Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 грудня 2024 року м. Київ

Подільський районний суд міста Києва у складі головуючого судді Гребенюка В.В., за участю секретаря судового засідання Годованюк Ю.Р., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Подільської районної в м. Києві державної адміністрації, третя особа - ОСОБА_2 , про визнання недійсною приватизації квартири,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 (надалі за текстом - позивач) звернулась до Подільського районного суду міста Києва з позовною заявою Подільської районної в м. Києві державної адміністрації (надалі за текстом - відповідач), третя особа - ОСОБА_2 (надалі за текстом - третя особа), про визнання недійсною приватизації квартири.

Позовні вимоги обгрунтовані тим, що позивач звернулась до відповідача з запитом про приватизацію квартири АДРЕСА_1 (надалі за текстом - квартира) з метою отримання 1/3 частки права власності у квартирі, однак отримала відмову, у зв`язку з чим, просить суд (з урахуванням нової редакції позовної заяви) визнати недійсним Розпорядження (Наказ) відповідача за №855 від 05.11.1993 (надалі за текстом - спірне розпорядження) в частині проведення приватизації квартири, а також, Свідоцтва про право власності на квартиру (надалі за текстом - спірне свідоцтво), які видані на видані на підставі вказаного розпорядження.

Відповідач заперечує проти позову виходячи з того, що будинок у якому знаходиться квартира не належить до сфери управління відповідача та що відповідачем не видавалось розпорядження про приватизацію квартири. Також, у відзиві міститься заява про застосування строків позовної давності.

Увалою Суду від 13.04.2023 (суддя Рибалка Ю.В.), відкрито провадження у справі, вирішено здійснювати розгляд в загальному позовному провадженні та призначено підготовче засідання.

29.06.2023 до суду від відповідача надійшов відзив.

Ухвалою Суду від 12.10.2023 (суддя Рибалка Ю.В.) закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті.

Ухвалою Суду від 14.11.2023 (суддя Рибалка Ю.В.) позовну заяву залишено без розгляду.

Постановою Київського апеляційного суду від 17.04.2023 скасовано Ухвалу Подільського районного суду міста Києва від 14.11.2023 та направлено справу для продовження розгляду.

Матеріали справи повернулись до Подільського районного суду міста Києва 13.05.2024.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу передано на розгляд судді Гребенюк В.В.

Ухвалою Суду від 16.05.2024 прийнято до свого провадження цивільну справу, вирішено здійснювати розгляд в загальному позовному провадженні та призначено підготовче засідання.

За наслідками підготовчого засідання 29.10.2024 судом закрито підготовче провадження у справі, призначено справу до судового розгляду по суті на 03.12.2024.

29.11.2024 до суду від позивача надійшла заява про розгляд справи без участі.

У судове засідання 03.12.2024 представники учасників судової справи не прибули.

За змістом ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

За наведених обставин, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи у судовому засіданні 03.12.2024 за відсутності представників учасників справи, запобігаючи при цьому безпідставному затягуванню розгляду справи.

У судовому засіданні 03.12.2024 судом було прийнято, складено і підписано вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи та дослідивши докази, суд встановив наступне.

За змістом Свідоцтва про право на спадщину за законом, Пилипчук О.І., державний нотаріус Чотирнадцятої київської державної нотаріальної контори, посвідчив, що на підставі статті 1261 Цивільного кодексу України спадкоємцями зазначеного у цьому свідоцтві майна ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , є її донька - ОСОБА_2 на 2/3 частки у спадщині, у тому числі, з урахуванням 1/3 частки у спадщині, від якої відмовився чоловік спадкодавця - ОСОБА_4 , її донька - ОСОБА_1 на 1/3 частку у спадщині.

Спадщина, на яку у вказаній частці видано це свідоцтво, складається з:

1/2 (однієї другої) частини квартири, яка належала на праві особистої приватної власності ОСОБА_3 на підставі Свідоцтва про право власності на житло, виданого Орендним житлово-комунальним управлінням фірми «Київінвест» 05 листопада 1993 року згідно з розпорядженням (наказом) № 855 від 05 листопада 1993 року, зареєстрованого в Бюро технічної інвентаризації м. Києва 15 листопада 1993 року та записаного у реєстрову книгу за № 5585.

Свідоцтво про право на спадщину на 1/6 (одну шосту) частину квартири видано ОСОБА_1 .

Свідоцтво про право на спадщину на 1/3 (одну третю) частину квартири видано ОСОБА_2 18 червня 2018 року.

Право власності на 1/6 частину квартири підлягає державній реєстрації Державному реєстрі речових прав (т.1, а.с.14).

Позивач звернулась з Інформаційним запитом до відповідача, в якому просила надати документи, які були правовою підставою для приватизації квартири (т.1, а.с.12).

У відповідь відповідач повідомив позивача, що будинок за адресою АДРЕСА_2 не належить до сфери управління відповідача та що відомості щодо приватизації квартири у відповідача відсутні (т.1, а.с.13).

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд керується наступним.

Відповідно до ст. 345 ЦК України фізична або юридична особа може набути право власності у разі приватизації державного майна та майна, що є в комунальній власності.

У результаті придбання єдиного майнового комплексу державного (комунального) підприємства у процесі приватизації до покупця переходять всі його права та обов`язки.

Приватизація здійснюється у порядку, встановленому законом.

Відповідно до ч. 1,9 ст. 8 ЗУ «Про приватизацію державного житлового фонду» приватизація державного житлового фонду здійснюється уповноваженими на це органами, створеними місцевою державною адміністрацією, та органами місцевого самоврядування, державними підприємствами, організаціями, установами, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких знаходиться державний житловий фонд.

Державний житловий фонд, який знаходиться у повному господарському віданні або оперативному управлінні державних підприємств, організацій та установ, за їх бажанням може передаватись у комунальну власність за місцем розташування будинків з наступним здійсненням їх приватизації органами місцевої державної адміністрації та місцевого самоврядування згідно з вимогами цього Закону.

У відповідності до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Положеннями ч. 1 ст. 48 ЦПК України визначено, що сторонами у цивільному процесі є позивач і відповідач.

Належними є сторони, які є суб`єктами спірних правовідносин. Належним є відповідач, який дійсно є суб`єктом порушеного, оспорюваного чи невизнаного матеріального правовідношення. Належність відповідача визначається, перш за все, за нормами матеріального права.

На позивача покладений обов`язок довести, що саме йому належить оспорюване право, а вказаний ним відповідач зобов`язаний виконати покладений на нього законом або договором обов`язок.

Законодавець поклав на позивача обов`язок визначати відповідача у справі і суд повинен розглянути позов щодо тих відповідачів, яких визначив позивач. Водночас якщо позивач помилився і подав позов до тих, хто відповідати за позовом не повинен, або притягнув не всіх, він не позбавлений права звернутись до суду з клопотанням про заміну неналежного відповідача чи залучення до участі у справі співвідповідачів.

Ініціатива щодо заміни неналежного відповідача повинна виходити від позивача, який повинен подати клопотання. У цьому клопотанні позивач обґрунтовує необхідність такої заміни, а саме, чому первісний відповідач є неналежним і хто є відповідачем належним. Подання позивачем такого клопотання свідчить, що він не лише згоден, але й просить про заміну неналежного відповідача належним.

З урахуванням принципу диспозитивності суд не має права проводити заміну неналежного відповідача належним з власної ініціативи.

Як вбачається з Свідоцтва про право на спадщину за законом до спадкової маси увійшла частини квартири, які належали на праві приватної власності ОСОБА_3 на підставі Свідоцтва про право власності на житло.

З вказаного свідоцтва вбачається, що Свідоцтво про право власності на квартиру було видано Орендним житлово-комунальним управлінням фірми «Київінвест» 05.11.1993 згідно з розпорядженням (наказом) № 855 від 05.11.1993, зареєстрованого в Бюро технічної інвентаризації м. Києва 15.11.1993 та записаного у реєстрову книгу за № 5585.

В той же час, сторонами у цій справі є позивач, відповідачем - Подільська районна в м. Києві державна адміністрація, яка не видавала спірного розпорядження.

Доказів того, що відповідач видавав спірні розпорядження та свідоцтво, як і власне спірного розпорядження та свідоцтва, матеріали справи не містять та сторонами не надано.

При цьому, суд враховує заперечення відповідача про те що квартира не належить до сфери управління відповідача та що відповідачем не видавалось розпорядження про її приватизацію.

Доказів на спростування цих аргументів відповідача позивачем до суду не надано.

Таким чином, з урахуванням прийнятої судом до розгляду позовної заяви в новій редакції, у справі відповідачем є неналежна особа - Подільська районна в м. Києві державна адміністрація, яка не видавала спірного розпорядження на підставі якого було також видано спірне свідоцтво.

Згідно з ст. 51 ЦПК України якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі.

У пункті 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» роз`яснено, що пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі чи залишення заяви без руху, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному статтею 33 ЦПК України (2004 року), норми якої кореспондуються зі статтею 51 ЦПК України (в редакції Закону№ 2147-VIІІ, чинній з 15.12.2017 року). Після заміни неналежного відповідача або залучення співвідповідача справа розглядається спочатку в разі її відкладення або за клопотанням нового відповідача чи залученого співвідповідача та за його результатами суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача.

Пред`явлення позову до неналежного відповідача є підставою для відмови у позові, що не позбавляє позивача права пред`явити позов до належного відповідача.

З урахуванням вказаногго вище, суд доходить до висновку про залишення позову без задоволення.

Щодо заявленою відповідачем заяви про застосування наслідків пропуску позовної давності, суд зазначає наступне.

Заява обгрунтована тим, що, як зазначає позивач, приватизація квартири була проведена у 1993 році, а відтак, строк позовної давності позивачем пропущено.

Згідно з ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до ч. 1 ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Приписами ч. 3 та ч. 4 ст. 267 ЦК України визначено, що Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

З наведеного вбачається, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові та застосовується тільки до обґрунтованих позовних вимог. Якщо суд дійде висновку, що заявлені позовні вимоги є необґрунтованими, то повинен відмовити в задоволенні такого позову саме з цієї підстави.

З огляду на викладене, підстави для застосування наслідків спливу строку позовної давності відсутні, оскільки, у даній справі суд прийшов до висновку про необґрунтованість позовних вимог, що в свою чергу, є підставою для відмови у задоволенні позову у цій справі.

Відповідно до вимог ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України судові витрати позивача покладаються на позивача у зв`язку з відмовою в позові.

Керуючись ст. ст. 2, 19, 259, 265, 270, 352, 354 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Позов ОСОБА_1 до Подільської районної в м. Києві державної адміністрації, третя особа - ОСОБА_2 , про визнання недійсною приватизації квартири - залишити без задоволення;

Повне найменування сторін:

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 ; РНОКП НОМЕР_1 );

Відповідач: Подільська районна в м. Києві державна адміністрація (04070, м. Київ, Контрактова пл., 2; );

Третя особа - ОСОБА_2 ( АДРЕСА_4 );

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення. Строк апеляційного оскарження може бути поновлено у відповідності до ч. 2 ст. 354 Цивільного процесуального кодексу України. Оскарження рішення суду не зупиняє його виконання.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або про прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Суддя В. В. Гребенюк