Справа № 484/3437/24
Провадження № 2/484/1215/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.12.2024 м. Первомайськ

Первомайський міськрайонний суд Миколаївської області у складі:

головуючого - судді Мельничука О.В.

за участю секретаря судового засідання - Голубкової Н.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в залі суду м. Первомайська цивільну справу за позовною заявою по справі за позовом адвоката Сотської Світлани Олексіївни в інтересах ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання договору дійсним та стягнення грошової компенсації, -

ВСТАНОВИВ:

28 грудня 2011 року між сторонами був зареєстрований шлюб у відділі реєстрації актів цивільного стану по місту Первомайськ міськрайонного управління юстиції у Миколаївській області, актовий запис № 554.

02 квітня 2018 року сторони за спільні кошти придбали автомобіль LINCOLN MKT державний номер НОМЕР_1 вартістю 19000 доларів США, що підтверджується розписками, яку склали продавець та власник придбаного подружжям транспортного засобу ОСОБА_2 .

Переоформлення транспортного засобу з продавця на покупця не було, було прийнято рішення про оформлення довіреності на розпорядження автомобілем.

Продавець 22.09.2019 року отримала грошові кошти за продаж автомобіля повністю від відповідача та передала йому усі необхідні документи та 23.09.2019 року надала довіреність на розпорядженням автомобіля на ім`я ОСОБА_2 .

При оформленні довіреності на розпорядження автомобілем ОСОБА_3 та ОСОБА_2 розуміли що насправді укладають договір купівлі-продажу транспортного засобу.

03.08.2023 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був розірваний і останній, забрав автомобіль та зареєстрував його на іншу особу, але продовжує ним користуватись.

Згоди між сторонами щодо поділу автомобіля як спільного майна колишнього подружжя у рівних частинах не досягнуто.

В період спільного проживання сторони разом використовували вказаний автомобіль, який знаходився за місцем їх проживання у АДРЕСА_1 .

Позивач вважає, що нотаріально посвідченою довіреністю, яка була видана ОСОБА_3 на ім`я ОСОБА_2 було приховано інший правочин, а саме договір купівлі-продажу спірного автомобіля, оскільки ОСОБА_3 були передані грошові кошти за вказаний автомобіль, а вона в свою чергу передала автомобіль та довіреність з правом відчуження транспортного засобу.

Відповідно до ч.1 ст. 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

У частинах 1,2 ст. 207 ЦК України передбачено, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-комунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Згідно п.3 ч.1 ст. 208 ЦК України, письмовій формі належить вчиняти правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу.

Відповідно до ч.2 ст. 218 ЦК України, якщо правочин, для якого законом встановлена його недійсність у разі недодержання вимоги щодо письмової форми, укладений усно і одна із сторін вчинила дію, а друга сторона підтвердила її вчинення, зокрема шляхом прийняття виконання, такий правочин у разі спору може бути визнаний судом дійсним.

Згідно ст. 235 ЦК України, удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили.

Якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили.

Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом.

Відповідно до ч.1 ст. 334 ЦК України, право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом.

За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність іншій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар)і сплатити за нього певну грошову суму(ст. 655 ЦК України).

Таким чином, за нотаріально посвідченою односторонньою угодою, укладеною ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 був прихований інший правочин, який насправді був вчинений , а саме договір купівлі-продажу автомобіля, оскільки за цією угодою подружня пара ОСОБА_1 та ОСОБА_2 передали власнику автомобіля - ОСОБА_3 грошові кошти за придбаний автомобіль у розмірі 19000 доларів США, які є їх спільною сумісною власністю, а остання передала автомобіль та довіреність з правом відчуження.

Отже, сторони фактично вчинили дії з виконання умов договору купівлі-продажу автомобіля, що призведуть до правових наслідків, які настають за договором купівлі-продажу.

Відповідно до ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

У ч.1 ст. 61 СК України зазначено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Згідно ст. 63 СК України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Дружина та чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними чи шлюбним договором.

Неподільні речі присуджуються одному із подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (ч.ч. 1,2 ст. 71 СК України).

До складу майна, що підлягає поділу включається в загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи та те, що знаходиться у третіх осіб (ч.4 ст. 65 СК України).

Цією ж частиною зазначеної статті передбачено, що у випадку, коли при розгляді вимог про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, то майно або його вартість враховується при поділі.

Спірний автомобіль ОСОБА_2 використовує на свій розсуд без згоди позивача, у зв`язку із чим остання має право на відшкодовування їй 1/2 частки його вартості.

Обраний позивачем спосіб захист є належним та ефективним та відповідає вимогам ст. 16 ЦК України.

В судовому засіданні позивач та її представник позов підтримали та просили його задовольнити.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_2 та його представник адвокат Підлісний О.В. в задоволені позову просили відмовити так як спірний автомобіль був придбаний не за кошти сім`ї, а надавались ОСОБА_4 а ОСОБА_2 був лише посередником який передавав кошти і тому автомобіль не являється спильную сумісною власністю подружжя, хоча він дійсно користувався спірним автомобілем.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з`явилася, заяв і клопотань а також відзиву на позов не надала, хоча про розгляд справи була повідомлена належним чином.

Суд вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи приходить до наступного.

Згідно ст.82 ч.1 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Судом встановлено що з 28.12.2011 року по 03.08.2023 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у шлюбі проти чого сторони в судовому засіданні не заперечували.

Відповідно до ч.1 ст. 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

У частинах 1,2 ст. 207 ЦК України передбачено, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-комунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Згідно п.3 ч.1 ст. 208 ЦК України, письмовій формі належить вчиняти правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу.

Відповідно до ч.2 ст. 218 ЦК України, якщо правочин, для якого законом встановлена його недійсність у разі недодержання вимоги щодо письмової форми, укладений усно і одна із сторін вчинила дію, а друга сторона підтвердила її вчинення, зокрема шляхом прийняття виконання, такий правочин у разі спору може бути визнаний судом дійсним.

Згідно ст. 235 ЦК України, удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили.

Якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили.

Ст. 328 ЦК України визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом.

Відповідно до ч.1 ст. 334 ЦК України, право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом.

За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність іншій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар)і сплатити за нього певну грошову суму(ст. 655 ЦК України).

Згідно ст.81 ч.1 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

На підставі викладеного суд знаходить доведеним те що 02.04.2018 року ОСОБА_2 придбав у ОСОБА_4 автомобіль LINCOLN MKT державний номер НОМЕР_1 вартістю 19000 доларів США, що підтверджується відповідними розписками, які склали продавець та покупець ( а.с.10 - 21). Факт придбання спірного автомобіля ОСОБА_2 та його використання ним, суд знаходить доведеним рахунками по виконанню ремонтних робіт вказаного автомобіля від 27.08.2018 року( а.с.33) та від 31.10.2018 року ( а.с.22-23) на ім`я ОСОБА_2 а також копіями договорів страхування від 18.08.2022( а.с.24-25),( а.с.26-27) від 05.05.2021 року( а.с. 31-32) та від 06.05.2021 року (а.с. 28-30) які укладені ОСОБА_2 на спірний автомобіль.

Відповідно до ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

У ч.1 ст. 61 СК України зазначено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Згідно ст. 63 СК України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Дружина та чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними чи шлюбним договором.

Неподільні речі присуджуються одному із подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (ч.ч. 1,2 ст. 71 СК України).

До складу майна, що підлягає поділу включається в загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи та те, що знаходиться у третіх осіб (ч.4 ст. 65 СК України).

Цією ж частиною зазначеної статті передбачено, що у випадку, коли при розгляді вимог про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, то майно або його вартість враховується при поділі.

Зазначена правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 27.04.2016 року № 6-486цс16.

Дійсно 23.09.2019 р. ОСОБА_3 було видано нотаріально посвідчену довіреність ОСОБА_2 на користування та розпорядження спірним автомобілем з правом передоручення на 5 років (а.с.101). А із копії розписки (а.с.21) видно що останній платіж за спірний автомобіль здійснено 22.09.2019р. Таким чином суд знаходить доведеним те, що автомобіль являється спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , але використовується останнім на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і відповідно з ОСОБА_2 на користь позивачки необхідно стягнути половину його вартості. Враховуючи відсутність належних доказів відповідача на спростування доказів позивача про вартість спірного автомобіля (а.с.34-36), суд знаходить доведеною надану позивачем вартість спірного автомобіля.

На підставі викладеного, суд знаходить доведеними позовні вимоги та такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача необхідно стягнути понесені нею витрати по сплаті судового збору.

Керуючись ст. ст. 2, 10-13, 141, 247, 258, 259, 268, 274, 280-283 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити. Визнати дійсним договір купівлі-продажу автомобіля державний номер НОМЕР_1 укладений 23.09.2019 р. між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію вартості частки автомобіля державний номер НОМЕР_1 , що становить 358415, 67 грн., що еквівалентно 8862,90 доларів США.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 4812 грн. витрат по сплаті судового збору.

Повне найменування учасників справи та їх місце проживання (місцезнаходження):

позивач - ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 , ІПН- НОМЕР_2 .

відповідач - ОСОБА_2 , АДРЕСА_1 , ІПН- НОМЕР_3 .

відповідач - ОСОБА_3 , АДРЕСА_2 , ІПН- НОМЕР_4 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. На рішення може бути подано апеляційну скаргу безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 06.01.2025.

СУДДЯ: О. Мельничук