ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/7914/24 Справа № 208/576/24 Суддя у 1-й інстанції - Івченко Т. П Суддя у 2-й інстанції - Городнича В. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 листопада 2024 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого - Городничої В.С.,

суддів: Петешенкової М.Ю., Єлізаренко І.А.,

за участю секретаря судового засідання Панасенко С.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Кущ Ольга Миколаївна, на рішення Заводського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 20 березня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розподіл майна подружжя,

В С Т А Н О В И Л А:

У січня 2024 року позивач ОСОБА_1 подала до суду позовну заяву, пред`явлену до ОСОБА_2 , на предмет визнання автомобіля Mersedes-Benz, 1999 року випуску, модель 210D, білий, VIN НОМЕР_1 , номер кузова (шасі, рама) НОМЕР_2 , спільною сумісною власністю поружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 компенсації її частки вартості майна подружжя в сумі 127 890 грн та стягнення понесених судових витрат у сумі 3290,15 грн, обґрунтовуючи це тим, що у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 позивач перебуває з 20 вересня 2014 року. Від шлюбу подружжя має малолітню доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Однак, у січні 2022 року сімейно-шлюбні відносини між сторонами були припинені і у теперішній час розглядається справа про розірвання шлюбу.

В період шлюбу, а саме, 14 квітня 2017 року сторони, за спільні кошти, із спільного сімейного бюджету, придбали в інтересах родини автомобіль Mersedes-Benz, 1999 року випуску, модель 210D, білого кольору, VIN НОМЕР_1 , номер кузова (шасі, рама) НОМЕР_2 , державний номерний знак НОМЕР_3 .

Оскільки у подружжя на той час були довірчі відносини, то позивач не заперечувала, щоб договір купівлі-продажу автомобіля був оформлений на ім`я відповідача, до того ж, сторони розуміли, що оскільки майно придбане у шлюбі, то вони вважаються рівними його співвласниками, а майно має статус спільного майна подружжя.

Коли шлюбні відносини між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 були припинені, постало питання щодо розподілу спільного майна подружжя, тобто, автомобіля. Оскільки транспортний засіб є неподільною річчю, позивач запропонувала відповідачу виплатити їй компенсацію за її 1/2 частку майна, на що він не погодився, а пізніше позивач дізналась, що у квітні 2023 року автомобіль Mersedes-Benz, державний номерний знак НОМЕР_3 , без її відома і без її згоди, був проданий відповідачем третій особі. Однак, навіть після продажу спільного транспортного засобу ОСОБА_2 категорично відмовився компенсувати 1/2 частку вартості автомобіля.

На визначення ринкової вартості спірного автомобіля на час подання позову та поділу спільного майна подружжя, позивач надала Довідку про визначення середньоринкової вартості майна - колісного транспортного засобу, виданої 13 листопада 2023 року суб`єктом оціночної діяльності ПП «МІДАС ФІНАНС ГРУП», де середньоринкова вартість колісного транспортного засобу Mersedes-Benz, 1999 року випуску, об`єм двигуна 2874 см3, складає 255790 грн, а тому, позивач вважає, що 1/2 частина ринкової вартості спірного транспортного засобу становить 127 890 грн, яку і просить стягнути з відповідача, який відчужив автомобіль без її на те згоди та відома, в рахунок компенсації своєї частки у спільному майні подружжя.

Рішенням Заводського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 20 березня 2024 року позовні вимоги ОСОБА_1 . До ОСОБА_2 про розподіл майна задоволено частково.

Визнано, що в період з 14 квітня 2017 року і по 21 квітня 2022 року, транспортний засіб Mersedes-Benz 210D, 1999 року випуску, VIN НОМЕР_1 , номер кузова (шасі, рама) НОМЕР_2 , був об`єктом спільною сумісною власності подружжя, а саме: ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , частки який у праві спільною сумісної власності є рівними, по 1/2 частині за кожним зі співвласників.

В іншій частині позовних вимог ОСОБА_1 - відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1211,20 грн у відшкодування витрат на оплату судового збору, пропорційно до задоволених позовних вимог.

Інші судові витрати понесені позивачем ОСОБА_1 - залишено за позивачем (а.с.78-82).

Не погодившись з рішенням суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення грошової компенсації за частку у спільному майні подружжя, ОСОБА_1 подала через свого адвоката ОСОБА_4 апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду дійсним обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, що призвело до помилкового висновку суду в цій частині вимог, просила рішення скасувати в оскаржуваній частині та ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення грошової компенсації за частку у спільному майні подружжя (а.с.85-89).

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції помилково дійшов висновку, що станом на 21 квітня 2022 року, тобто, на день продажу спірного автомобіля відповідачем, сторони проживали разом, а доказів окремого бюджету не надано, оскільки таке не відповідає дійсним обставинам. Апелянт зазначає, що відповідач, звертаючись з позовом про розірвання шлюбу 24 травня 2023 року, в обґрунтування позову зазначав про припинення шлюбних відносин з січня 2022 року, що підтвердив і при ухваленні судового рішення про розірвання шлюбу від 11 квітня 2024 року, що також узгоджується і з доводами цієї позовної заяви ОСОБА_1 та що підтверджено поясненнями свідків, допитаних в судовому засіданні. Зазначений факт свідчить про те, що автомобіль був проданий відповідачем без відома позивача та без її згоди на це, що є обов`язковим за положеннями ст. 65 Сімейного кодексу України при відчуженні спільного майна подружжя. Також судом першої інстанції не враховано, що кошти, отримані від продажу спільного автомобіля, не були використані в інтересах сім`ї, адже шлюбні відносини на той час між сторонами вже були припинені.

ОСОБА_2 своїм правом, передбаченим ст. 360 ЦПК України, не скористався та відзиву на апеляційну скаргу не подав, але, в силу вимог ч. 3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог в частині стягнення грошової компенсації за частку у спільному майні подружжя, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї (частини перша, четверта статті 65 СК України).

Відповідно до частини першої статті 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Відповідно до статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Вирішуючи спори між подружжям про майно, судам необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК України, частина третя статті 368 ЦК України), відповідно до частин другої і третьої статті 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

У разі, коли під час розгляду вимог про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.

Вартість майна, що підлягає поділу, визначається виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. У разі відчуження майна одним із подружжя проти волі іншого з подружжя та у зв`язку з цим - неможливості встановлення його дійсної (ринкової) вартості визначенню підлягає ринкова вартість подібного за своїми якостями (технічними характеристиками) майна на час розгляду справи. Такий підхід є гарантією справедливої сатисфакції особі у зв`язку з припиненням її права на спільне майно.

Аналогічний висновок зробив Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 03 жовтня 2018 року у справі № 127/7029/15-ц.

Про таке зазначено і в постанові Верховного Суду від 23 липня 2024 року у справі №752/9168/20, де за висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постанові від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц неодноразово наголошувалось на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний.

Загальними засадами цивільного законодавства є, в тому числі, справедливість, добросовісність та розумність (стаття 3 ЦК України).

У випадку поділу між подружжям неподільної речі виплата одному з подружжя компенсації його частки у майні здійснюється за дійсною (ринковою) вартістю цього майна на час розгляду справи, а у разі неможливості її встановлення визначенню підлягає ринкова вартість подібного за своїми якостями (технічними характеристиками) майна на час розгляду справи.

Такий підхід є гарантією справедливої сатисфакції особі у зв`язку з припиненням її права на спільне майно, оскільки присудження одному з подружжя компенсації його частки у майні за ціною, нижчою ніж ринкова вартість цього майна, є порушенням права одного з подружжя на мирне володіння своїм майном та отримання за нього справедливої ціни.

Відповідно до статті 65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.

Відмовляючи у задоволенні цієї позовної вимоги позивачеві, суд першої інстанції виходи з того, що позивачем не доведено наявності окремих бюджетів на момент продажу спірного автомобіля відповідачем, як і не надано доказів, що кошти, отримані від продажу автомобіля, не були направлені на потреби сім`ї, враховуючи спільне проживання сторін разом.

Колегія суддів з такими висновками суду першої інстанції повністю не погоджується та приймає до уваги доводи апелянта і наголошує на тому, що, звертаючись з позовом про розірвання шлюбу, ОСОБА_2 зазначав про припинення фактичних сімейних відносин з ОСОБА_1 з січня 2022 року.

Рішенням Заводського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 11 квітня 2024 року шлюб між сторонами розірвано та встановлено факт припинення подружніх стосунків саме з січня 2022 року (а.с.90-92).

У січні 2024 року ОСОБА_1 звернулась до суду із цим позовом до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя, стверджуючи також про припинення шлюбних відносин з січня 2022 року.

Судом першої інстанції встановлено, що не заперечувалось відповідачем у цій справі, що 21 квітня 2022 року, тобто, після припинення подружжям фактичних шлюбних відносин у січні 2022 року та до подання позовної заяви про розірвання шлюбу у травні 2023 року, ОСОБА_2 продав спірний автомобіль ОСОБА_5 , що підтверджується довідкою ДКП ТСЦ №1244/2022/3146583 від 21 квітня 2022 року (а.с.33).

Обґрунтовуючи позовні вимоги у цій частині у справі, яка переглядається, ОСОБА_1 , серед іншого, вказувала, що спірний автомобіль набуто під час перебування у шлюбі з ОСОБА_2 14 квітня 2017 року, тому такий є спільною сумісною власністю подружжя, що не заперечував відповідач ані при розгляді справи судом першої інстанції, ані при розгляді апеляційної скарги, тому цей факт додатковому доказуванню, в силу ч.1 ст. 82 ЦПК України, не підлягає.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 вересня 2022 року у справі № 125/2157/19 вказано, що «вирішуючи питання ефективності способу захисту порушеного права шляхом пред`явлення позовних вимог про визнання договору недійсним, Велика Палата Верховного Суду виснує, що пред`явлення позову стороною договору або іншою особою (зацікавленою особою) про визнання недійсним договору є ефективним способом захисту порушеного права у разі, якщо такий позов заявлений з метою повернення одному з подружжя, чиї права порушено, майнових прав та/або частки в спільному майні подружжя, у тому числі шляхом визнання прав на частку, та/або одночасного виділення частки в порядку поділу майна подружжя або встановлення порядку користування цим майном тощо. При цьому підлягає встановленню добросовісність, насамперед, набувача за таким договором (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 29 червня 2021 року у справі №916/2813/18 (пункт 8.67)).

В іншому випадку, у разі якщо сторона договору або інша особа (зацікавлена особа) хоче отримати еквівалент вартості майна, яке було відчужено без її згоди, вона має право подати позов про стягнення компенсації в розмірі частки відчуженого спільного майна, що є ефективним способом захисту без визнання правочину недійсним та застосування реституції. У цьому випадку важливим є встановлення на час вирішення спору ринкової вартості спільного майна, яке було відчужено, а у разі неможливості визначення такої вартості саме цього майна - ринкової вартості майна, подібного за якостями (технічними характеристиками) до відчуженого».

Колегія суддів, з огляду на викладене, вважає помилковим висновки суду першої інстанції про те, що договір купівлі-продажу спірного автомобіля позивачем у цій справі не оскаржувався та недійсним не визнавався, адже за усталеною судовою практикою Верховного Суду, такий спосіб захист є неефективний, враховуючи при цьому і той факт, що позивач має на меті отримати еквівалент вартості майна, яке було відчужено без її згоди, а не повернення автомобіля на її користь та визнання за нею права власності на частку у майні.

Крім цього, колегія суддів наголошує, що суд першої інстанції помилково дійшов висновку, що, проживаючи разом та перебуваючи у зареєстрованому шлюбі на момент продажу автомобіля, позивачем не надано доказів окремого бюджету кожного з подружжя, що спростовується встановленим судовим рішенням про розірвання шлюбу фактом припинення подружніх стосунків між сторонами з січня 2022 року. Тобто, на момент відчуження спірного автомобіля 21 квітня 2022 року, сторони фактично вже не знаходились у сімейних подружніх стосунках, хоча і перебували у зареєстрованому шлюбі, а, відтак, доводи апелянта про відчуження відповідачем спільного автомобіля подружжя, який є спільною їх власністю, без згоди позивача, є слушними та вона має право на отримання грошової компенсації з боку відповідача на свою користь в розмірі 1/2 частки ринкової вартості автомобіля.

Колегією суддів встановлено, що згідно Довідки про визначення середньоринкової вартості майна - колісного транспортного засобу, виданої 13 листопада 2023 року суб`єктом оціночної діяльності ПП «МІДАС ФІНАНС ГРУП», де середньоринкова вартість колісного транспортного засобу Mersedes-Benz, 1999 року випуску, об`єм двигуна 2874 см3, складає 255790 грн.

Відповідач не надавав заперечень щодо ринкової вартості спірного автомобіля, тому колегія суддів приймає довідку як належний доказ такої ринкової вартості спільного автомобіля подружжя, та вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача грошову компенсацію у розмірі 127 890 грн, яка дорівнює 1/2 частці позивача у спільній власності подружжя на вказаний автомобіль.

Відповідно до ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є, зокрема, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи та неправильне застосування норм процесуального та матеріального права.

Колегія суддів повністю приймає апеляційні доводи ОСОБА_1 , та вважає, що рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині ухвалено з порушенням як процесуального, так і матеріального права, що є наслідком його скасування на підставі ст. 376 ЦПК України з ухваленням нового рішення у даній справі.

Переглядаючи рішення суду першої інстанції в частині відмови у стягненні грошової компенсації, та з урахуванням задоволення цих позовних вимог, колегія суддів також вважає за необхідне, в силу ст. 141 ЦПК України, стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 1278,95 грн, який сплачений позивачем при поданні позову до суду.

Керуючись ст. ст. 259, 367, 374, 376 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Кущ Ольга Миколаївна задовольнити.

Рішення Заводського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 20 березня 2024 року скасувати в оскаржуваній частині та ухвалити в цій частині нове рішення.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення компенсації 1/2 частки ринкової вартості автомобіля, як спільного майна подружжя задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_4 , на користь ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_5 , компенсацію 1/2 частки ринкової вартості автомобіля, як спільного майна подружжя, у розмірі 127 890 грн та судовий збір у розмірі 1278,95 грн, а всього 129 168,95 грн.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: В.С. Городнича

Судді: М.Ю. Петешенкова

І.А. Єлізаренко