№ провадження 2-з/208/257/24
УХВАЛА

Іменем України

27 листопада 2024 р. м. Кам`янське

Суддя Заводського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області Похваліта С.М., розглянувши заяву представника ОСОБА_1 адвоката Шульги В.С. про забезпечення позову по цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання недійсним договору дарування будинку, до його подання,

в с т а н о в и в:

До адреси суду від представника ОСОБА_1 адвоката Шульги В.С. надійшла заява про забезпечення позову по цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання недійсним договору дарування будинку, до його подання.

Представник заявника у своїй заяві про забезпечення позову просить суд до набрання законної сили рішенням у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: приватний нотаріус Дніпродзержинського міського нотаріального округу Дербіна Р.Є. про визнання недійсним договору будинку, вжити заходи забезпечення позову шляхом: заборони відчуження будинку, реєстраційний номер майна 2099573, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , та земельної ділянки площею 0,0525 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Свою заяву представник заявника ОСОБА_3 мотивує тим, що ОСОБА_2 , має намір відчужити майно, яке належить ОСОБА_1 на праві власності, що порушує її законні права та інтереси як власника майна.

ОСОБА_1 є власницею земельної ділянки площею 0,0525 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

01 серпня 2003 року між ОСОБА_1 та її сестрою, ОСОБА_2 , було укладено Договір дарування ВАМ №654247, який посвідчено приватним нотаріусом Дніпродзержинського міського нотаріального округу Дербіна Р.Є. та зареєстровано за номером №793.

Згідно вказаного Договору, будинок, що знаходиться за вказаною вище адресою перейшов у власність ОСОБА_2 , сама ж земельна ділянка залишилась у власності позивача.

Однак вказаний Договір не відповідає дійсним намірам сторін. ОСОБА_1 не мала наміру повністю відчужити будинок. Фактично між сторонами було досягнуто домовленостей про спільне володіння та користування будинком. Земельна ділянка залишилась у її власності. Ані договору купівлі-продажу земельної ділянки, ані договору оренди сторонами укладено не було.

Наразі ОСОБА_1 стало відомо, що ОСОБА_2 має намір відчужити будинок третім особам. Отже, є реальна загроза тому, що будинок та земельна ділянка будуть відчужені без згоди ОСОБА_1 , що порушить її законні права та інтереси як власника майна.

Вивчивши матеріали заяви, додані до неї документи, суд прийшов до такого висновку.

Згідно до вимог ст.149, ст.150 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також з інших підстав, визначених законом.

Позов забезпечується: накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії; встановленням обов`язку вчинити певні дії, у разі якщо спір виник із сімейних правовідносин; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Суд може застосувати кілька видів забезпечення позову.

Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (частина 3 ст. 150 ЦПК України).

Як роз`яснено в п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Суд виходить з того, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, яка звернулась з такою заявою, позовним вимогам.

Заходи щодо забезпечення позову можуть бути вжиті судом лише в межах предмета позову (аналогічний правовий висновок міститься в постанові Верховного Суду від 18.02.2022 у справі №910/12404/21).

Згідно інформації №387945348 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 23.07.2024 року вбачається, що будинок АДРЕСА_1 , належить на праві власності ОСОБА_2 на підставі договору дарування ВАМ №654247 від 01.08.2003р., посвідченого приватним нотаріусом Дніпродзержинського міського нотаріального округу Дербіною Р.Є. та зареєстрованого за номером №793.

Згідно витягу №395833892 з Державного реєстру речових прав від 20.09.2024 р. вбачається, що земельна ділянка площею 0,0525 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 (згідно інформації від Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області) належить на праві власності ОСОБА_1 .

Отже, суд не вбачає підстав для забезпечення позову шляхом заборони відчуження земельної ділянки площею 0,0525 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , оскільки вищезазначена земельна ділянка належить на праві власності ОСОБА_1 ..

В матеріалах заяви також відсутній договір дарування ВАМ №654247 від 01.08.2003р., посвідчений приватним нотаріусом Дніпродзержинського міського нотаріального округу Дербіною Р.Є. та зареєстрований за номером №793, на який посилається ОСОБА_1 , тобто заявник не надав та не навів достатніх доказів на підтвердження своїх вимог.

Тобто суд не може пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову.

Також суд зауважує, що саме лише посилання в заяві про забезпечення позову на потенційну можливість відчуження майна, без наведення відповідного обґрунтування та підтвердження доказами, не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Можливе настання негативних наслідків не є беззаперечним доказом для вжиття заходів забезпечення позову, оскільки судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.

Враховуючи вищезазначене, суд приходить до висновку про відсутність законних та обґрунтованих підстав для задоволення заяви, а тому вважає необхідним в задоволенні заяви про забезпечення позову відмовити.

Враховуючи викладене суд та на підставі викладеного, керуючись статтями 149-154, 260, 261 ЦПК України, суд,

п о с т а н о в и в:

В задоволенні заяви представника ОСОБА_1 адвоката Шульги В.С. про забезпечення позову по цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання недійсним договору дарування будинку, до його подання, відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому повну ухвалу суду не було вручено у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Похваліта С. М.