Справа № 159/1746/22
Провадження № 2/314/48/2024
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.10.2024 м. Вільнянськ

Вільнянський районний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді - Свідунович Н.М.,

за участю позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача Паскала Д.М.,

секретар судового засідання Печонкіна В.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу № 159/1746/22 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: Служба у справах дітей Виконавчого комітету Ковельської міської ради, про визначення місця проживання дитини та зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: орган опіки та піклування Виконавчого комітету Вільнянської міської ради, Служба у справах дітей Виконавчого комітету Ковельської міської ради, про визначення місця проживання дитини -

ВСТАНОВИВ:

У травні 2022 року позивач ОСОБА_2 звернувся до Ковельського міськрайонного суду Волинської області із позовною заявою до ОСОБА_1 , третя особа: Служба у справах дітей Виконавчого комітету Ковельської міської ради, про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини. Позов обґрунтовано тим, що 12.10.2013 сторони уклали шлюб, зареєстрований Міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції, актовий запис № 1171. Від шлюбу сторони мають малолітню дитину - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Після народження сина у нього з відповідачем почали виникати непорозуміння, внаслідок чого на початку вересня 2019 року ОСОБА_1 переїхала у м. Мелітополь Запорізької області. Відповідач мала намір відразу забрати сина із собою, однак за спільною домовленістю сторін поїхала сама з метою облаштування житла, пошуку роботи. Таким чином, ОСОБА_1 погодилась залишити сина з батьком, оскільки дитина від народження має проблеми зі здоров`ям, має алергію на певні продукти харчування та подразники, тому потребує постійного нагляду педіатра та алерголога, не може відвідувати дошкільні навчальні заклади. Після цього ОСОБА_2 разом з сином переїхав на постійне проживання до своїх батьків за адресою: АДРЕСА_1 , які погодились допомогти у догляді за дитиною. З цього часу з дружиною позивач не спільно не проживає, підтримувати сімейні стосунки сенсу не бачить, оскільки сторони мають протилежні погляди на життя.

Після припинення шлюбних відносин з відповідачем остання періодично, але дуже рідко, бачилась з сином, могла забирати його на нетривалий час (від одного до трьох днів), позивач особисто привозив сина до матері, а потім забирав його. Позивач ніколи не перешкоджав і перешкоджатиме у подальшому в їх спілкуванні, однак вважає, що дитина має проживати з ним, оскільки з моменту фактичного припинення шлюбних відносин він постійно опікується інтересами і потребами дитини, займається вихованням, слідкує за його розвитком та здоров`ям, піклується про нього.

У зв`язку з повномасштабним вторгненням РФ на територію України та введенням воєнного стану позивач задля збереження психічного, фізичного здоров`я дитини, його духовного та розумового розвитку, виїхав з території м. Запоріжжя до більш безпечного регіону, наразі він з сином проживають за адресою: АДРЕСА_2 .

Позивач зазначає, що ОСОБА_1 неодноразово висловлювалась із погрозами забрати сина на непідконтрольну територію до м. Мелітополя, де тривають військові дії, разом з тим, стан здоров`я дитини потребує постійного медичного контролю, чого відповідач на даний момент не може забезпечити. Також позивач стверджує, що повністю забезпечує потреби дитини, працевлаштований, у власності має два автомобілі, організовує дозвілля сину, відпочинок. Опікується здоров`ям сина, у м. Запоріжжя ним було укладено декларацію із лікарем-педіатром КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 2», нині за місцем проживання укладено декларацію в КНП «Ковельське МТМО Ковельської міської ради Волинської області». 29.04.2022 працівниками Служби у справах сім`ї Виконавчого комітету Ковельської міської ради було проведено обстеження умов проживання за адресою: АДРЕСА_2 , які визнані задовільними.

На підставі викладеного, ОСОБА_2 просив розірвати шлюб, укладений між сторонами, зареєстрований 12.10.2013 Міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції, актовий запис № 1171, а також визначити місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з батьком ОСОБА_2 .

Ухвалою Ковельського міськрайонного суду Волинської областівід 24.05.2022 справу прийнято до розгляду за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання.

04.07.2022 на адресу Ковельського міськрайонного суду Волинської областіпредставником ОСОБА_1 - адвокатом Бабічем С.А. надано відзив на позовну заяву, у якій останній, не погоджуючись із позовними вимогами, зазначає, що ОСОБА_1 не має наміру залишати свою дитину. Між сторонами існувала домовленість, що син проживатиме з матір`ю ОСОБА_1 у м. Мелітополь. Відповідач не перешкоджала батьку ОСОБА_2 бачитися з сином, брати його в гості до м. Запоріжжя. Згодом у зв`язку з початком епідемії та карантину в Україні, враховуючи здоров`я дитини, батьки вирішили, що дитині краще не відвідувати дитячий садок, тому син жив у них по черзі, враховуючи їх робочі графіки. Зокрема, тиждень син жив з батьком, а тиждень відповідач приїздила в м. Запоріжжя і забирала сина до м. Вільнянськ, за місцем її реєстрації до будинку її батьків, або забирала до м. Мелітополь.

З початком воєнних дій, коли м. Мелітополь потрапило в окупацію, позивач без згоди відповідача вивіз дитину до м. Ковель Волинської області, через що ОСОБА_1 позбавлена можливості бачитися з сином. ОСОБА_1 вважає, що ОСОБА_2 просто скористався ситуацією та її неможливістю виїхати з окупованого міста через небезпеки для її життя та здоров`я, періодичною відсутність у м. Мелітополь зв`язку та інтернету, тому вивіз сина. Протягом усього часу відповідач шукає шляхів для мирного вирішення спору, адже син сильно переживає розлуку із матір`ю, стає свідком неприпустимих агресивних дій щодо його рідних.

Також відповідач не згодна з твердженнями позивача про те, що він фактично одноосібно опікувався життям та здоров`ям сина. З даного приводу відповідач зазначає, що всі питання стосовно життя та здоров`я дитини батьки обговорювали та вирішували разом. ОСОБА_1 слідкувала за строками вакцинації, обстеженнями, відвідуваннями стоматолога, ортопеда, алерголога, купувала вітаміни, консультувалась із лікарями у приватному порядку.

З 26.11.2019 по 31.08.2020 дитина відвідувала ДНЗ № 29 «Золотий півник», саме ОСОБА_1 приводила дитину до дошкільного закладу та забирала, відвідувала святкові ранки, батьківські збори. Натомість ОСОБА_2 жодного разу до дошкільного закладу не з`являвся.

Наразі відповідач має змогу забезпечити сину належні умови проживання, повною мірою займатись його вихованням, навчанням, утриманням, оздоровленням, тому вважає, що доцільно визначити місце проживання з матір`ю.

На підставі викладеного, просить у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 відмовити у повному обсязі.

Крім того, 04.07.2022 на адресу Ковельського міськрайонного суду Волинської областіпредставником ОСОБА_1 - адвокатом Бабічем С.А. подано зустрічний позов до ОСОБА_2 , треті особи: орган опіки та піклування Виконавчого комітету Вільнянської міської ради Запорізької області Запорізької області, Служба у справах дітей Виконавчого комітету Ковельської міської ради, про визначення місця проживання дитини, на обґрунтування якого зазначено, що 12.10.2013 між сторонами укладено шлюб, ІНФОРМАЦІЯ_1 у сторін народився син ОСОБА_3 . Сторони проживали у Житомирській області, однак після народження дитини стосунки у сім`ї погіршились, що призвело до конфліктів. Дитина була свідком сімейних сцен. ОСОБА_1 робила все можливе, щоб дійти згоди та налагодити стосунки, у тому числі пішла разом з чоловіком на консультацію до психолога, однак ОСОБА_2 відмовився продовжувати терапію. Розуміючи, що конфлікти приводять до емоційної травми дитини, ОСОБА_1 вирішила, що для емоційного здоров`я дитини їй з чоловіком краще жити окремо, за взаємними домовленостями між собою щодо піклування про дитину. ОСОБА_1 переїхала до м. Мелітополь Запорізької області, де облаштувалась, а через місяць відповідач привіз до неї сина. У м. Мелітополь дитина відвідувала дитячий садок. В свою чергу позивач не перешкоджала ОСОБА_2 бачитись із сином. Із початком епідемії COVID та карантину в Україні, враховуючи здоров`я дитини, батьки вирішили, що дитині краще не відвідувати дитячий садок, тому син жив у них по черзі, враховуючи їх робочі графіки. Зокрема, тиждень син жив з батьком, а тиждень відповідач приїздила в м. Запоріжжя і забирала сина до м. Вільнянськ, за місцем її реєстрації до будинку її батьків, або забирала до м. Мелітополь. ОСОБА_1 забезпечувала дитину, разом відвідували кінотеатри, льодовий каток, виставки, дитячі майданчики. Позивач очікувала, що ОСОБА_2 перегляне своє ставлення до сімейних стосунків, сподівалась на подальше спільне проживання, однак останній такого наміру не виявив, навпаки лише погрожував судом та наміром відібрати дитину. У час, коли син був у батька, позивач постійно дзвонила йому для спілкування по відео-зв`язку, щоб дізнатися як справи, здоров`я дитини тощо.

З початком воєнних дій, коли м. Мелітополь потрапило в окупацію, ОСОБА_2 без згоди позивача вивіз дитину до м. Ковель Волинської області, через що мати позбавлена можливості бачитися з сином. Позивач вважає, що ОСОБА_2 просто скористався ситуацією та її неможливістю виїхати з окупованого міста через небезпеки для її життя та здоров`я, періодичною відсутність у м. Мелітополь зв`язку та інтернету, тому вивіз сина. Вважає, що ОСОБА_2 спекулює інтересами дитини задля уникнення воєнного призову, має намір виїхати за кордон до Польщі, відтак ОСОБА_1 може втратити будь-який зв`язок із сином.

Позивач вважає, що приживання дитини з матір`ю буде відповідати інтересам сина, сприятиме належним умовам його проживання, гармонійного розвитку, вихованню та належному матеріальному забезпеченню. Зазначає, що має активну життєву позицію та освіту, дозволяє їй мати роботу та фінансово піклуватися про дитину, наразі здобуває другу вищу освіту за спеціальністю «Психологія», завдяки чому знає як щонайкраще виховувати дитину, враховуючи особливості її психіки та віку. На теперішній час позивач проживає за місцем реєстрації своїх батьків за адресою: АДРЕСА_3 . За зазначеною адресою дитина має окрему обладнану речами та іграшками кімнату, батьки ОСОБА_1 бажають приймати участь у вихованні онука, здатні матеріально допомагати. ОСОБА_1 вважає себе відповідальною матір`ю: приводила дитину до дошкільного навчального закладу «Золотий півник» № 29, відвідувала святкові ранки, батьківські збори, цікавилась психологічним та фізичним здоров`ям дитини; зверталась із дитиною за медичними консультаціями до амбулаторії № 9 м. Мелітополь; стверджує, що працювала на посадах продавця та зарекомендувала себе як чесна, порядна, комунікабельна, відповідальна, шкідливих звичок не має. ОСОБА_1 вважає, що ОСОБА_2 ізолюючи дитину від матері фактично позбавляє сина материнського піклування та любові, що шкодить інтересам дитини.

На підставі викладеного, просить визначити місце проживання малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з матір`ю ОСОБА_1 .

Також 04.07.2022 на адресу Ковельського міськрайонного суду Волинської областіпредставником ОСОБА_1 - адвокатом Бабічем С.А. подано заяву про надання строку для примирення.

11.07.2022 на адресу Ковельського міськрайонного суду Волинської області від позивача ОСОБА_2 надійшла відповідь на відзив, у якому останнійпросив відзив ОСОБА_1 не брати до уваги через його необ`єктивність та необґрунтованість. Щодо зазначеного у відзиві факту вивезення дитини до м. Ковель Волинської області без дозволу матері, позивач зазначив, що відповідач була обізнана про переїзд позивача та їх спільної дитини у більш безпечне місце, а саме м. Ковель Волинської області, про що свідчать, у тому числі, додані до відповіді на відзив скріншоти переписки позивача та відповідача. Зазначає, що переїзд був зумовлений насамперед створенням безпечних умов проживання для їх спільного сина, а не обмеження спілкування матері з дитиною. Відповідачеві відома адреса перебування своєї дитини, однак протягом всього часу проживання дитини в м. Ковель вона не вживала спроб зустрічі та проживання з сином, телефонувала дуже рідко.

Твердження відповідача про те, що сторони домовилися, що дитина тиждень проживатиме з батьком, а тиждень - з матір`ю, не відповідають дійсності, оскільки сторони дійсно домовились, що з урахуванням стану здоров`я дитині краще не відвідувати дитячий садок, тому відповідач залишила дитину проживати з батьком, лиш інколи брала його на декілька днів до себе додому. Фактично за 2021 рік дитина перебувала з матір`ю близько 20 днів, решту часу він був разом з батьком.

Щодо заперечень відповідача щодо визначення місця проживання дитини з батьком, позивач зазначає, що, перш за все, позовні вимоги щодо визначення місця проживання дитини з батьком ґрунтуються на якнайкращому забезпеченні інтересів дитини, оскільки позивач піклується та приділяє максимум турботи щодо їх сина, займається його вихованням, піклуванням, лікуванням, розвитком, безпекою, а не керується особистими мотивами щодо позбавлення можливості матері брати участь у житті дитини.

На підставі викладеного, позивач наполягає на задоволенні його позовних вимог у повному обсязі.

25.07.2022 на адресу Ковельського міськрайонного суду Волинської областіпредставником ОСОБА_1 - адвокатом Бабічем С.А. подано заяву про долучення доказів, а саме: копії довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 18.07.2022; копії довідки від 18.07.2022 лікаря-психіатра та лікаря-нарколога про відсутність на обліку; копії акту обстеження умов проживання від 19.07.2022 за місцем проживання ОСОБА_1

25.07.2022 у судовому засіданні Ковельського міськрайонного суду Волинської областіпредставником ОСОБА_2 - адвокатом Самулевич О.М. подано заяву про долучення доказів, а саме: довідки лікаря-стоматолога від 31.05.2022 № 38 про здійснення амбулаторного прийому ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у супроводі тата; роздруківку інформації з податкового кабінету ОСОБА_2 щодо його реєстрації, як фізичної особи-підприємця; диску з відеозаписами, якими було зафіксовано факт спроби викрадення ОСОБА_1 малолітнього ОСОБА_3 у його батька ОСОБА_2 .

Також 25.07.2022 у судовому засіданні Ковельського міськрайонного суду Волинської областіпредставником ОСОБА_2 - адвокатом Самулевич О.М. подано заяву про допит свідків ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 .

Крім того, 25.07.2022 у судовому засіданні Ковельського міськрайонного суду Волинської областіпредставником ОСОБА_2 - адвокатом Самулевич О.М. подані письмові заперечення щодо клопотання відповідача про надання строку для примирення.

Ухвалою Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 25.07.2022 у цивільній справі № 159/1746/22 постановлено роз`єднати позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: Служби у справах дітей виконавчого комітету Ковельської міської ради, про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини. Виділено у самостійне провадження позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу. Передано роз`єднані матеріали цивільної справи за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу для здійснення реєстрації в автоматизованій системі документообігу суду. Продовжено розгляд позовної вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: Служби у справах дітей виконавчого комітету Ковельської міської ради, про визначення місця проживання дитини у цьому провадженні.

25.07.2022 у судовому засіданні Ковельського міськрайонного суду Волинської областіпредставником ОСОБА_2 - адвокатом Самулевич О.М. подана заява про забезпечення позову, у якій остання просила вжити заходів забезпечення позову шляхом заборони відповідачу ОСОБА_1 зміну фактичного місця проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 без згоди батька ОСОБА_2 .

Ухвалою Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 25.07.2022 зустрічний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: орган опіки та піклування Виконавчого комітету Вільнянської міської ради, Служба у справах дітей Виконавчого комітету Ковельської міської ради, про визначення місця проживання дитини прийнято до спільного розгляду з первісним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: Служба у справах дітей Виконавчого комітету Ковельської міської ради, про визначення місця проживання дитини.

Крім того, ухвалою Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 25.07.2022 у задоволенні заяви ОСОБА_2 про забезпечення позову відмовлено.

10.08.2022 на адресу Ковельського міськрайонного суду Волинської областіпредставником ОСОБА_1 - адвокатом Бабічем С.А. подано заяву про виклик свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 .

10.08.2022 на адресу Ковельського міськрайонного суду Волинської області від позивача за первісним позовом - відповідача за зустрічним позовом ОСОБА_2 надійшов відзив на зустрічну позовну заяву ОСОБА_1 , у якій останній, заперечуючи проти зустрічного позову, зазначив, що протягом останніх шести місяців спільного проживання між сторонами не виникало ані суперечок, ані довірливих відносин. ОСОБА_1 прийняла рішення про розірвання їх відносин ще задовго до переїзду, але продовжувала проживати з ОСОБА_2 . Вже під час переїзду вона повідомила, що за декілька місяців звернеться до суду із заявою про розірвання шлюбу. Однак після того, як сторони стали проживати окремо, не поспішала з офіційним розірванням шлюбу.

Дійсно, як зазначає позивач за зустрічним позовом, спочатку матір мала намір забрати дитину з собою, тому після переїзду до м. Мелітополя влаштувала сина у дитячий садок, обрала для дитини місцевого лікаря-педіатра, з яким заключила декларацію. Відповідач за зустрічним позовом не перешкоджав і не заперечував проти цього, навпаки допомагав з влаштуванням дитини в дитячий садок, купував необхідні речі. Фактично їх син відвідував дитячий садок з листопада 2019 року по березень 2020 року, однак не на постійній основі, оскільки часто хворів, а з березня 2020 року у садочку був введений карантин, тому, оскільки позивач за зустрічним позовом не мала змоги перебувати з хвороб дитиною, а також постійно бути з дитиною під час карантину, батько забрав сина, з цього часу дитини проживала з відповідачем за зустрічним позовом. Мати брала дитину до м. Мелітополь лише на декілька днів, коли була вихідною. Дійсно за попередньою домовленістю син мав проживати у них по черзі, однак насправді син майже завжди проживав у батька, лиш зрідка відповідач за зустрічним позовом на власному автомобілі привозив сина до ОСОБА_1 або до її батьків. Декларацію з лікарем-педіатром було укладено у м. Запоріжжя, бо більшість часу син проводив саме там з батьком. ОСОБА_1 телефонувала сину зрідка, розмови тривали лічені хвилини. Із початком воєнних дій він вивіз сина до м. Ковель Волинської області, ОСОБА_1 цьому не заважала, що спростовується скріншотами переписки сторін. Зустрічам ОСОБА_1 із сином він не заважав. Зазначає, що твердження ОСОБА_1 з приводу спекулюванням дитиною з метою уникнення воєнного призову спростовуються долученим воєнним квитком, у якому міститься відмітка про його непридатність до військової служби у мирний час та обмежену придатність у військовий час.

На підставі викладеного, ОСОБА_2 просить відмовити ОСОБА_1 у задоволенні зустрічних позовних вимог.

10.08.2022 на адресу Ковельського міськрайонного суду Волинської областіпредставником ОСОБА_1 - адвокатом Бабічем С.А. подано заперечення на відповідь на відзив, у якому останній вважає відповідь на відзив ОСОБА_2 необґрунтованою з огляду на наступне. ОСОБА_1 була проти перевезення дитини до м. Ковель Волинської області, вважала такий далекий шлях більш небезпечним ніж перебування вдома чи в укритті, однак батько дитини її просто поставив перед фактом щодо вивезення дитини. З приводу нечастих телефонних дзвінків ОСОБА_1 стверджує, що у м. Мелітополь, де вона на той час проживала, мобільний зв`язок та інтернет постійно блокувався окупантами, потім з`явився російський зв`язок, але з нього неможливо було зателефонувати на українські номери. ОСОБА_1 не могла приїхати до сина від незалежних від неї обставин: небезпечність шляху, страх залишитись ушкодженою, відсутність коштів. Однак, пройшовши близько 15 блок-постів окупантів, перевірок, допитів, вона змогла виїхати із м. Мелітополь до м. Вільнянськ. Наразі ОСОБА_1 має можливість забезпечити належний догляд та безпечне проживання дитини. Мати ОСОБА_1 домогосподарка, виявила бажання проводити час з онуком, за освітою вона вихователь дитячого садка. Вважає, що ОСОБА_2 самостійного доходу не мав, упродовж тривалого часу був безробітнім, виписка з банку лише підтверджує факт надсилання йому грошей родичами. Стверджує, що ОСОБА_2 налаштовує сина проти матері, вона асоціюється із війною, танками, вбивствами, тому дитина дуже налякана. Просить у задоволенні первісних позовних вимог ОСОБА_2 відмовити у повному обсязі та задовольнити її зустрічний позов.

15.08.2022 на адресу Ковельського міськрайонного суду Волинської областіпредставником ОСОБА_1 - адвокатом Бабічем С.А. подано клопотання про направлення справи № 159/1746/22 за підсудністю.

07.09.2022 на адресу Ковельського міськрайонного суду Волинської областіпредставником ОСОБА_1 - адвокатом Бабічем С.А. подано відповідь на відзив, у якому останній стверджує, що ОСОБА_2 фізично утримує дитину в себе, не надає можливості забирати дитину в гості, тобто він перешкоджає відповідачу за первісним позовом - позивачу за зустрічним позовом бачитись та бути з сином, хоча жодної небезпеки від перебування дитини з матір`ю не існує. Ще у 2015 році ОСОБА_2 планував переїзд до Білорусії з метою уникнення призову до АТО, тому у листопаді 2015 року сторони переїхали з м. Запоріжжя до Житомирської області, яка межує з Республікою Білорусь, щоб в подальшому звідти переїхати за кордон до його родичів, однак цьому завадила вагітність ОСОБА_1 . Таким чином, вважає, що метою переїзду ОСОБА_2 з сином до м. Ковель Волинської області, яке розташоване у безпосередній близькості до кордону, саме подальший виїзд до Польщі.

ОСОБА_1 , щоб побачитись із сином приїздила з м. Мелітополь до м. Запоріжжя, долаючи таким чином відстань у 150 км, однак зустрічі проводились у місті чи на вокзалі, а не за адресою проживання ОСОБА_2 . У зв`язку з тим, що ОСОБА_1 не має власного автомобіля, вони з відповідачем за зустрічним позовом домовилися, що ОСОБА_2 з сином зустрічатимуть її на вокзалі, потім на своєму автомобілі він відвозив її з сином до батьків у м. Вільнянськ.

ОСОБА_1 стверджує, що вважала чоловіка головою родини, тому погодилась на переїзд у Житомирську область, у дім без зручностей, без води, з пічним опаленням, що посилювало атопічний дерматит, проблеми з легенями у дитини. Сім`я мала постійні фінансові труднощі, однак до м. Запоріжжя ОСОБА_2 повертатись відмовлявся. Майже щоденно між сторонами виникали сварки, ОСОБА_2 міг кидати стільці, бити кулаком по стіні чи столу, у сім`ї була нездорова атмосфера. ОСОБА_2 погодився відвідати психолога лише декілька разів, а потім вважав це за марнотратство.

На підставі викладеного, просить задовольнити зустрічний позов та визначити місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з матір`ю ОСОБА_1

16.09.2022 на адресу Ковельського міськрайонного суду Волинської областіпредставником ОСОБА_2 - адвокатом Самулевич О.М. подано заперечення на відповідь на відзив, у якому остання зазначає, що ОСОБА_2 не має наміру переїзду до Республіки Польща, у підтвердження чого облаштовує своє житло та зареєструвався як фізична особа-підприємець. ОСОБА_2 дійсно заперечує щодо поїздок сина до м. Вільнянськ чи м. Мелітополь, оскільки неподалік ведуться бойові дії. Однак, не заперечує з приводу відвідин сина матір`ю у його присутності, бо має підозру у його викраденні. Родичі ОСОБА_2 перешкод відвідувань та зустрічей матері із сином не створювали. З приводу важких умов проживання подружжя у смт Нова Борова Житомирської області ОСОБА_2 зазначає, що умови не були ідеальними, однак сторони певний час винаймали квартиру, яка мала пічне та електричне опалення, теплу воду, зручності, інтернет, сучасну побутову техніку. Поряд проживала сім`я брата ОСОБА_2 , яка підтримувала та допомагала. Він працював позмінно, заробітків на утримання сім`ї вистачало, у селищі розташовувалась амбулаторія.

На підставі викладеного, просила у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 відмовити та задовольнити первісний позов ОСОБА_2

16.09.2022 на адресу Ковельського міськрайонного суду Волинської областіпредставником ОСОБА_1 - адвокатом Бабічем С.А. подано заяву про долучення доказів, а саме: довідку з місця роботи ОСОБА_1 ТОВ «ОПТТОРГ-15» від 23.08.2022; копії трудової книжки ОСОБА_1 ; копію заяви ОСОБА_1 до Ковельського районного управління поліції Головного управління Національної поліції у Волинській області від 23.07.2022; копію відповіді Ковельського районного управління поліції від 10.08.2022 про розгляд звернення ОСОБА_1

16.09.2022 на адресу Ковельського міськрайонного суду Волинської областіпредставником ОСОБА_2 - адвокатом Самулевич О.М. подано клопотання про долучення до матеріалів справи письмових доказів, а саме: копії витягу з рішення виконавчого комітету Ковельської міської ради; копії висновку служби у справах дітей щодо визначення місця проживання дитини; копії матеріалів перевірки, проведеної працівниками Ковельського РУП.

26.09.2022 на адресу Ковельського міськрайонного суду Волинської областіпредставником ОСОБА_2 - адвокатом Самулевич О.М. подано клопотання про долучення до матеріалів справи письмових доказів, а саме: договору підряду від 22.06.2022 з додатком № 1; акту прийому-передачі виконаних робіт; копія довідки про наявність банківського рахунку; копія довідки про стан банківського рахунку; копія довідки про рух коштів по рахунку фізичної особи-підприємця від 26.09.2022; копія виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань; копії консультативних висновків спеціалістів; копії проведених медичних досліджень та банківських квитанцій щодо оплати їх вартості; копія договору оренди житлового приміщення.

27.09.2022 на адресу Ковельського міськрайонного суду Волинської областіпредставником ОСОБА_1 - адвокатом Бабічем С.А. подано додаткові пояснення на заперечення на зустрічний позов, у яких останній зазначає, що ОСОБА_2 повернувся із Республіки Польща до України, бо просто не мав законних підстав там залишитись. Власного житла у м. Ковелі він не має, може змінити місце свого проживання, перешкоджає ОСОБА_1 бачитись із сином, був ініціатором «вистави» із поліцією. Твердження ОСОБА_2 , що ОСОБА_1 може вивезти дитину до м. Мелітополь є лише його фантазією. Велика відстань між містами заважає ОСОБА_1 спілкуватись із сином, остання вимушена обмежуватись телефонними дзвінка, відправляє кошти на смаколики, подарунки для сина. Обмежене спілкування із сином, ультиматум з ним бачитись лише у присутності ОСОБА_2 призводить до страждань дитини. Умови проживання у с. Нова Борова Житомирської області були жахливі, небезпечні для дитини. За чотири роки ними було змінено три квартири, вони були без ремонту та з пліснявою, навіть приготування їжі було випробуванням, побутова техніка була відсутня. Купити пральну машину, мультиварку, індукційну плитку сторони змогли лише після отриманих коштів на народження дитини. Подружжя ледь зводило кінці з кінцями, ОСОБА_2 просто обрав для своєї сім`ї аскетичний спосіб життя, покращень та планів щось змінити не мав, жили в борг, жодних закладів (кіно, кафе) подружжя не відвідувало, економили навіть на їжі. ОСОБА_1 просила переїхати до міста чи повернутись до м. Запоріжжя, однак ОСОБА_2 категорично відмовлявся. ОСОБА_1 була змушена рано віддати дитину до дитячого садка та вийти на роботу, свою заробітну плату вимушена була віддавати чоловіку. Поруч із ними дійсно жила сім`я брата чоловіка, однак вони перебували у такому ж скрутному становищі, що і сторони. Просить у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 відмовити у повному обсязі та задовольнити зустрічний позов, визначивши місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 із матір`ю ОСОБА_1 .

Ухвалою Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 27.09.2022 цивільну справу № 159/1746/22 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: Служба у справах дітей Виконавчого комітету Ковельської міської ради, про визначення місця проживання дитини та зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: орган опіки та піклування Виконавчого комітету Вільнянської міської ради, Служба у справах дітей Виконавчого комітету Ковельської міської ради, про визначення місця проживання дитини передано за підсудністю до Вільнянського районного суду Запорізької області.

24.10.2022, відповідно до ст. 14 ЦПК України, вказана справа передана судді Свідунович Н.М.

Ухвалою суду від 25.10.2022 справу прийнято до розгляду за правилами загального позовного провадження. Цією ухвалою на підставі ч. 5 ст. 19 Сімейного кодексу України витребувано від органу опіки та піклування Виконавчого комітету Вільнянської міської ради висновок щодо розв`язання спору про визначення місця проживання малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

30.11.2022 на адресу суду від представника третьої особи - Служби у справах дітей Виконавчого комітету Ковельської міської ради надійшов витяг з рішення Виконавчого комітету Ковельської міської ради від 08.09.2022 № 261 «Про затвердження висновків служби у справах дітей про визначення місця проживання дітей» щодо ОСОБА_2 та його малолітньої дитини ОСОБА_3

10.03.2023 на електронну адресу суду надійшла заява ОСОБА_2 , адресована органу опіки та піклування Вільнянської міської ради, із долученням: копії витягу з рішення виконавчого комітету Ковельської міської ради № 261 про визначення місця проживання дитини із батьком; копії акту № 7 від 07.05.2022; копії акту обстеження умов проживання від 29.11.2022; копії характеристики від 14.06.2022;копії зобов`язання ОСОБА_1 від 06.02.2023; копії зобов`язання ОСОБА_1 від 06.03.2023; копії характеристики від 14.06.2022; копії рапорта від 23.07.2022; копії довідки № 961 від 30.07.2022.

22.03.2023 від органу опіки та піклування Виконавчого комітету Вільнянської міської ради надійшов лист про неможливість надання висновку щодо розв`язання спору про визначення місця проживання малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , оскільки ОСОБА_1 надала документи, за якими вона вибула з м. Вільнянськ Запорізького району Запорізької області, була взята на облік як внутрішньо переміщена особа за адресою: АДРЕСА_4 . На підставі викладеного, просили залучити належний орган опіки та піклування - Виконавчий комітет Ковельської міської ради Волинської області для надання висновку щодо розв`язання спору про визначення місця проживання малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

30.03.2023 на адресу суду надійшла заява ОСОБА_1 про доручення до матеріалів справи доказів, а саме: диску з відеозаписом психологічного обстеження дитини та його малюнків; висновку психологічного обстеження дитини від 10.03.2023; копії документів на підтвердження освіти і кваліфікації психолога; копії довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 20.03.2023; копії договору оренди житлового приміщення від 18.03.2023.

Ухвалою суду від 10.05.2023 на підставі ч. 5 ст. 19 Сімейного кодексу України витребувано від Виконавчого комітету Ковельської міської ради Волинської області письмовий висновок щодо розв`язання спору про визначення місця проживання малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

10.05.2023 на адресу суду надійшла заява представника ОСОБА_2 - адвоката Шинкар О.В., у якій остання стверджує, що ОСОБА_3 з 06.09.2017 зареєстрований у АДРЕСА_1 , згідно довідки № 04-18/7-1399 від 09.06.2017. Тобто батько з сином із 2017 року фактично проживали у м. Запоріжжя. Реєстрація сина за адресою реєстрації батька була проведена зі згоди матері, що спростовує той факт, що дитина проживала разом з матір`ю ОСОБА_1 . Медична картка перебуває у батька. Згідно акту обстеження від 29.11.2022 умов проживання, з`ясована думка дитини про те, що ОСОБА_3 виявив бажання проживати із батьком, з матір`ю ОСОБА_1 спілкується телефоном щодня, син повідомив, що проживати з матір`ю не бажає, бо «з батьком добре та не страшно». Син відвідував ОСОБА_1 , але постійно з нею ніколи не проживав. У липні 2022 року ОСОБА_1 намагалась силоміць вивезти дитину автомобілем у невідомому напрямку, ОСОБА_2 намагався перешкодити, а свідки-перехожі повідомили поліцію. Після цієї події дитина довго плакала, не могла заспокоїтись, почала заїкатись, у зв`язку з чим батькові довелось звернутись до логопеда. Вказане є доказом неправомірної поведінки матері ОСОБА_1 та підтвердження прихильності дитини до батька. У зв`язку з викладеним, представник ОСОБА_2 - адвокат Шинкар О.В. просила долучити до матеріалів справи докази, а саме: копію рішення № 261, копію акту № 7 від 07.05.2022, копію акту обстеження від 29.11.2022, копію характеристики від 14.06.2022, копію зобов`язання ОСОБА_1 від 06.02.2023, копію зобов`язання ОСОБА_1 від 06.03.2023, копію характеристики від 14.06.2022, копію рапорту від 23.07.2022 про повідомлення на службу «102», копію довідки від 30.07.2022 № 961, довідки № 04-18/7 від 06.09.2017, нотаріально посвідчену заяву ОСОБА_1 , медичні документи, відеозапис відеокамери ZM0321. У цьому клопотанні представник ОСОБА_2 - адвокат Шинкар О.В. також заявила про виклик та допит свідків ОСОБА_14 та ОСОБА_15 .

01.08.2023 на адресу суду від представника третьої особи - Служби у справах дітей Виконавчого комітету Ковельської міської ради надійшли копія акту обстеження умов проживання від 07.06.2023 та витяг з рішення Виконавчого комітету Ковельської міської ради від 13.07.2023 № 234 «Про затвердження висновку служби у справах дітей про визначення місця проживання дитини».

02.08.2023 на адресу суду надійшла заява ОСОБА_1 про доручення до матеріалів справи доказів, а саме: акту обстеження умов проживання від 07.06.2023, рішення та висновку Виконавчого комітету Ковельської міської ради від 13.07.2023 № 234, рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області у цивільній справі № 159/448/23, довідки ТОВ «ОЛІМПІЯ СТРОЙ» від 26.06.2023 № 2606/23-1 про працевлаштування ОСОБА_1 .

У підготовчому судовому засіданні 02.10.2023 представником позивача за первісним позовом - відповідача за зустрічним позовом ОСОБА_2 - адвокатом Шинкар О.В. надано заяву про відвід головуючого судді на підставі п. 5 ч. 1 ст. 36 ЦПК України.

Ухвалою суду від 02.10.2023 відмовлено у задоволенні заяви представника позивача за первісним позовом - відповідача за зустрічним позовом ОСОБА_2 - адвоката Шинкар Ольги Володимирівни про відвід головуючого судді Свідунович Наталії Миколаївни від участі у розгляді цивільної справи № 159/1746/22 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: Служба у справах дітей Виконавчого комітету Ковельської міської ради, про визначення місця проживання дитини та зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: орган опіки та піклування Виконавчого комітету Вільнянської міської ради, Служба у справах дітей Виконавчого комітету Ковельської міської ради, про визначення місця проживання дитини.

Крім того, 02.10.2023 позивач за первісним позовом - відповідач за зустрічним позовом ОСОБА_2 через свого представника - адвоката Шинкар О.В. звернувся до суду з клопотанням про передачу справи за підсудністю, на обґрунтування якого зазначив, що він, як позивач за первісним позовом та відповідач за зустрічним позовом, зареєстрований та проживає у м. Ковель Волинської області. Дитина, про визначення місця проживання якої ставиться питання у позові, на теперішній час зареєстрована та фактично проживає з батьком - позивачем за первісним позовом та відповідачем за зустрічним позовом - ОСОБА_2 . На тепер і відповідач за первісним позовом - позивач за зустрічним позовом зареєстрована та проживає у м. Ковель Волинської області. Отже, вказана справа належить до територіальної юрисдикції Ковельського міськрайонного суду Волинської області.

Ухвалою суду від 02.10.2023 відмовлено у задоволенні клопотання позивача за первісним позовом - відповідача за зустрічним позовом ОСОБА_2 про передачу справи за підсудністю.

Ухвалою суду від 02.10.2023 закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду по суті.

У судовому засіданні 09.10.2023 позивач за первісним позовом - відповідач за зустрічним позовом ОСОБА_2 та його представник підтримали позовні вимоги, заперечували проти задоволення зустрічного позову, просили визначити місце проживання малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з батьком ОСОБА_2 .

Зокрема, ОСОБА_2 пояснив суду, що з вересня 2019 року дитина постійно проживала з ним у м. Запоріжжя. Мати ОСОБА_1 мешкала у м. Мелітополь, відокремилась від виховання дитини. Він постійно був із сином, займався його вихованням, повністю забезпечував, відвідував лікарів. ОСОБА_1 із початком повномасштабної збройної агресії Російської Федерації матеріальної допомоги не надавала. В свою чергу, він із сином виїхав до м. Ковель Волинської області, де і мешкають по теперішній час.

Відповідач за первісним позовом - позивач за зустрічним позовом ОСОБА_1 та її представник у судовому засіданні 09.10.2023 заперечували проти первісного позову, наполягали на задоволенні зустрічного позову, просили визначити місце проживання малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з матір`ю ОСОБА_1 .

У судовому засіданні ОСОБА_1 пояснила суду, що ОСОБА_2 спотворює правду. Сторони проживали подружжям у Житомирській області в смт Нова Борова. Вона 4-5 разів на рік перебувала на стаціонарному лікуванні разом із сином ОСОБА_3 , неодноразово просила чоловіка переїхати в інший регіон, оскільки умови проживання в даному населеному пункті були неналежні, через що дитина часто хворіла. Вирішила переїхати до м. Мелітополь, поїхала раніше аби підготувати усе необхідне задля спільного проживання із дитиною. За цей час вона у м. Мелітополь працевлаштувалась, записала дитину до дитячого садка, вступила до навчального закладу з метою отримання другої вищої освіти. З тієї причини, що вона мала графік роботи тиждень через тиждень, вихідний тиждень дитина проживала з нею, тобто вони з ОСОБА_2 дитину виховували по черзі. З 31.12.2020 ОСОБА_2 не працював до літа 2022 року. Весь цей час вона піклувалась про дитину, дзвонила йому, забезпечувала усім необхідним. За спільною згодою подружжя дитина була зареєстрована за місцем реєстрації батька. Із початком повномасштабної збройної агресії Російської Федерації вона перебувала у м. Мелітополь, потрапила в окупацію, дитина на той час була у батька. Чотири місяці вона перебувала в окупації і була позбавлена можливості виїхати, саме в цей час ОСОБА_2 подав позов до суду. Вона виїхала із окупації 14.07.2022. Впевнена, що шляхом подання позову про визначення місця проживання дитини ОСОБА_2 намагається уникнути мобілізації, саме тому він перешкоджає їй бачитись із сином. Наразі, щоб бути ближчою до дитини, вона переїхала до м. Ковель Волинської області, де менш ніж за місяць знайшла роботу, винайняла житло, створила належні умови для проживання з нею дитини.

Представник третьої особи - Служби у справах дітей Виконавчого комітету Ковельської міської ради у судове засідання не з`явився, надавши висновок щодо доцільності визначити місце проживання малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з матір`ю ОСОБА_1 , оскільки вказане відповідає інтересам дитини.

Представник третьої особи - органу опіки та піклування Виконавчого комітету Вільнянської міської ради у судове засідання не з`явився, 06.10.2023 надав суду заяву про розгляд справи без участі його представника, при винесенні рішення просив врахувати інтереси ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Крім того, 09.10.2023 надійшла заява ОСОБА_1 про зміну анкетних даних останньої та долучення до матеріалів справи документів, а саме: копії рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 28.04.2023 у справі № 159/448/23; копії договору оренди житлового приміщення від 18.03.2023; копії диплому бакалавра ОСОБА_1 серії НОМЕР_1 ; копії довідки № 35 від 01.05.2023 Дніпровського інституту ПрАТ «ВНЗ «МАУП»; копії диплому магістра серії НОМЕР_2 ; копії посвідчення про членство ОСОБА_1 у ГС «Національна психологічна асоціація»; копії трудової книжки ОСОБА_1 серії НОМЕР_3 ; копії виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань; копії договору № 624/ДД від 11.09.2023 про надання послуг, укладеного між Громадською організацією «ВСЕУКРАЇНСЬКИЙ ГРОМАДСЬКИЙ ЦЕНТР «ВОЛОНТЕР» та ФОП ОСОБА_1 ; копії договору № 050920234 від 05.09.2023, укладеного між ФОП ОСОБА_16 та ФОП ОСОБА_1 ; копії довідки голови ініціативної групи «Арт-Ковель» від 02.10.2023; роздруківки з соціальних мереж щодо проведення занять з арт-терапії; копії подяки ОСОБА_1 за участь у волонтерській діяльності у Громадській організації «Центр Підтримки Атлант»; копії характеристики громадської організації «Футбольний центр «Ковель»; копії подяки Футбольного центру «Ковель» психологу ОСОБА_1 за активу участь у проведенні дитячого футбольного табору; фотознімків із літнього футбольного табору; копії посвідчення № 058 волонтера Громадської організації «Центр підтримки Атлант»; копії подяки Громадської організації Українська Вища Медична Школа психологині Громадської організації «Центр Підтримки Атлант» ОСОБА_1 ; копії декларації № 001-КРРР-07АО про вибір лікаря, який надає первинну медичну допомогу; копії декларації № 001-ЕРАР-А7А0 про вибір лікаря, який надає первинну медичну допомогу; копії оглядів педіатра від 19.09.2023; копії чеків про купівлю дитячих речей, навчального приладдя, продуктів; скріншоту переписки у мережі «Вайбер».

У судовому засіданні 30.10.2023 було допитано свідків ОСОБА_2 , ОСОБА_6 та ОСОБА_8 .

Так, свідок ОСОБА_2 пояснив суду, що є рідним братом позивача, народився у м. Запоріжжя, де проживав до 27.02.2022. У 2009 році свідок переїздив до м. Дніпрорудне, де мешкав чотири роки. У 2013 році переїхав до смт Нова Борова Житомирської області, де мешкав до 2017 року. Приблизно через два роки до смт Нова Борова Житомирської області переїхали ОСОБА_2 і ОСОБА_1 , жили поряд, вони часто спілкувались. У жовтні 2019 року ОСОБА_2 з сином ОСОБА_3 переїхали до м. Запоріжжя, жили у батьків ОСОБА_2 . Дар`ю свідок не бачив, знає, що ОСОБА_3 забрала ОСОБА_1 до м. Мелітополь , за тиждень ОСОБА_3 повернувся до м. Запоріжжя, де проживав до кінця жовтня 2019 року у батьків ОСОБА_2 . Умови проживання гарні, будинок складається із п`яти кімнат, кухні, коридору. У м. Запоріжжя ОСОБА_3 дитячий садок не відвідував, ОСОБА_2 супроводжував дитину до лікарні, стоматолога, повністю забезпечував усі потреби. Чи допомогала ОСОБА_1 у забезпеченні сина свідок не знає. Свідок стверджував, що ОСОБА_2 створив для сина усі умови для проживання. Перший рік винаймав двокімнатну квартиру, потім будинок. Свідок пояснив, що вперше у м. Ковель побачив ОСОБА_1 у липні 2022 року, до цього часу ОСОБА_1 перебувала у м. Мелітополь, звідки виїхала у червні 2022 року.

Свідок ОСОБА_6 пояснила суду, що є дружиною брата позивача. Подружжя ОСОБА_1 проживало у смт Нова Борова Житомирської області. У жовтні 2019 року ОСОБА_2 з сином ОСОБА_3 переїхали до м. Запоріжжя. ОСОБА_1 виїхала раніше, за яких обставин та домовленостей, свідку не відомо. У м. Запоріжжя Антон із сином мешкав у своїх батьків, умови проживання належні, вони займали дві кімнати. У ОСОБА_3 була окрема кімната, іграшки, книжки. ОСОБА_2 постійно працював, утримував дитину, сам купував ліки, одяг, продукти, відвідував із сином лікаря. У м. Запоріжжя свідок бачила ОСОБА_1 тільки один раз. Як тільки ОСОБА_2 із сином приїхали до м. Запоріжжя ОСОБА_1 забрала сина, через кілька днів повернула, бо дитина отримала опік, лікуванням якого займався ОСОБА_2 . Частіше ОСОБА_3 був із батьком у м. Запоріжжя, іноді мати забирала дитину. Чи надавала ОСОБА_1 матеріальну допомогу, як часто бачилась із сином, чи купувала іграшки, свідку не відомо. Також їй не відомо про можливі домовленості між сторонами щодо участі батьків у вихованні дитини. ОСОБА_1 висилала до м. Ковель посилки з одягом, іграшками. Вперше до м. Ковель ОСОБА_1 приїхала вкінці липня 2022 року. Коли почалася збройна агресія Російської Федерації ОСОБА_1 із м. Мелітополь телефонувала і спілкувалась із сином.

Свідок ОСОБА_8 пояснив суду, що є батьком ОСОБА_2 . У жовтні 2019 року до нього у м. Запоріжжя приїхав син з онуком, проживали вдвох, де перебувала на той час невістка йому не відомо. Через декілька днів дитину забрала ОСОБА_1 до м. Мелітополь , потім повернула дитину з опіком ноги, лікуванням ОСОБА_3 займався ОСОБА_2 . Із жовтня 2019 року по 24.02.2022 бачив ОСОБА_1 один раз, коли вона на декілька годин приїздила до м. Запоріжжя. Онука возили до матері у м. Мелітополь, тиждень через тиждень до початку карантину, потім перестали. ОСОБА_1 сама приїздила до своїх батьків у м. Вільнянськ Запорізької області, туди ж ОСОБА_2 відвозив сина на 2-3 дні. Свідок зазначає, що ОСОБА_2 займався лікуванням сина, відвідував лікарів, слідкував за профілактичними щепленнями, утримував сина за власний кошт. Іграшки ОСОБА_1 сину купувала, бо він повертався додому із новими, а чи надавала саме кошти на утримання дитини свідку не відомо.

У судовому засіданні 21.11.2023 було допитано свідків ОСОБА_7 , ОСОБА_12 , ОСОБА_24 та ОСОБА_11 .

Так, свідок ОСОБА_7 пояснила суду, що є матір`ю ОСОБА_2 . У жовтні 2019 року у м. Запоріжжя приїхав ОСОБА_2 з ОСОБА_3 , проживали у неї вдома. Через декілька днів відвезли ОСОБА_3 до невістки у м. Мелітополь. Протягом 2019 року ОСОБА_1 до м. Мелітополь брала дитину по тижню. З 2020 року ОСОБА_2 проходив із ОСОБА_3 медичні обстеження. Із початком карантину возити дитину до м. Мелітополь вже не могли, тому привозили у м. Вільнянськ до батьків ОСОБА_1 . З 2021 року ОСОБА_1 дитину стала брати менше, причин не знає. ОСОБА_2 всіляко піклувався про дитину, відвідував лікарів. Свідку відомо про домовленість між сторонами брати дитину по черзі - тиждень через тиждень. Матері спілкуватись із дитиною не перешкоджали, вона приїздила, спілкувалась із ОСОБА_3 , гуляла із ним. ОСОБА_2 з 2019 до 2022 року був працевлаштованим на складі до його закриття, потім працював не офіційно, займався ремонтами. Свідок ОСОБА_1 практично не бачила, із нею не спілкувалась. Випадків негативного ставлення до ОСОБА_3 з боку матері їй не відомо. Грошей ОСОБА_2 ОСОБА_1 не давала, ОСОБА_3 купувала іграшки, одяг. Свідку відомо, що ОСОБА_1 повідомили про переїзд ОСОБА_2 із ОСОБА_3 до м. Ковель. ОСОБА_1 вже не могла приїхати із м. Мелітополя через окупацію.

Свідок ОСОБА_12 пояснила суду, що є рідною тіткою ОСОБА_1 . Вважає, що мати і батько однаково люблять та піклуються про дитину. Тітка відвідувала ОСОБА_1 і в м. Мелітополь і у м. Вільнянськ, у батьків ОСОБА_1 . Відношення матері до дитини було хороше. ОСОБА_1 переїхала від батьків до м. Мелітополь , винайняла квартиру, влаштувалась на роботу. Дитина на цей час була з батьком. За домовленістю між батьками дитина з батьками проживала почергово. Свідок стверджує, що випадків негативного ставлення до дитини не було. Із 2020 по 2022 роки із-за карантину відповідно проблематичного транспортного сполучення ОСОБА_1 не завжди могла приїхати до сина. Із окупації ОСОБА_1 виїхала самотужки.

Свідок ОСОБА_24 пояснила суду, що є матір`ю ОСОБА_1 . Повідомила, що дочка із чоловіком проживали смт Нова Борова Житомирської області, подружжя мало проблеми у стосунках, вирішили проживати окремо. У вересні 2019 року після телефонного дзвінка ОСОБА_1 вони з чоловіком приїхали в смт Нова Борова Житомирської області, забрали ОСОБА_1 , усі її речі. ОСОБА_2 попросив залишити сина, на що ОСОБА_1 погодилась. ОСОБА_2 із ОСОБА_3 повернувся до своїх батьків у м. Запоріжжя через місяць. Потім ОСОБА_3 відвезли до м. Мелітополь до матері, де він відвідував дитячий садок. ОСОБА_2 брав дитину до себе. Із початком карантину дитячий садок не працював, тому ОСОБА_3 проживав у м. Запоріжжя у батька. Свідку відомо про домовленість сторін виховувати дитину по черзі тиждень через тиждень. Мати з дитиною мають гарні стосунки. Із початком повномасштабного вторгнення ОСОБА_2 забрав дитину та поїхав, не повідомивши ані ОСОБА_1 , ані її батьків. Свідку відомо, що ОСОБА_2 просив ОСОБА_1 відмовитись від дитини аби виїхати з ОСОБА_3 до Польщі . Коли ОСОБА_2 із ОСОБА_3 переїхали до м. Ковель, ОСОБА_2 почав перешкоджати матері забрати дитину, налаштовував дитину проти матері, не дозволяв ОСОБА_1 бачитись із сином наодинці. Свідок пояснює, що при приїзду до м. Ковель домовлялись про оренду житла поряд із місцем проживання дитини, однак батько не дозволяв матері провести із ОСОБА_3 час. Були випадки виклику поліції. Лише після розмови ОСОБА_2 із спеціалістами Служби у справах дітей батько почав надавати матері можливість спілкуватись із сином. ОСОБА_1 кожного місяця їздила до м. Ковель для зустрічі із сином. У подальшому ОСОБА_1 взагалі переїхала до м. Ковель, працевлаштувалась, створила усі умови аби бути поряд з дитиною, збирала його до школи.

Свідок ОСОБА_29 пояснила у судовому засіданні, що знайома з батьками ОСОБА_1 , живе поряд. Бачила як ОСОБА_1 з дитиною регулярно відвідувала батьків, стосунки між матір`ю та дитиною гарні, добрі. До ОСОБА_3 ставились добре обоє батьків.

У судовому засіданні 11.01.2024 було допитано свідків ОСОБА_9 та ОСОБА_15 .

Свідок ОСОБА_9 пояснив суду, що є батьком ОСОБА_1 . Повідомив суду, що дочка створила гарні умови для проживання ОСОБА_3 у м. Ковель, має постійну роботу, винаймає двокімнатну квартиру, ОСОБА_3 має окрему кімнату, забезпечений письмовим приладдям, іграшками. Заради дитини, в умовах війни, дочка двічі змінювала місце проживання. Свідок спілкується із онуком, бачить, що у них із матір`ю гарні стосунки, впевнений, що дитина має проживати разом із матір`ю. У 2019 році, коли сім`я розпалась, сторони проживали у смт Нова Борова Житомирської області. Коли батьки ОСОБА_1 приїхали щоб її забрати, ОСОБА_2 попросив залишити дитину із ним, бо мали приїхати його мати із тіткою. ОСОБА_1 переїхала до м. Мелітополь , винайняла квартиру, працевлаштувалась, оформила дитину до дитячого садка. Із початком карантину дитячі садки закрились, тому сторони домовились, що ОСОБА_3 проживатиме у матері та батька по черзі. Із початком повномасштабного вторгнення ОСОБА_2 із дитиною виїхали до м. Ковель, а ОСОБА_1 залишилась в окупації, самотужки змогла виїхати із окупованого м. Мелітополь. Задля зустрічі із дитиною ОСОБА_1 поїхала до м. Ковель, ОСОБА_2 зустрічам матері із дитиною перешкоджав. ОСОБА_1 переїхала до м. Ковель, аби бути із дитиною. Наразі за рішенням Служби у справах дітей дитина живе півмісяця із батьком, півмісяця із матір`ю, і в такому режимі дитина проживає вже майже рік.

Свідок ОСОБА_15 пояснила суду, що із 2016 року є сусідкою сім`ї ОСОБА_1 . Восени 2019 року свідок перебувала у декретній відпустці, бачила сусідів ОСОБА_2 із дитиною та бабою. Дитина проживала разом із батьком. Матір ОСОБА_3 не знає. Бувала у сусідів вдома, дім з усіма умовами, є ванна, туалет, кухня, наявні усі необхідна речі. Сусіди дуже виховані.

У судовому засіданні 25.03.2024 було допитано свідка ОСОБА_14 , яка повідомила суду, що є сусідкою сім`ї ОСОБА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 , будинок розділений на 2 частини. В жовтні 2019 року ОСОБА_3 з батьком почали проживати у батьків ОСОБА_2 . Вихованням дитини займався ОСОБА_2 та його батьки, матері дитини свідок жодного разу не бачила. У будинку створені належні умови для дитини, у ОСОБА_3 окрема кімната з ремонтом, технікою та всім необхідним для дитини приладдям. За цією адресою ОСОБА_2 з сином проживали до початку повномасштабного вторгнення, потім виїхали.

12.04.2024 на адресу суду надійшла заява ОСОБА_1 про долучення до матеріалів справи документів, а саме: довідки «Ukrainian Action» від 04.04.2024; довідки Всеукраїнського громадського центру «Волонтер» від 09.04.2024.

02.10.2024 позивач за первісним позовом - відповідач за зустрічним позовом ОСОБА_2 звернувся до суду із заявою про залишення без розгляду його первісного позову, у якій останній також вважав за можливе задовольнити зустрічний позов ОСОБА_1 в частині визначення місця проживання дитини з матір`ю. Розгляд справи просив провести за його відсутності.

Ухвалою суду від 25.10.2024 відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_2 про залишення без розгляду його первісної позовної заяви.

Заслухавши пояснення сторін, їх представників та свідків, дослідивши матеріали справи, оцінивши їх в сукупності суд, приходить до таких висновків.

Відповідно до ст. 2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ст. 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово.

Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає.

Відповідно до положень ст. 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Судом встановлено, що 12.10.2013 сторони уклали шлюб, зареєстрований Міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції, актовий запис № 1171, у якому ІНФОРМАЦІЯ_1 народився син ОСОБА_3 , про що 21.12.2016 зроблено актовий запис № 3758, що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_4 , виданим 21.12.2016 Житомирським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Житомирській області.

Приблизно з вересня 2019 року сторони почали проживати окремо, при цьому, між ними існувала домовленість, що син проживатиме з матір`ю ОСОБА_1 у м. Мелітополь Запорізької області. Згодом у зв`язку з початком епідемії та карантину в Україні, за домовленістю батьків син жив у них по черзі, враховуючи їх робочі графіки. Зокрема, тиждень син жив з батьком у АДРЕСА_1 , а тиждень відповідач приїздила в м. Запоріжжя і забирала сина до м. Вільнянськ Запорізької області, за місцем її реєстрації до будинку її батьків, або забирала до м. Мелітополь Запорізької області.

На початку повномасштабного вторгнення РФ на територію України та оголошення у зв`язку з цим на підставі Указу Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 воєнного стану на всій території України, позивач за первісним позовом - відповідач за зустрічним позовом ОСОБА_2 разом з малолітнім сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , виїхали з м. Запоріжжя до м. Ковеля Волинської області, де зареєструвалися як внутрішньо переміщені особи, про що свідчать довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 29.03.2022 № 755- та № 755-.

З 27.02.2022 позивач за первісним позовом - відповідач за зустрічним позовом ОСОБА_2 разом з малолітнім сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , про що свідчить копія договору оренди житлового приміщення від 27.02.2022, укладеного між власником житла ОСОБА_31 (орендодавець) та ОСОБА_2 (орендар).

Згідно акту обстеження умов проживання від 29.04.2022, складеного Службою у справах дітей Виконавчого комітету Ковельської міської ради, ОСОБА_2 разом з сином проживають за адресою: АДРЕСА_2 , житло розміщене на 6 поверсі 9-ти поверхового будинку, складається з 2-х кімнат. Умови проживання задовільні, тато з сином проживають в окремій кімнаті, кімната вмебльована. За результатами бесіди встановлено, що ОСОБА_2 із сином переїхали до м. Ковель у зв`язку з воєнними діями, мати дитини ОСОБА_1 залишилась у м. Мелітополь.

З 17.06.2022 ОСОБА_2 зареєстрований як фізична особа-підприємець, види економічної діяльності: 43.33 покриття підлоги й облицювання стін (основний); 42.21 будівництво трубопроводів; 43.21 електромонтажні роботи; 43.22 монтаж водопровідних мереж,систем опалення та кондиціонування; 43.31 штукатурні роботи; 43.32 установлення столярних виробів; 43.34 малярні роботи та скління; 43.39 інші роботи із завершення будівництва; 43.91 покрівельні роботи; 43.99 інші спеціалізовані будівельні роботи, н.в.і.у.; 46.73 оптова торгівля деревиною, будівельними матеріалами та санітарно-технічним обладнанням; 47.52 роздрібна торгівля залізними виробами, будівельними матеріалами та санітарно-технічними виробами в спеціалізованих магазинах; 81.21 загальне прибирання будинків; 81.22 інша діяльність із прибирання будинків і промислових об`єктів; 81.29 інші види діяльності із прибирання.

В свою чергу, судом встановлено та не заперечується сторонами, що станом на початку повномасштабного вторгнення РФ на територію України відповідач за первісним позовом - позивач за зустрічним позовом ОСОБА_1 перебувала в м. Мелітополі Запорізької області.

Наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України № 309 від 22.12.2022 «Про затвердження Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією», територія Мелітопольської міської територіальної громади Запорізької області внесена до вказаного переліку та з 25.02.2022 є тимчасово окупованою Російською Федерацією територією України.

З тимчасово окупованого м. Мелітополь Запорізької області ОСОБА_1 виїхала влітку 2022 року та 18.07.2022 була взята на облік як внутрішньо переміщена особа, місцем проживання якої визначено місце проживання її батьків: АДРЕСА_3 , про що свідчить довідка від 18.07.2022 № 2323- про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи.

Відповідно до акту обстеження умов проживання від 19.07.2022, складеного Службою у справах дітей Вільнянської міської ради Запорізької області, ОСОБА_1 проживає у житловому будинку за адресою: АДРЕСА_3 . Будинок площею приблизно 100 кв.м складається з 6 кімнат, опалення газове, зручності та вода у будинку. Для дитини виділено окрему кімнату, у якій наявні ліжко, письмовий стіл, іграшки.

З 12.08.2022 ОСОБА_1 працевлаштована в ТОВ «Оптторг-15» на посаді керуючого магазином «Делві № 176» м. Вільнянськ, про що свідчить довідка ТОВ «Оптторг-15» № 1166 від 23.08.2022.

З висновку органу опіки та піклування, затвердженого рішенням Виконавчого комітету Ковельської міської ради № 261 від 08.09.2022 встановлено, що питання про визначення місця проживання дітей розглядалося на засіданні комісії з питань захисту прав дитини від 31.08.2022, враховуючи інтереси дитини, а також відсутність об`єктивних чинників, які б вказували на недоцільність визначення місця проживання малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою проживання його батька, орган опіки та піклування вважає доцільним визначити місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з батьком ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_2 .

В подальшому відповідач за первісним позовом - позивач за зустрічним позовом ОСОБА_1 виїхала з м. Вільнянськ Запорізької області до м. Ковеля Волинської області, де зареєструвалася як внутрішньо переміщена особа, про що свідчить довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 20.03.2023 № 755-.

З 18.03.2023 відповідач за первісним позовом - позивач за зустрічним позовом ОСОБА_1 проживає за адресою: АДРЕСА_4 , про що свідчить копія договору оренди житлового приміщення від 18.03.2023, укладеного між власником житла ОСОБА_32 (орендодавець) та ОСОБА_1 (орендар).

Рішенням Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 28.04.2023 у справі № 159/448/23 частково задоволено ОСОБА_2 , встановлено способи участі матері ОСОБА_1 у спілкуванні та вихованні малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , шляхом: безперешкодних зустрічей, спілкувань кожного місяця з 01 по 15 число з сином без присутності батька за місцем проживання за адресою: АДРЕСА_4 ; у день народження сина ІНФОРМАЦІЯ_2 кожного року протягом восьми годин з можливістю відвідування громадських місць, закладів громадського харчування, розважальних закладів для дітей та спільного відпочинку поза місцем проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . Цим рішенням батьків зобов`язано забирати та передавати малолітнього сина один одному за місцем їх проживання. Враховуючи бажання дитини, розпорядок його дня, вік, стан здоров`я та індивідуальні особливості при цьому не чинити будь-якого психологічного тиску. В решті позовних вимог відмовлено.

З 22.11.2022 ОСОБА_1 працевлаштована в ТОВ «ОЛІМПІЯ СТРОЙ» на посаді обліковець з реєстрації бухгалтерських даних, про що свідчить довідка ТОВ «ОЛІМПІЯ СТРОЙ» № 2606/23-1 від 26.06.2023.

Згідно з довідкою № 35 від 01.05.2023 ОСОБА_1 є студентом ІІ курсу навчального закладу Дніпровський інститут ПрАТ «ВНЗ «МАУП» за спеціальністю: психологія, освітньо-кваліфікаційний рівень: магістр, форма навчання: заочна, термін навчання: 20.08.2021-20.08.2023.

Як вбачається з копії диплому магістра серії НОМЕР_2 , виданого 14.08.2023, ОСОБА_1 у 2023 році закінчила Вищий навчальний заклад «Міжрегіональна Академія управління персоналом» за освітньою програмою «Психологія», здобула кваліфікацію: ступінь вищої освіти - магістр, галузь знань - соціальні та поведінкові науки, спеціальність - психологія, спеціалізація - психологія.

З 31.08.2023 ОСОБА_1 зареєстрована як фізична особа-підприємець, види економічної діяльності: 86.90 інша діяльність у сфері охорони здоров`я (основний); 85.59 інші види освіти, н.в.і.у.; 63.99 надання інших інформаційних послуг, н.в.і.у.; 70.21 діяльність у сфері зв`язків із громадськістю; 72.20 дослідження й експериментальні розробки у сфері суспільних і гуманітарних наук; 73.11 рекламні агентства; 73.12 посередництво в розміщенні реклами в засобах масової інформації; 82.30 організування конгресів і торговельних виставок; 88.99 надання іншої соціальної допомоги без забезпечення проживання, н.в.і.у.

Відповідно до акту обстеження умов проживання від 07.06.2023, складеного Службою у справах дітей Виконавчого комітету Ковельської міської ради, ОСОБА_1 проживає за адресою: АДРЕСА_4 , житло розміщене на 6 поверсі 9-ти поверхового будинку, складається з 2-х кімнат, загальна площа 17,3 кв.м, житлова площа 13,3 кв.м. Умови проживання задовільні, кімнати вмебльовані, в помешканні підтримується належний санітарний стан. Є холодильник, пральна машина, телевізор. Для дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є місця для відпочинку, місце для ігор, є іграшки. За результатами бесіди встановлено, що ОСОБА_1 має намір залишитись проживати в м. Ковель на період воєнного стану, оформила виплати як внутрішньо переміщена особа, працює дистанційно і підшуковує роботу в м. Ковель.

Згідно з висновком психологічного обстеження дитини, проведеного 10.03.2023 дитячим психологом ОСОБА_33 , спостерігаючи за взаємодією матері та дитини психолог відмічає, що комунікація між ними відбувалась невимушено, мама акцентувала свою увагу на дитині, турбувалась про комфорт та безпеку ОСОБА_3 під час проведення обстеження. Зі слів мами, вона може забезпечити ОСОБА_3 належні умови для проживання та розвитку. Під час індивідуального обстеження хлопчика спостерігався стійкий, виразний інтерес до співпраці. Контакт встановлювався легко, невимушено. Емоційний стан (фон) спокійний, без афективних проявів. Контроль емоцій та поведінки на достатньому рівні. Емоційно-вольова сфера дитини відповідає віковій нормі. Також психологом відмічена позитивна прив`язаність дитини до матері. ОСОБА_3 зміг ненадовго відпустити маму, переключитись на іншу людину (психолога) та радісно і невимушено прийняв її повернення. така поведінка свідчить про те, що у внутрішньому уявленні дитини сформувалася думка про материнську турботу мами, яка зберігається навіть за її відсутності (нетривалої). Інтерпретуючи результати діагностики мами можна стверджену вати, що у мами наявний тісний емоційний зв`язок з дитиною. Це підтверджується бесідою з дитиною та проведеними діагностичними методиками. При інтерпретації малюнку «Моя сім`я» було виявлено адекватне бачення дитиною сім`ї, хлопчик відчуває потребу в спілкуванні як з мамою, так і з татом. Інтерпретуючи «Малюнок дерева» можна зауважити, що у ОСОБА_3 з мамою тісний емоційний зв`язок. Враховуючи вікові особливості дитини, проведене спостереження та результати методик рекомендовано проживання дитини з мамою (з умовою забезпечення мамою належних, безпечних умов проживання) та обов`язкове долучення обох батьків до виховного процесу дитини.

Рішенням Виконавчого комітету Ковельської міської ради № 234 від 13.07.2023 затверджено висновок органу опіки та піклування про визначення місця проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 разом з матір`ю ОСОБА_1 , цим рішенням визнано таким, що втратив чинність п. 3 рішення Виконавчого комітету Ковельської міської ради № 261 від 08.09.2022, яким затверджено висновок органу опіки та піклування про визначення місця проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 разом з батьком ОСОБА_2 .

З висновку органу опіки та піклування, затвердженого рішенням Виконавчого комітету Ковельської міської ради № 234 від 13.07.2023 встановлено, що п. 3 рішення Виконавчого комітету Ковельської міської ради № 261 від 08.09.2022 затверджено висновок органу опіки та піклування про визначення місця проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 разом з батьком ОСОБА_2 , який проживав за адресою: АДРЕСА_2 , матір перебувала за межами м. Ковеля. на даний час батько змінив адресу проживання, матір ОСОБА_1 винаймає благоустроєне житло зі зручностями за адресою: АДРЕСА_4 , працевлаштована, має відповідний дохід.

Питання про визначення місця проживання дитини розглядалося на засіданні комісії з питань захисту прав дитини від 27.06.2023, на якому заслухано обох батьків та за участю психолога проведено відповідну роботу з малолітнім ОСОБА_3 . Враховуючи інтереси дитини, а також відсутність об`єктивних чинників, які б вказували на недоцільність визначення місця проживання малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою проживання його матері, орган опіки та піклування вважає доцільним визначити місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з матір`ю ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_4 , на період проживання даної громадянки за цією адресою.

Частиною 8 ст. 7 Сімейного кодексу України встановлено, що регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Згідно зі ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Згідно з ч. 1, ч. 2 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.

За положеннями ст. 157 Сімейного кодексу України питання виховання дитини вирішується батьками спільно.

Згідно зі ст.6 Сімейного кодексу України правовий статус дитини має особа до досягнення нею повноліття. Малолітньою дитиною вважається дитина до досягнення нею чотирнадцяти років.

Відповідно до ст.ст. 160, 161 Сімейного кодексу України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватись органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

За правилами ч. 1 ст. 161 Сімейного кодексу України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися судом.

При вирішенні спору про місце проживання дитини, суд повинен виходити з принципу пріоритетності прав та інтересів дитини та приймати до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я, та інші обставини, що мають істотне значення.

Враховуючи положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч. 7, ч. 8 ст. 7 Сімейного кодексу України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з як найкращого забезпечення інтересів дітей.

Згідно положень ст. 3 Міжнародної Конвенції про права дітей від 20.11.1989, яка ратифікована Україною та набрала чинності 27.09.1991, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Згідно з ч. 2 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

За ст. 9 Конвенції про права дитини дитина не повинна розлучатися з батьками всупереч їхньому бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Під час будь-якого розгляду згідно з пунктом 1 цієї статті всім заінтересованим сторонам надається можливість брати участь у розгляді та викладати свою точку зору.

Згідно зі ст. 18 Конвенції про права дитини Держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом приблизно з вересня 2019 року сторони почали проживати окремо, при цьому, між ними існувала домовленість, що син проживатиме з матір`ю ОСОБА_1 у м. Мелітополь Запорізької області. Згодом у зв`язку з початком епідемії та карантину в Україні, за домовленістю батьків син жив у них по черзі, враховуючи їх робочі графіки. Зокрема, тиждень син жив з батьком у м. Запоріжжя, а тиждень матір приїздила в м. Запоріжжя і забирала сина до м. Вільнянськ Запорізької області, за місцем проживання її батьків, або забирала до м. Мелітополь Запорізької області.

На початку повномасштабного вторгнення РФ на територію України та оголошення у зв`язку з цим на підставі Указу Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 воєнного стану на всій території України, позивач за первісним позовом - відповідач за зустрічним позовом ОСОБА_2 разом з малолітнім сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , виїхали з м. Запоріжжя до м. Ковеля Волинської області, де проживають з березня 2022 року і дотеперішній час. В свою чергу, станом на початок повномасштабного вторгнення РФ на територію України відповідач за первісним позовом - позивач за зустрічним позовом ОСОБА_1 перебувала в м. Мелітополі Запорізької області, яке 25.02.2022 є тимчасово окупованою Російською Федерацією територією України, звідки влітку 2022 року виїхала до м. Вільнянськ Запорізької області.В подальшому відповідач за первісним позовом - позивач за зустрічним позовом ОСОБА_1 виїхала з м. Вільнянськ Запорізької області до м. Ковеля Волинської області, де проживає з березня 2023 року і по теперішній час.

Судом встановлено, що обома батьками створені належні умови для проживання дитини, вони працевлаштовані, мають стабільний заробіток, а тому мають змогу утримувати спільну дитину, обоє відповідально ставляться до виконання батьківських обов`язків. Разом з тим, між ними відсутня домовленість щодо місця проживання дитини.

З аналізу норм сімейного законодавства вбачається, що у тому разі, коли батьки дитини спільно не проживають, право визначати місце проживання дитини залишається за кожним з батьків. Питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватись не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все, з урахуванням прав та законних інтересів дитини.

З аналізу практики Європейського суду з прав людини встановлено, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків. Міжнародні та національні норми не містять положень, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною.

При розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 14.02.2019 у справі № 377/128/18 (провадження № 61-44680св18) зазначено, що «тлумачення ч. 1 ст. 161 СК України свідчить, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку».

Місце проживання малолітньої дитини з одним із батьків визначається або за місцем проживання матері чи батька, або за конкретною адресою (постанова Верховного Суду від 03.05.2018 у справі № 607/1091/16-ц (провадження № 61-13272св18).

Встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом в інтересах дитини.

Вирішуючи питання про визначення місце проживання дитини, суди мають враховувати об`єктивні та наявні у справі докази, зокрема обстеження умов проживання, характеристики психоемоційного стану дитини, поведінки батьків щодо дитини та висновок органу опіки та піклування. Однак найважливішим у цій категорії справ є внутрішнє переконання судді, яке має ґрунтуватися на внутрішній оцінці всіх обставин в їх сукупності. Адже не можна піддавати формалізму долю дитини, яка через те, що батьки не змогли зберегти шлюб, не повинна бути позбавлена щасливого та спокійного дитинства. Наведена правова позиція відображена у постанові Верховного Суду від 21.10.2019 у справі № 640/2670/17. Такі ж висновки сформульовані Верховним Судом у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду в постанові від 11.12.2023 у справі № 607/20787/19 (провадження № 61-11625сво22).

Верховний Суд у постанові від 31.03.2021 у справі № 562/1686/18 (провадження № 61-16928св20) наголосив, що під час вирішення спору, що стосується вкрай чутливої сфери правовідносин, а дитина потребує уваги, підтримки і любові обох батьків, суди повинні ґрунтовно дослідити та оцінити всі обставини справи, надати належну правову оцінку доказам: кожному конкретно взятому та їх сукупності.

Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду, враховуючи правову позицію Верховного Суду, сформульовану в постанові від 23.03.2023 у справі № 759/4616/19-ц (провадження № 61-8244св22), вважає за необхідне зазначити, що здебільшого потреба у втручанні держави шляхом вирішення судами спорів між батьками щодо визначення місце проживання дітей або участі одного з батьків у їх вихованні зумовлена поведінкою самих батьків та їх небажанні віднайти порозуміння між собою в позасудовому порядку в найкращих інтересах дітей.

Враховуючи викладене, виходячи з інтересів малолітньої дитини, добросовісного виконання ОСОБА_1 своїх батьківських обов`язків, створення для сина необхідних умов для проживання та розвитку, забезпечення його усім необхідним, враховуючи висновок психологічного обстеження ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , висновок органу опіки та піклування щодо визначення місця проживання малолітньої дитини з матір`ю ОСОБА_1 , а також відсутність виключних обставин, які б унеможливлювали проживання дитини з матір`ю, чи негативно б впливали на її виховання чи розвиток, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовної вимоги про визначення місця проживання малолітньої дитини з матір`ю.

При цьому суд, вказує на те, що визначення місця проживання дитини разом з матір`ю не позбавляє права батька у справі спілкуватися з сином та не обмежує його у здійсненні своїх батьківських прав та обов`язків, оскільки батько дитини у разі визначення місця проживання останньої з матір`ю не обмежений у своєму праві на спілкування з дитиною, прояву турботи відносно неї та участі у її вихованні.

Таким чином, суд приходить до висновку, що зустрічні позовні вимоги ОСОБА_1 є законними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі, тоді як первісний позов ОСОБА_2 задоволенню не підлягає.

Вирішуючи питання про розподіл витрат на професійну правничу допомогу, суд виходить з такого.

Відповідно до ч. 1, ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов'язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов'язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до ч. 2 ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд, відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України, враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Згідно з ч. 3, ч. 4 ст. 137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Частиною 6 ст. 137 ЦПК України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Судом встановлено, що 09.01.2023 між ОСОБА_1 та адвокатом Паскалом П.М. укладено договір про надання юридичних послуг № 21/4. Пунктом 1.1. вказаного договору визначено, що адвокат зобов`язується представляти інтереси клієнта,а клієнт зобов`язується оплатити роботу відповідно до домовленості.

На виконання вказаного договору адвокатом Паскалом П.М. видано ордер на представлення інтересів ОСОБА_1 у Вільнянському районному суді Запорізької області.

Як вбачається з квитанцій, наданих суду, за участь у судових засіданнях, які відбулися 12.01.2023, 08.02.2023, 18.04.2023 та 10.05.2023 ОСОБА_1 сплатила адвокатові Паскалу П.М. гонорар у розмірі 5000,00 грн, за участь у судових засіданнях, які відбулися 07.06.2023, 18.07.2023, 02.10.2023, 09.10.2023, 30.10.2023, 21.11.2023 та 11.01.2024 ОСОБА_1 сплатила адвокатові Паскалу П.М. гонорар у розмірі 8000,00 грн, за участь у судовому засіданні, яке відбулося 12.04.2024 ОСОБА_1 сплатила адвокатові Паскалу П.М. гонорар у розмірі 2000,00 грн, за участь у судовому засіданні, яке відбулося 17.06.2024 ОСОБА_1 сплатила адвокатові Паскалу П.М. гонорар у розмірі 2000,00 грн, за участь у судовому засіданні, за участь у судовому засіданні, яке відбулося 10.07.2024 ОСОБА_1 сплатила адвокатові Паскалу П.М. гонорар у розмірі 2000,00 грн, а також за участь у судовому засіданні, яке відбулося 25.10.2024 ОСОБА_1 сплатила адвокатові Паскалу П.М. гонорар у розмірі 2000,00 грн, а всього витрати ОСОБА_1 становлять 21000,00 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 58 ЦПК України, сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника. Представником у суді може бути адвокат або законний представник (ч. 1 ст. 60 ЦПК України).

За змістом ст. 15 ЦПК України, учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», про що зазначено в ч. 4 ст. 62 ЦПК України.

За приписами п. 4 ст. 1, ч. 3, ч. 5 ст. 27 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. До договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права. Зміст договору про надання правової допомоги не може суперечити Конституції України та законам України, інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, присязі адвоката України та правилам адвокатської етики.

Пунктом 9 частини 1 статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (п. 6 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Відповідно до ст. 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (п. 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц).

Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність.

У разі недотримання вимог ч. 4 ст. 137 ЦПК України суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Пунктами 1-3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача, у разі часткового задоволення - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Отже, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (п. 1 ч. 2 ст. 137, ч. 8 ст. 141 ЦПК України).

Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постановах від 03.10.2019 у справі № 922/445/19, від 22.01.2021 у справі № 925/1137/19, Верховним Судом у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постановах від 02.12.2020 у справі № 317/1209/19, від 03.02.2021 у справі № 554/2586/16-ц, від 17.02.2021 у справі № 753/1203/18.

Враховуючи викладене, матеріалами справи доведено, що розмір витрат ОСОБА_1 на професійну правничу допомогу складає 21000,00 грн.

Заперечень щодо розміру витрат відповідача за первісним позовом - позивача за зустрічним позовом ОСОБА_1 на професійну правничу допомогу, а також клопотань про зменшення розміру цих витрат до суду не надходило.

Таким чином, з урахуванням складності справи та наданих адвокатом послуг, суд вважає докази такими, що підтверджують витрати відповідача за первісним позовом - позивача за зустрічним позовом ОСОБА_1 на професійну правничу допомогу у заявленому розмірі, а тому ці витрати підлягають стягненню з протилежної сторони.

Керуючись ст.ст. 160, 161 Сімейного кодексу України, ст.ст. 12, 13, 133, 137, 141, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_5 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_6 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 ), третя особа: Служба у справах дітей Виконавчого комітету Ковельської міської ради (, адреса місцезнаходження: Волинська область, м. Ковель, вул. Незалежності, 73), про визначення місця проживання дитини - відмовити у повному обсязі.

Зустрічний позов ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_6 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 ) до ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_5 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ), треті особи: орган опіки та піклування Виконавчого комітету Вільнянської міської ради (, адреса місцезнаходження: Запорізька область, Запорізький район, м. Вільнянськ, вул. Бочарова, 4), Служба у справах дітей Виконавчого комітету Ковельської міської ради (, адреса місцезнаходження: Волинська область, м. Ковель, вул. Незалежності, 73), про визначення місця проживання дитини - задовольнити.

Визначити місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з матір`ю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_5 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_6 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 ) витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 21000,00 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Запорізького апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення суду складений 05.11.2024.

Суддя Наталія Миколаївна Свідунович

05.11.2024