_____________________________________________________________________________________________________________________
Справа № 947/1122/24
Провадження № 2-о/947/124/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.01.2024 року

Київський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді - Гниличенко М.В.

при секретарі Тіщенко О.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Одеси цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа ОСОБА_2 про видачу обмежувального припису, суд -

ВСТАНОВИВ:

09.01.2024 року ОСОБА_1 звернулась до Київського районного суду м. Одеси із заявою, заінтересована особа ОСОБА_2 , в якій просить суд видати обмежувальний припис стосовно ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 на строк шість місяців, яким визначити наступні тимчасові обмеження його прав, а саме заборонити ОСОБА_2 перебувати в місці спільного проживання з ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 09.01.2024 року вказану цивільну справу передано судді Гниличенко М.В.

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 10.01.2024 року прийнято заяву до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа ОСОБА_2 про видачу обмежувального припису.

Відповідно до ст.350-5 ЦПК України - справа про видачу обмежувального припису розглядається судом за участю заявника та заінтересованих осіб. Неявка належним чином повідомлених заінтересованих осіб не перешкоджає розгляду справи про видачу обмежувального припису. Суд розглядає справу про видачу обмежувального припису не пізніше 72 годин після надходження заяви про видачу обмежувального припису до суду.

Вказану цивільну справу було призначено до судового розгляду у відкритому судовому засіданні на 11.01.2024 року.

До судового засідання з`явились заявник - ОСОБА_1 та її представник адвокат Теплякова Т.Є., які заяву про видачу обмежувального припису підтримали у повному обсязі та просили суд її задовольнити.

Заявник ОСОБА_1 у судовому засіданні пояснила, що подружжя вперше одружилось в 1979 році, потім їх шлюб було розірвано, повторно зареєстровано шлюб у 1997 році, та з цього часу знаходились в шлюбі на протязі 26 років, рішенням Київського районного суду м.Одеси від 14.12.2022 року шлюб між ними було розірвано, однак після розірвання шлюбу сторони проживають разом у житловому будинку АДРЕСА_1 , який належить заявниці на праві власності. ОСОБА_2 ніде не працює та систематично зловживає спиртними напоями, внаслідок чого психологічно принижує заявницю, знущається з неї, а іноді вдається до фізичного насильства, штовхає її, вивертає її особисті речі, забирає гроші та документи, його поведінка непередбачувана, тому продовження співжиття з відповідачем викликає постійне психологічне та фізичне насильство над заявником. Все це змушує заявницю звернутись до суду з заявою про видачу обмежувального припису.

Заінтересована особа ОСОБА_2 до судового засідання не з`явився, належним чином повідомлявся, причини неявки суду невідомі.

До судового засідання з`явився представник заінтересованої особи ОСОБА_2 адвокат Приймачук С.І., який просив відмовити у задоволенні заяви про видачу обмежувального припису, посилаючись на те, що предметом спору є сімейний конфлікт щодо розподілу майна, щодо виселення ОСОБА_2 з житлового приміщення, обмежувальний припис не відповідає формі та оцінюваним ризикам, та не вирішить питання сімейного конфлікту та розподілу майна, яке придбано сторонами під час шлюбу. Крім того, представник звертає увагу суду, щодо відсутності наявності доказів неправомірної поведінки ОСОБА_2 у період 2023 року, а позовна заява про виселення є спробою позбавити житла його підопічного.

Суд, заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши обставини справи та відповідні їм правовідносини, приходить до наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , повторно перебували у зареєстрованому шлюбі з 27 червня 1997 року. Шлюб зареєстрований відділом реєстрації актів громадянського стану Приморської райадміністрації виконкому Одеської міської ради, актовий запис № 332. /а.с.12/. Від шлюбу є повнолітній син, ОСОБА_3 , 1982 року народження.

Рішенням Київського районного суду м.Одеси від 14.12.2022 року шлюб між сторонами було розірвано. Вказане рішення набрало законної сили 17.01.2023 року./а.с.17/

На праві власності ОСОБА_1 належить житловий будинок з надвірними спорудами, розташований за адресою: АДРЕСА_1 на підставі Свідоцтва про право власності на домоволодіння, виданого Виконавчим комітетом Одеської міської ради, серії НОМЕР_2 від 23.02.2005 року. Однак, вказаний житловий будинок є спільною власністю подружжя./а.с.23/

Крім того, із копії паспортів сторін вбачається, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з 15.09.2003 року зареєстровані за адресою вищевказаного будинку - АДРЕСА_1 ./а.с.12,16/

Заявник посилається на те, що вона неодноразово на протязі 2022 року зверталась до органів Національної поліції України з приводу фактів психологічного та фізичного насильства над нею.

06.07.2022 року відносно ОСОБА_2 було складено Протокол про вчинення адміністративного правопорушення № 295826 від 06.07.2022 року за ч.1 ст.173-2 КУпАП./а.с.27/

Інспектором СПДН ОРУП № 1 ГУНП в Одеській області було виписано ОСОБА_2 терміновий заборонний припис № 188912, відповідно до якого було заборонено в будь-який спосіб контактувати із постраждалою особою до 11.07.2022 року./а.с.34/

Постановою Київського районного суду м.Одеси від 11.08.2022 року (справа № 947/14438/22), переглянутою Одеським апеляційним судом від 13.09.2022 року, провадження по справі було закрито на підставі п.1 ст.247 КУпАП за відсутності події та складу адміністративного правопорушення./а.с.35,38/

20.07.2022 року відносно ОСОБА_2 було складено Протокол про вчинення адміністративного правопорушення № 296315 від 20.07.2022 року за ч.1 ст.173-2 КУпАП./а.с.44/

Інспектором СПДН ОРУП № 1 ГУНП в Одеській області було виписано ОСОБА_2 терміновий заборонний припис № 229245, відповідно до якого було заборонено в будь-який спосіб контактувати із постраждалою особою до 27.07.2022 року./а.с.49/

Також було проведено оцінки ризиків вчинення домашнього насильства, відповідно до якого було встановлено низький рівень небезпеки.

Постановою Київського районного суду м.Одеси від 28.07.2022 року (справа № 947/15551/22) було визнано ОСОБА_2 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП. Водночас, постановою Одеського апеляційного суду від 28.10.2022 року постанову Київського районного суду м.Одеси від 28.07.2022 року було скасовано та провадження було закрито на підставі п.1 ст.247 КУпАП - за відсутності події та складу адміністративного правопорушення./а.с52,54/

14.11.2022 року відносно ОСОБА_2 було складено Протокол про вчинення адміністративного правопорушення № 542772 від 14.11.2022 року за ч.1 ст.173-2 КУпАП./а.с.63/

Постановою Київського районного суду м.Одеси (справа № 947/27741/22) від 18.12.2022 року провадження по справі було закрито на підставі п.1 ст.247 КУпАП - за відсутності події та складу адміністративного правопорушення./а.с.64/

Заявниця зазначає, що станом на теперішній час ОСОБА_2 продовжує зловживати алкогольними напоями, вчиняє сварки, принижує та ображає її, створює нестерпні умови проживання, ніякі профілактичні бесіди органів поліції не мають результату.

Представник заявника акцентує увагу суду на тому, що сам по собі факт не притягнення особи до юридичної відповідальності не може бути підставою для відмови у встановленні тимчасових обмежень за наявності інших об`єктивних даних, якими підтверджуються доводи заявника.

Проте, суд зазначає, що заявниця жодних інших об`єктивних даних, зокрема належних та обґрунтованих доказів своїм твердженням не надала, оскільки наявні в матеріалах справи докази стосуються лише періоду 2022 року. Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві, однак судом не встановлено ризики продовження у майбутньому домашнього насильства, зокрема після 2022 року.

Основним нормативно-правовим актом, який регулює спірні правовідносини, є Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» (далі за текстом - Закон).

Згідно з пунктами 3,4,14 та 17 частини першої статті 1 цього Закону домашнє насильство - це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 24 Закону до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника.

За пунктом 7 частини першої статті 1 Закону обмежувальний припис стосовно кривдника - це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи.

Згідно з частиною третьою статті 26 Закону рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків.

Згідно з пунктом 3 частини першої статті 350-4 ЦПК України, у заяві про видачу обмежувального припису повинні бути зазначені обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності).

Закон визначає, що видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків.

Верховний Суд у своїх постановах у такій категорії справ неодноразово звертав увагу на те, що наведеним Законом визначено, що видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків. Суди під час вирішення такої заяви мають надавати оцінку всім обставинам та доказам у справі, вирішувати питання про дотримання прав та інтересів осіб. Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві.

При цьому статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом; докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Оцінка ризиків має проводитись за факторами небезпеки (ризиків) щодо вчинення домашнього насильства шляхом відібрання свідчень від постраждалої від такого насильства особи, з`ясування обставин конфлікту та виявлення чинників і умов, які створюють або можуть створювати небезпеку для цієї особи. Фактори небезпеки (ризику) щодо вчинення домашнього насильства мають визначатися за результатами оцінки дій кривдника, які свідчать про ймовірність настання летальних наслідків у разі вчинення домашнього насильства з метою виявлення вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення. (постанова Верховного Суду від 28.04.2020 р. у справі № 754/11171/19).

Вирішуючи питання відносно заборони ОСОБА_2 перебувати в місці спільного проживання з ОСОБА_1 , за адресою: АДРЕСА_1 , суд виходить з наступного.

Суд приймає до уваги, що вищевказаний житловий будинок є спільною власністю подружжя та місцем реєстрації їх проживання.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) стаття 1 Першого протоколу до Конвенції містить три окремі норми: перша, що виражається в першому реченні першого абзацу та має загальний характер, закладає принцип мирного володіння майном. Друга норма, що міститься в другому реченні того ж абзацу, охоплює питання позбавлення права власності та обумовлює його певними критеріями. Третя норма, що міститься в другому абзаці, визнає право договірних держав, серед іншого, контролювати використання майна в загальних інтересах. Друга та третя норми, які стосуються конкретних випадків втручання у право мирного володіння майном, повинні тлумачитися у світлі загального принципу, закладеного першою нормою (East/West Alliance Limited v. Ukraine, № 19336/04, § 166-168, від 23 січня 2014 року).

Критеріями сумісності заходу втручання у право на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу до Конвенції є те, чи ґрунтувалося таке втручання на національному законі, чи переслідувало легітимну мету, що випливає зі змісту вказаної статті, а також, чи є відповідний захід пропорційним легітимній меті втручання у право:

- втручання держави у право власності повинно мати нормативну основу у національному законодавстві, яке є доступним для заінтересованих осіб, чітким, а наслідки його застосування - передбачуваними;

- якщо можливість втручання у право власності передбачена законом, Конвенція надає державам свободу розсуду щодо визначення легітимної мети такого втручання: або з метою контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів, або для забезпечення сплати податків, інших зборів або штрафів;

- втручання у право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно із законом і з легітимною метою, буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції, якщо не буде встановлений справедливий баланс між інтересами суспільства, пов`язаними з цим втручанням, й інтересами особи, яка зазнає втручання в її право власності. Отже, має існувати розумне співвідношення (пропорційність) між метою, досягнення якої передбачається, та засобами, які використовуються для її досягнення.

Порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції ЄСПЛ констатує, якщо хоча б один із зазначених критеріїв не буде дотриманий. І навпаки: встановлює відсутність такого порушення, якщо дотримані всі три критерії.

Відповідно до частин першої, другої статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Тлумачення наведених норм дає підстави для висновку, що тимчасове обмеження права власності кривдника з метою забезпечення безпеки постраждалої особи шляхом встановлення судом обмежувального припису у порядку, визначеному Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», не є легітимним заходом втручання у права та свободи особи.

При вирішенні питання щодо застосуванні такого заходу суд на підставі установлених обставин справи та оцінки факторів небезпеки (ризиків) щодо вчинення домашнього насильства має оцінити пропорційність вручання у права і свободи особи враховуючи, що ці заходи пов`язані із протиправною поведінкою такої особи.

Суд зауважує, що сам факт звернень заявника до різних правоохоронних органів з підстав вчинення щодо неї, зокрема, психологічного домашнього насильства свідчить про наявність конфлікту між заявником та заінтересованою особою, неприємних стосунків з питань розподілу подружнього майна та виселення, але належних доказів вірогідності ризиків продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, які б стали необхідною умовою для можливості застосування судом до відповідної особи спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству, які визначені Законом, заявником суду не надано. Тому суд приходить до висновку про відмову у задоволені заяви про видачу обмежувального припису.

В силу ч. 3 ст. 350-5 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, суд відносить на рахунок держави.

Враховуючи вищевказане та на підставі Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», ст.ст.5, 12, 76-83, 259, 263-265, 293, 350 -1 - 350 -8, 354 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 , заінтересована особа ОСОБА_2 про видачу обмежувального припису відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Одеського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Повний текст рішення складено та підписано 11.01.2024 року.

Суддя Гниличенко М. В.