП № НОМЕР_4; скасувати у Єдиному державному реєстрі боржників запис відносно нього за ВП № НОМЕР_4; скасувати усі інші обтяження (арешти), записи, заборони та інше, які накладені у рамках ВП № НОМЕР_4, а також просив повернути йому автомобіль марки КІА SPORTAGE, 2019 року випуску, VIN: НОМЕР_1 , державний номерний знак НОМЕР_2 , колір коричневий.

Мотивуючи вимоги скарги, ОСОБА_1 зазначав, що 22 серпня 2013 року Обухівський районний суд Київської області видав виконавчий лист про солідарне стягнення з нього та ОСОБА_2 на користь ПАТ «КБ «Надра» заборгованості за кредитом у сумі 607 975,00грн; заборгованості за процентами за користування кредитом - 390 092,12грн; пені за прострочення сплати кредиту - 56 490,97грн; штрафу - 61 626,03грн, а всього 1 116 184,12грн, однак на примусовому виконанні в Обухівському ВДВС в

Обухівському районі Київської області Центрального МРУ Міністерства юстиції (м. Київ) перебуває виконавче провадження № НОМЕР_4, відкрите 11 квітня 2014 року лише щодо нього, як боржника.

Скаржник зазначав, що з 10 січня 1992 року він перебуває у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 , під час якого ним та його дружиною за спільні кошти був придбаний автомобіль марки КІА SPORTAGE, 2019 року випуску, VIN: НОМЕР_1 , державний номерний знак НОМЕР_2 , колір коричневий, який використовувався в інтересах родини, а отже є спільним майном подружжя. Його дружина ОСОБА_2 не є боржником чи стороною ВП № НОМЕР_4, однак Обухівським ВДВС в Обухівському районі Київської області Центрального МРУ Міністерства юстиції (м. Київ) у рамках зазначеного провадження автомобіль було вилучено.

Скаржник посилався на те, що державний виконавець не встановив, що вказаний автомобіль є спільною власністю подружжя, крім того, постанова про відкриття виконавчого провадження йому взагалі не була направлена, а відтак були порушені норми чинного законодавства та його права як боржника.

Ухвалою Обухівського районного суду Київської області від 12 липня 2022 року скаргу ОСОБА_1 задоволено частково: визнано дії державного виконавця, в провадженні якого перебуває виконавче провадження НОМЕР_5, Обухівського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління юстиції (м. Київ) щодо не надання (не направлення) боржнику ОСОБА_1 постанови про відкриття виконавчого провадження, а також винесення постанови про арешт майна боржника - ОСОБА_1 у виконавчому провадженні НОМЕР_5, та постанови про розшук майна боржника ОСОБА_1 за виконавчим провадженням НОМЕР_5 протиправними; скасовано постанову Обухівського відділу Державної виконавчої служби в Обухівському районі Київської області Центрального міського управління Міністерства юстиції (м. Київ) про арешт майна боржника ОСОБА_1 ; скасовано постанову Обухівського відділу Державної виконавчої служби в Обухівському районі Київської області Центрального міського управління Міністерства юстиції (м. Київ) про розшук майна боржника ОСОБА_1 за виконавчим провадженням НОМЕР_5; повернуто боржнику ОСОБА_1 автомобіль КІА SPORTAGE, 2019 року випуску, VIN: НОМЕР_1 , державний номерний знак НОМЕР_2 , колір коричневий. В іншій частині скарги відмовлено.

У поданій апеляційній скарзі ТОВ «Росвен Інвест Україна» просить скасувати ухвалу суду та постановити нове судове рішення, яким скаргу залишити без розгляду та у задоволенні скарги відмовити, стягнути із ОСОБА_1 сплачений за подачу апеляційної скарги судовий збір.

Стягувач зазначає, що кредитний договір №57/П/9/2008-840, згідно якого ПАТ КБ «Надра», правонаступником якого є ТОВ «Росвен Інвест Україна», надав позичальникові грошові кошти та у забезпечення якого з дружиною скаржника ОСОБА_2 укладено договір поруки, укладався в інтересах сім`ї, а дружина скаржника поручилась відповідати за зобов`язаннями солідарно з чоловіком усім своїм майном.

Стягувач посилається на те, що матеріали справи не містять жодного доказу повідомлення ОСОБА_1 , ОСОБА_2 державного виконавця про те, що арештоване майно є спільним майном подружжя, що ОСОБА_2 зверталася з вимогою про виключення з-під арешту відповідної частини вказаного автомобіля, а тому необґрунтованими є висновки суду першої інстанції про неправомірні дії Обухівського міськрайонного відділу Державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Київ) при винесенні постанов про опис та арешт майна (коштів) боржника ОСОБА_3 у виконавчому провадженні НОМЕР_5 та постанови про розшук майна боржника ОСОБА_1 за виконавчим провадженням

НОМЕР_5.

Також стягувач вважає, що суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку про те, що ТОВ «Росвен Інвест Україна» стало правонаступником ПАТ КБ «Надра» лише 19 січня 2022 року, оскільки постановою Київського апеляційного суду від 19 січня 2022 року встановлено, що 19 травня 2020 року ПАТ КБ «Надра» відступило, а ТОВ «Росвен Інвест Україна» набуло право вимоги заборгованості за договорами кредиту, у тому числі, за кредитним договором №57/П/9/2008-840 від 27 березня 2006 року, укладеним між ПАТ КБ «Надра» та ОСОБА_1 .

Стягувач зазначає, що Законом України «Про виконавче провадження» та Інструкцією з організації примусового виконання рішень не передбачено встановлення факту отримання боржником постанови про відкриття виконавчого провадження, більше того у боржника було більше восьми років для виконання рішення у добровільному порядку.

Стягувач посилається на те, що оскаржувані ОСОБА_1 постанови були винесені 25 червня 2021 року та 3 серпня 2021 року, а скаржник звернувся із скаргою на дії державного виконавця лише 21 вересня 2021 року, тобто із пропуском десятиденного строку, встановленого законом, при цьому будь-яких об`єктивних причин, які перешкоджали скаржнику звернутися до суду у встановлений строк, які можна визнати поважними ним, не наведено.

У поданих письмових поясненнях представник скаржника - адвокат Васильєв П.С. зазначає, що рішенням Обухівського районного суду Київської області від 26 січня 2022 року автомобіль КІА SPORTAGE, 2019 року випуску, VIN: НОМЕР_1 , державний номерний знак НОМЕР_2 , колір коричневий, визнано спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , а тому, оскільки остання не є боржником чи стороною виконавчого провадження НОМЕР_5, погашення боргу за рахунок спільного майна подружжя є неправомірним та згідно положень Закону України «Про виконавче провадження» має відбуватись в першу чергу за рахунок коштів боржника.

Також представник скаржника зазначає, що державний виконавець, у порядку, передбаченому Законом України «Про виконавче провадження», мав змогу звернутись до суду із поданням про виділення частки у спільній сумісній власності, однак таке подання до суду першої інстанції не подавалось.

Представник скаржника вважає, що ТОВ «Росвен Інвест Україна» набуло статусу правонаступника ПАТ КБ «Надра» лише 19 січня 2022 року на підставі відповідної постанови Київського апеляційного суду, а тому оскаржувані ОСОБА_1 постанови було винесено при існуванні спору про правонаступництво стягувача.

Представник скаржника стверджує, що боржник не отримував постанову державного виконавця про відкриття виконавчого провадження, що згідно правового висновку Верховного Суду, висловленого у постанові від 24 лютого 2021 року у справі № 756/9582/14-ц, може бути підставою для визнання неправомірними таких дій (бездіяльності) державного виконавця.

Постановою Київського апеляційного суду від 29 вересня 2022 року апеляційну скаргу ТОВ «Росвен Інвест Україна» задоволено, ухвалу Обухівського районного суду Київської області від 12 липня 2022 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні скарги ОСОБА_1 на дії державного виконавця відмовлено.

Постановою Верховного Суду від 31 травня 2023 року постанову Київського апеляційного суду від 29 вересня 2022 року скасовано, справу направлено до суду апеляційної інстанції на новий розгляд.

Начальник Обухівського відділу державної виконавчої служби в Обухівському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) О. Гаврилюк направив до апеляційного суду пояснення на апеляційну

скаргу, в яких підтримує апеляційну скаргу, вважає, що ОСОБА_1 пропущені строки подання скарги, так як постанова про відкриття виконавчого провадження винесена 11 квітня 2014 року, а постанови про розшук майна боржника та арешт майна боржника - 25 червня 2021 року і 3 серпня 2021 року відповідно.

ТОВ «Росвен Інвест Україна» та Обухівський відділ державної виконавчої служби в Обухівському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце апеляційного розгляду, шляхом направлення судової повістки-повідомлення до електронних кабінетів у системі «Електронний суд» (с.с.179, 180 т.2), своїх представників у судове засідання не направили, клопотань про його відкладення не подали, тому відповідно до положень ст. 372 ЦПК України колегія суддів провела судовий розгляд у їх відсутність.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, вислухавши пояснення представника скаржника ОСОБА_1 - адвоката Кулініченка Г.В., який просив у задоволенні апеляційної скарги відмовити, вивчивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги та наданні пояснення, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено і матеріалами справи підтверджено, що 22 серпня 2013 року Обухівським районним судом Київської області видано виконавчий лист №372/1436/13 про солідарне стягнення з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ «КБ «Надра» заборгованості за кредитом у сумі 607 975грн; заборгованості за процентами за користування кредитом - 390 092,12грн; пені за прострочення сплати кредиту - 56 490,97грн; штрафу - 61 626,03грн, а всього - 1 116 184,12грн (с.с.10-11 т.1).

На підставі вказаного виконавчого листа та заяви представника ПАТ КБ «Надра» від 3 квітня 2014 року, 11 квітня 2014 року державним виконавцем органу державної виконавчої служби Обухівського міськрайонного управління юстиції Корзаченко Т.В. було відкрито виконавче провадження № НОМЕР_4 відносно боржника ОСОБА_1 (с.с.108 т.2).

Ухвалою Обухівського районного суду Київської області від 23 червня 2020 року замінено стягувача у виконавчому провадженні № НОМЕР_4 із ПАТ «Комерційний банк «Надра» на його правонаступника - ТОВ «Росвен Інвест Україна» (с.с.150-151 т.2).

Постановами головного державного виконавця Обухівського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Зеленевича О.В. від 25 червня 2021 року у виконавчому провадженні № НОМЕР_4 накладено арешт на грошові кошти боржника та на все рухоме та нерухоме майно боржника ОСОБА_1 , а також оголошено розшук майна боржника (с.с.153,155, 157 т.2).

Постановою головного державного виконавця Обухівського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Зеленевича О.В. від 3 серпня 2021 року у виконавчому провадженні № НОМЕР_4 було здійснено опис і арешт майна боржника ОСОБА_1 , а саме автомобіля марки КІА SPORTAGE, 2019 року випуску, VIN: НОМЕР_1 , державний номерний знак НОМЕР_2 , колір коричневий (с.с.159 т.2).

Відповідно до акта про вилучення, примусове відчуження або залучення транспортного засобу від 8 квітня 2022 року, складеного в/ч НОМЕР_3 , згідно з рішенням Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації від 7 квітня 2022 року б/н та наряду від 7 квітня 2022 року б/н, у зв`язку з введенням воєнного стану в межах виконання військово-транспортного обов`язку, здійснено примусове відчуження, вилучення майна, власником якого є ОСОБА_1 , а саме автомобіля марки КІА SPORTAGE, 2019 року випуску, VIN: НОМЕР_1 , державний номерний знак НОМЕР_2 , колір коричневий (с.с.174 т.2).

Частково задовольняючи скаргу ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що під час здійснення опису, арешту та вилучення у боржника ОСОБА_1 автомобіля та прийняття оскаржуваної постанови від 3 серпня 2021 року, державний виконавець не був позбавлений можливості з`ясувати правовий статус спірного автомобіля, який був вилучений у боржника, а відтак діяти у спосіб та в порядку, які встановлені чинним законодавством, керуючись верховенством права та не допускаючи порушення прав та свобод інших громадян, які охороняються законом та Конституцією України.

Суд першої інстанції зазначив, що арештований та вилучений автомобіль є спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , при чому остання не є боржником у виконавчому провадженні № НОМЕР_4.

Також суд першої інстанції зробив висновок про те, що на момент винесення оскаржуваної постанови від 3 серпня 2021 року ТОВ «Росвен Інвест Україна» ще не набуло статусу стягувача у виконавчому провадженні № НОМЕР_4.

Посилався суд першої інстанції і на не надання державним виконавцем доказів направлення боржнику ОСОБА_1 копії постанови про відкриття виконавчого провадження № НОМЕР_4.

Переглядаючи ухвалу суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів зазначає про наступне.

Відповідно до частини першої статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Відповідно до статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Статтею 449 ЦПК України встановлено строк для звернення із скаргою, зокрема скаргу може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи. Пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом.

Частиною п`ятою статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що рішення та дії виконавця, посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені протягом 10 робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи законних інтересів.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 березня 2019 року в справі № 920/149/18 надано роз`яснення щодо співвідношення загальної та спеціальної норми, згідно з якими норми, передбачені законом про виконавче провадження, є загальними, а норми, передбачені процесуальним кодексом, є спеціальними, тому строк на оскарження необхідно обраховувати в календарних днях. Подібні за змістом висновки викладені в постановах Верховного Суду від 16 червня 2021 року у справі № 361/1335/20, від 02 листопада 2021 року у справі № 753/3465/20.

За змістом наведених норм, за порівняльного аналізу змісту термінів «дізнався» та «повинен був дізнатися», що містяться у положеннях статті 449 ЦПК України, дає підстави для висновку про презумпцію обов`язку особи знати про стан своїх прав у виконавчому провадженні, доведення факту, через який сторона не знала про порушення свого права і саме з цієї причини не звернулася за його захистом до суду, недостатньо.

Під час визначення початку перебігу строку звернення до суду із скаргою на дії (бездіяльність) суб`єкта, закріпленого у частині першій статті 449 ЦПК України та частині

п`ятій статті 74 Закону України «Про виконавче провадження», необхідно враховувати поведінку скаржника, чи мав він реальну можливість (повинен був) дізнатися про стверджуване ним порушення його прав, вчинені ним дії, направлені на з`ясування стану виконавчого провадження, тощо.

Висновки щодо презумпції обов`язку особи знати про стан своїх прав у виконавчому провадженні викладено, зокрема, у постановах Верховного Суду: від 14 серпня 2019 року в справі № 910/7221/17; від 12 січня 2021 року в справі № 910/8794/17; від 12 жовтня 2021 року в справі № 918/333/13-г.

За змістом статті 81 ЦПК України обов`язок доказування поважності причин пропуску процесуальних строків та подача заяви про їх поновлення покладається на зацікавлену сторону.

При зверненні до суду зі скаргою на дії державного виконавця, саме на скаржника покладається обов`язок доведення наявності обставин, які унеможливили його звернення з такою скаргою у строк, встановлений законом.

Згідно зі статтею 123 ЦПК України перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Відповідно до статті 126 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Частиною першою статті 127 ЦПК України визначено, що суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Системний аналіз вказаних процесуальних норм разом із положеннями пункту «а» частини першої статті 449 ЦПК України, статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» свідчить про те, що перебіг десятиденного строку для оскарження рішення та дій виконавця починається з наступного дня після настання події, з якою пов`язано його початок, тобто після фактичної або можливої обізнаності особи про порушення її прав і свобод.

Такий правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 02 грудня 2020 року в справі № 143/950/19, від 28 грудня 2020 року в справі № 501/3532/18, від 03 лютого 2021 року в справі № 2-1441/10.

У постанові Верховного Суду від 18 листопада 2020 року у справі № 466/948/19 вказано, що строки на подання скарги є процесуальними, можуть бути поновлені за наявності поважних для цього причин за заявою заявника, яка подається одночасно зі скаргою або викладається у скарзі у вигляді клопотання. При вирішенні питання про поновлення строку на подання скарги на рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби суд має виходити з того, що у відповідному законодавстві не міститься перелік таких поважних причин, їх з`ясовують у кожному конкретному випадку залежно від обставин справи. Якщо скаргу подано з пропуском строку, встановленого законом, та відсутнє клопотання про його поновлення, така скарга суддею одноособово залишається без розгляду при її прийнятті та повертається заявникові. Водночас заявникові може бути роз`яснено право на повторне звернення до суду на загальних підставах. З`ясування обставин дотримання заявником процесуального строку на звернення до суду зі скаргою на дії чи бездіяльність державного виконавця, наявності клопотання про його поновлення зазначеного строку та поважних причин для його поновлення має першочергове значення, оскільки правовим наслідком недотримання встановленого законом строку звернення із скаргою на дії чи бездіяльність державного виконавця, відсутності поважності причин для його поновлення, є залишення

скарги без розгляду та повернення її заявникові.

Звертаючись до суду з даною скаргою, ОСОБА_1 просив поновити йому строк звернення до суду зі скаргою, посилаючись на те, що він не отримував жодних документів від виконавчої служби і не був обізнаним про існування виконавчого провадження.

Суд першої інстанції клопотання ОСОБА_1 не розглядав.

У справі, що переглядається, вимогою заявника є оскарження бездіяльності державного виконавця, що полягають у: не наданні (не направленні) боржникові ОСОБА_1 постанови про відкриття виконавчого провадження; не з`ясуванні його сімейного стану та не встановленні чи придбаний спірний автомобіль під час перебування боржника в шлюбі; не здійсненні належної перевірки майнового стану боржника.

У постанові Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі № 127/2-2177/2005 викладено правовий висновок, що бездіяльність, на відміну від дії, не має моменту вчинення. Бездіяльність має триваючий характер та існує до часу початку дій, які свідчать про припинення бездіяльності. Триваюче правопорушення передбачає перебування у стані безперервного тривалого вчинення особою протиправних дій (бездіяльності), у зв`язку із чим неправомірна бездіяльність може бути оскаржена упродовж усього часу тривання відповідного правопорушення.

Отже, в частині оскарження бездіяльності державного виконавця апеляційний суд не вирішує питання про поновлення строку звернення зі скаргою.

У частині оскарження дій державного виконавця, у тому числі й оскарження постанов про арешт майна боржника, розшук такого майна за виконавчим провадженням № НОМЕР_4, внесення до Єдиного державного реєстру боржників відомостей про боржника, боржник мав звернутися до суду зі скаргою на дії державного виконавця протягом 10 днів з дня, коли дізнався або повинен був дізнатися про порушення своїх прав чи свобод.

На запит апеляційного суду, Обухівським відділом державної виконавчої служби в Обухівському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) надано копію матеріалів виконавчого провадження № НОМЕР_4.

З копій матеріалів виконавчого провадження № НОМЕР_4 встановлено, що 25 червня 2021 року головним державним виконавцем Зеленевичем О.В. були прийняті постанови: про арешт коштів боржника; про арешт майна боржника; про розшук майна боржника (с.с.153, 155, 157 т.2).

Згідно наявних у виконавчому провадженні супровідних листів, вказані постанови 25 червня 2021 року направлялись на адресу ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ), яка зазначена у виконавчому листі (с.с.152, 154, 156 т.2), однак відомості про їх отримання в матеріалах виконавчого провадження відсутні.

3 серпня 2021 року головним державним виконавцем Зеленевичем О.В. прийнята постанова про опис та арешт майна боржника (с.с.159 т.2).

На супровідному листі від 3 серпня 2021 року про направлення постанови ОСОБА_1 міститься розписка ОСОБА_1 про отримання копії постанови 4 серпня 2021 року (с.с.158 т.2).

Також в матеріалах виконавчого провадження наявна заява ОСОБА_1 від 3 серпня 2021 року про ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження, на якій ОСОБА_1 зазначив, що ознайомився з матеріалами виконавчого провадження 10 серпня 2021 року (с.с.160 т.2).

Отже, посилання скаржника на не отримання постанов, які ним оскаржуються, та на необізнаність про їх наявність, спростовуються матеріалами виконавчого провадження, тому зі скаргою на постанову від 3 серпня 2021 року ОСОБА_1 повинен був звернутися до суду до 14 серпня 2021 року, а на постанови про арешт майна боржника та про розшук майна боржника - до 20 серпня 2021 року.

З даною скаргою ОСОБА_1 звернувся до суду 21 вересня 2021 року, отже з пропуском встановленого законом строку.

Під час апеляційного розгляду представником ОСОБА_1 - адвокатом Кулініченко Г.В. зазначено, що скаржник не міг подати скаргу у визначенні законом строки, оскільки перебував на стаціонарному лікуванні, у підтвердження чого надав апеляційному суду копію виписки з медичної карти стаціонарного (амбулаторного) хворого, згідно якої ОСОБА_1 з 10 серпня 2021 року по 16 вересня 2021 року проходив лікування в стаціонарі КНП ОМР «Обухівська багатопрофільна лікарня інтенсивного лікування» (с.с.183 т.2).

Враховуючи вказані обставин, колегія суддів вважає за можливе поновити ОСОБА_1 строк звернення до суду з даною скаргою на дії та постанови державного виконавця Обухівського ВДВС в Обухівському районі Київської області Центрального МРУ Міністерства юстиції (м. Київ) у виконавчому провадженні № НОМЕР_4 від 25 червня 2021 року та від 3 серпня 2021 року.

Виходячи з вищевикладеного, вимоги апеляційної скарги про залишення скарги ОСОБА_1 без розгляду задоволенню не підлягають.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 25 Закону України «Про виконавче провадження», редакція якого діяла на час відкриття виконавчого провадження, державний виконавець зобов`язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред`явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред`явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби. Державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження.

Копії постанови про відкриття виконавчого провадження надсилаються не пізніше наступного робочого дня стягувачу та боржникові (частина 5 статті 25 Закону).

Згідно частини 1 статті 31 Закону України «Про виконавче провадження», у редакції на час відкриття виконавчого провадження, копії постанов державного виконавця та інші документи виконавчого провадження , що державний виконавець зобов`язаний довести до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам із супровідними листами простою кореспонденцією, крім постанов про відкриття виконавчого провадження або відмову у відкритті виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу відповідно до статті 47 цього Закону, що надсилаються рекомендованим листом з повідомленням про вручення. Боржник вважається повідомленим про відкриття виконавчого провадження, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

З копій матеріалів виконавчого провадження № НОМЕР_4 встановлено, що постанова про відкриття виконавчого провадження винесена 11 квітня 2014 року та відповідно до супровідного листа була направлена ОСОБА_1 за адресою, зазначеною у виконавчому листі (с.с.107, 108 т.2).

У постанові про відкриття виконавчого провадження боржнику був встановлений десятиденний строк для добровільного виконання рішення суду, а також накладено арешт на все майно боржника.

Копії матеріалів виконавчого провадження № НОМЕР_4 не містять відомостей про отримання боржником копії постанови про відкриття виконавчого провадження, однак 21 травня 2014 року ОСОБА_1 подав на ім`я начальника ВДВС Обухівського МРУЮ пояснювальну записку, в якій зазначив, що не має майна на праві власності (с.с.109-110 т.2).

Зазначені обставини свідчать про те, що ОСОБА_1 отримав копію постанови про

відкриття виконавчого провадження.

За таких обставин, колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для визнання неправомірною бездіяльності державного виконавця, у провадженні якого перебувало виконавче провадження № НОМЕР_4, стосовно не надання (не направлення) ОСОБА_1 копії постанови про відкриття виконавчого провадження.

Також копії матеріалів виконавчого провадження № НОМЕР_4 містять постанову старшого державного виконавця Зеленевича О.В. від 13 вересня 2015 року про звернення стягнення на заробітну плату ОСОБА_1 , а також документи, які підтверджують відрахування із заробітної плати ОСОБА_4 протягом 2016-2019 років (с.с.136-137, 138-146 т.2).

Крім цього копії матеріалів виконавчого провадження містять клопотання боржника ОСОБА_1 від 21 березня 2017 року про зупинення виконавчого провадження № НОМЕР_4 у зв`язку з проведенням досудового розслідування у кримінальному провадженні за фактом підробки документів (с.с.147-148 т.2).

Вищевикладені обставини свідчать, що ОСОБА_1 був обізнаний про наявність виконавчого провадження та проведення виконавчих дій, а посилання у скарзі на необізнаність про виконавче провадження та не отримання жодних документів виконавчого провадження, є неправдивими, та спростовуються матеріалами виконавчого провадження.

У статті 129-1 Конституції України визначено, що судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Відповідно до статті 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Статтею 10 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що заходами примусового виконання рішень є: 1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; 2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; 4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; 5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Згідно частини 1 статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Частинами 1 та 2 статті 48 Закону України «Про виконавче провадження», у редакції на час прийняття оскаржуваних постанов, передбачено, що звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації. Про звернення стягнення на майно боржника виконавець виносить постанову. Стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти

боржника у національній та іноземній валютах, інші цінності, у тому числі на кошти на рахунках боржника у банках та інших фінансових установах.

Відповідно до частин 5 та 6 зазначеної статті, у разі відсутності у боржника коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення невідкладно звертається також на належне боржнику інше майно, крім майна, на яке згідно із законом не може бути накладено стягнення. Звернення стягнення на майно боржника не зупиняє звернення стягнення на кошти боржника. Боржник має право запропонувати види майна чи предмети, які необхідно реалізувати в першу чергу. Черговість стягнення на кошти та інше майно боржника остаточно визначається виконавцем.

Стягнення на майно боржника звертається в розмірі та обсязі, необхідних для виконання за виконавчим документом, з урахуванням стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених на боржника під час виконавчого провадження, основної винагороди приватного виконавця. У разі якщо боржник володіє майном разом з іншими особами, стягнення звертається на його частку, що визначається судом за поданням виконавця.

Згідно частин 1 та 2 статті 56 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Арешт на рухоме майно, що не підлягає державній реєстрації, накладається виконавцем лише після проведення його опису.

Постанова про арешт майна (коштів) боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна.

Виконавець за потреби може обмежити право користування майном, здійснити опечатування або вилучення його у боржника та передати на зберігання іншим особам, про що він виносить постанову або зазначає обмеження в постанові про арешт. Вид, обсяг і строк обмеження встановлюються виконавцем у кожному конкретному випадку з урахуванням властивостей майна, його значення для власника чи володільця, необхідності використання та інших обставин.

Про проведення опису майна (коштів) боржника виконавець виносить постанову про опис та арешт майна (коштів) боржника.

У разі прийняття виконавцем рішення про обмеження права користування майном, здійснення опечатування або вилучення його у боржника та передачі на зберігання іншим особам проведення опису є обов`язковим (частина 5 статті 56 Закону).

Частина 3 статті 36 Закону України «Про виконавче провадження» передбачає, що у разі необхідності розшуку транспортного засобу боржника виконавець виносить постанову про такий розшук, яка є обов`язковою для виконання поліцією.

З постанови головного державного виконавця Зеленевича О.В від 25 червня 2021 року про розшук майна боржника вбачається, що підставою для прийняття постанови стала інформація МВС про те, що за боржником ОСОБА_1 зареєстрований транспортний засіб марки КІА, 2019 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_2 , колір коричневий.

Враховуючи, що боржником ОСОБА_1 рішення суду про стягнення заборгованості не виконано протягом тривалого часу, колегія суддів вважає, що державний виконавець мав правові підстави для оголошення у розшук майна боржника, зокрема, придбаного ним транспортного засобу, а також накладення арешту на його грошові кошти та майно.

З постанови про опис та арешт майна боржника від 3 серпня 2021 року вбачається, що головним державним виконавцем Зеленевичем О.В. описаний автомобіль марки КІА, 2019 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_2 , колір коричневий, який

зареєстрований на праві власності за боржником ОСОБА_1 .

Отже, постанови державного виконавця про арешт майна боржника, про розшук майна боржника та про опис та арешт майна боржника, прийняті в рамках виконавчого провадження № НОМЕР_4, про яке був обізнаний боржник ОСОБА_1 , який протягом тривалого часу не виконував рішення суду про стягнення з нього заборгованості за кредитним договором.

Колегія суддів вважає, що зазначені постанови прийнятті державним виконавцем з дотриманням вимог Закону України «Про виконавче провадження» і правових підстав для їх скасування не встановлено.

Доводи скаржника, що державний виконавець не мав правових підстав здійснювати виконавчі дії, так як боржник не отримував постанову про відкриття виконавчого провадження та був позбавлений можливості добровільно виконати рішення суду, а також державний виконавець не мав правових підстав звертати стягнення на майно (автомобіль) без врахування іншого майна, колегія суддів вважає безпідставними, так як під час апеляційного розгляду було встановлено, що ОСОБА_1 був обізнаний про відкриття виконавчого провадження ще у травні 2014 році, у добровільному порядку виконання рішення суду не здійснював, надав державному виконавцю пояснення, що не має у власності майна.

Статтею 9 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що Єдиний реєстр боржників - це систематизована база даних про боржників, що є складовою автоматизованої системи виконавчого провадження та ведеться з метою оприлюднення в режимі реального часу інформації про невиконані майнові зобов`язання боржників та запобігання відчуженню боржниками майна.

Відомості про боржників, включені до Єдиного реєстру боржників, є відкритими та розміщуються на офіційному веб-сайті Міністерства юстиції України.

Відомості про боржника вносяться до Єдиного реєстру боржників (крім відомостей щодо боржників, якими є державні органи, органи місцевого самоврядування, а також боржників, які не мають заборгованості за виконавчим документом про стягнення періодичних платежів більше трьох місяців, та боржників за рішенням немайнового характеру) одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження.

Скаржником ОСОБА_1 до скарги не були надані докази внесення відомостей про нього, як боржника, до Єдиного реєстру боржників.

Враховуючи, що відомості про боржників, включені до Єдиного реєстру боржників, є відкритими, апеляційним судом здійснена перевірка внесення відомостей про ОСОБА_1 як боржника, до Єдиного реєстру боржників, за результатами якої такої інформації не встановлено.

Посилання в скарзі, що державний виконавець не з`ясував сімейний стан боржника та не встановив, що транспортний засіб, на який накладено арешт, придбано у період перебування ОСОБА_1 у шлюбі із ОСОБА_2 , що є підставою для скасування накладеного арешту, колегія суддів вважає необґрунтованими.

Вищезазначеними нормами Закону України «Про виконавче провадження» не заборонено накладення арешту на майно боржника, яке було придбано у період перебування його у шлюбі.

Як вже зазначалося вище, частиною 6 статті 48 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що у разі якщо боржник володіє майном разом з іншими особами, стягнення звертається на його частку, що визначається судом за поданням виконавця.

За матеріалами виконавчого провадження боржник ОСОБА_1 отримав копію постанови від 3 серпня 2021 року про опис та арешт майна боржника 4 серпня 2021 року, а відтак не був позбавлений можливості повідомити державного виконавця, що описаний та арештований транспортний засіб є спільним майном подружжя. Однак, боржником до

скарги не додані докази вчинення ним таких дій. Не містять таких доказів і копії матеріалів виконавчого провадження № НОМЕР_4.

Відповідно до договору купівлі-продажу автомобіля № 218188-Y16181 від 19 травня 2019 року, ОСОБА_1 придбав автомобіль марки КІА SPORTAGE, 2019 року випуску, VIN: НОМЕР_1 , державний номерний знак НОМЕР_2 , колір коричневий (с.с.15-17, 18).

Вказаний автомобіль зареєстрований на ОСОБА_1 , а відтак державний виконавець мав правові підстави для арешту та вилучення зазначеного автомобіля, як майна боржника.

Колегія суддів зазначає, що сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до об`єктів права спільної сумісної власності подружжя, а матеріали виконавчого провадження не містять інформації, що ОСОБА_1 повідомив державного виконавця, що автомобіль є спільним майном подружжя.

Крім того, під час апеляційного перегляду було встановлено, що державним виконавцем зазначений автомобіль реалізований не був.

З приводу вимоги скарги ОСОБА_1 про повернення автомобіля, колегія суддів зазначає наступне.

Представником ОСОБА_1 суду першої інстанції надана копія акту про вилучення, примусове відчуження або залучення транспортних засобів від 8 квітня 2022 року, складеного начальником АС військової частини НОМЕР_3 ОСОБА_5 , згідно якого транспортний засіб марки КІА SPORTAGE, 2019 року випуску, VIN: НОМЕР_1 , державний номерний знак НОМЕР_2 , колір коричневий, власником якого є ОСОБА_1 , вилучений в межах виконання військово-транспортного обов`язку на підставі рішення Шевченківської РДА в місті Києві від 7 квітня 2022 року (с.с.143 т.1).

За таких обставин, вирішення питання про повернення автомобіля в межах розгляду скарги на бездіяльність, дії та постанови державного виконавця неможливо.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи.

Частиною 2 статті 376 ЦПК України визначено, що порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Судом першої інстанції неповно встановлені обставини справи, не звернуто уваги, що скаржником не надані постанови, які є предметом оскарження, не витребувано копії матеріалів виконавчого провадження, не розглянуто клопотання про поновлення строку звернення зі скаргою, неправильно застосованні норми матеріального права, допущено порушення норм процесуального права, тому ухвала суду підлягає скасуванню з ухваленням апеляційним судом нового судового рішення.

Керуючись статями 367, 374, 376, 381-383 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Росвен Інвест Україна» задовольнити частково.

Ухвалу Обухівського районного суду Київської області від 12 липня 2022 року скасувати, ухваливши нове судове рішення.

Поновити ОСОБА_1 строк звернення зі скаргою на дії та постанови державного виконавця Обухівського ВДВС в Обухівському районі Київської області Центрального МРУ Міністерства юстиції (м. Київ), прийняті 25 червня 2021 року.

У задоволенні скарги ОСОБА_1 на бездіяльність, дії та постанови державного виконавця Обухівського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального Управління Міністерства юстиції України (м. Київ), заінтересована особа: Товариство з обмеженою відповідальністю «Росвен Інвест Україна» відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 13 серпня 2025 року.

Суддя-доповідач І.М. Рейнарт

Судді Г.М. Кирилюк

Т.І. Ящук