Справа №705/4540/22
2/705/408/24
28 жовтня 2024 року Уманський міськрайонний суд Черкаської області в складі:
головуючого судді Піньковського Р.В.
секретаря судового засідання Остропольській О.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Умань в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ в натурі житлового будинку та земельної ділянки,
Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про поділ в натурі житлового будинку та земельної ділянки, в обґрунтування зазначивши наступне.
Згідно постанови Черкаського апеляційного суду від 17 травня 202 року вона є власником 1/3 частини житлового будинку АДРЕСА_1 .
Відповідач по справі ОСОБА_2 є власником 2/3 частин житлового будинку АДРЕСА_1 , та власником 1/3 частини вищевказаної земельної ділянки для обслуговування житлового будинку.
Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, житловий будинок АДРЕСА_1 перебуває у спільній частковій власності.
У зв`язку з тим, що зазначені житловий будинок та земельна ділянка перебувають у спільній частковій власності її та відповідача по справі, між ними виникають спори про порядок користування і володіння будинком та земельною ділянкою, угоди про спосіб виділення їй частки із загального майна не досягнуто, тому вона вимушена звернутися до суду та в судовому порядку провести поділ житлового будинку та земельної ділянки між ними відповідно до часток кожного з них.
Просить суд ухвалити рішення, яким провести розподіл житлового будинку, господарських будівель та споруд, земельної ділянки по АДРЕСА_1 між нею ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з урахуванням часток кожного з них у власності.
Виділити їй у власність частину будинку АДРЕСА_1 , з відповідною часткою господарських будівель та споруд, що відповідає її частці в домоволодінні та становить 1/3 частки та 2/3 частини земельної ділянки площею 0,0611 га по АДРЕСА_1 у відповідності до судово-будівельної та земельно-технічної експертизи.
Стягнути з відповідача на її користь судові витрати.
В ході розгляду справи позивач ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про уточнення позовних вимог, оскільки за її клопотанням було призначено судову будівельно-технічну та земельно-технічну експертизу, згідно висновку якої встановлено, що в межах будинку по АДРЕСА_1 , існують приміщення з яких можна сформувати відокремлені квартири у відповідності до ідеальних часток співвласників із врахуванням проведення перепланування та реконструкції на основі встановленого співвласниками порядку користування приміщеннями та земельною ділянкою та запропоновано два варіанти розподілу житлового будинку та земельної ділянки.
Позивач вважає, що найбільш прийнятним, ідеальним та зручним для обох сторін буде проведення розподілу житлового будинку та земельної ділянки за визначеним експертом варіантом № 1, тому просить суд ухвалити рішення, яким провести поділ житлового будинку, господарських будівель та споруд, земельної ділянки по АДРЕСА_1 між нею, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з урахуванням часток кожного з них у власності, у відповідності до зазначеного варіанту, а саме:
В порядку поділу майна в натурі виділити у власність ОСОБА_1 наступні будівлі та споруди житлового будинку АДРЕСА_1 (додаток 3 та 3.1 синє штрихування):
- в частині будинку літ. А-1, виділити приміщення загальною площею 17,6 кв.м сформувавши квартиру АДРЕСА_2 , а саме:
1-3 частину кімнати площею 1,6 кв.м;
1-4 кімнату площею 16,0 кв.м;
- в частині господарських будівель та споруд виділити: сарай літ. «Г», сарай літ. «Д», убиральню літ. «Е», гараж літ. «Ж», погріб літ. «З», 1/2 вимощення літ. «І», 1/5 огорожі №1.
В порядку поділу майна в натурі виділити у власність ОСОБА_2 наступні будівлі та споруди житлового будинку АДРЕСА_1 (додаток 3 та 3.1 жовте штрихування):
- в частині будинку літ. А-1, виділити приміщення загальною площею 35,1 кв.м сформувавши квартиру АДРЕСА_3 , а саме:
1-1 коридор 6,6 кв.м;
1-2 кімната 16,5 кв.м;
1-3 частину кімнати площею 12,0 кв.м;
- в частині господарських будівель та споруд виділити: веранду літ. «а», літню кухню літ. «Б», сарай літ. «В», 1/2 вимощення літ. «І», 4/5 огорожі № 1.
Залишити у спільному користуванні співвласників:
- опорні конструкції будинку;
- дах та горище будинку;
- ворота з хвірткою № 2.
В порядку поділу майна в натурі земельну ділянку площею 0,0538 га поділити на три частини, виділивши у власність окремі частини, що дорівнює часткам співвласників (розглядати із додатком 4.1), а саме:
- ОСОБА_1 виділити у власність відокремлену частину земельної ділянки, загальною площею 0,0359 га (додаток 4.1, позначено синім штрихуванням).
- ОСОБА_2 виділити у власність дві відокремлені частини земельної ділянки, загальною площею 0,0179 га (додаток 4.1, позначено жовтим штрихуванням), а саме: ділянку площею 118 кв.м та ділянку площею 61,0 кв.м.
Представник позивача Мельник О.Ф. в судове засідання не з`явився, на адресу суду подав письмову заяву, у якій просить суд розгляд справи проводити у його відсутність та у відсутність його довірителя, уточненні позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити.
Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилася, про розгляд справи повідомлена у визначеному порядку, про причини неявки суд не повідомляла, відзиву або будь-яких заяв щодо розгляду справи у її відсутність, на адресу суду не надходило.
Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та ухвалити заочне рішення, що відповідає положенням ч. 1 ст. 280 ЦПК України.
Суд, врахувавши позицію позивача та її представника, дослідивши письмові матеріали справи, вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.
Згідно з ч.1 ст.15, ч.1 ст.16 ЦК кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Відповідно до приписів ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
Частиною 1 статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Відповідно до статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.
Статтею 78 ЦПК України передбачено, що суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.
Положеннями ст. ст. 80, 81 ЦПК України визначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Так, судом встановлено, що рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 17.09.2021 у справі за № 705/6825/16-ц визнано за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 право власності на 2/3 частини житлового будинку з надвірними спорудами по АДРЕСА_1 в порядку спадкування, як спадкоємця за заповітом після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Постановою Черкаського апеляційного суду від 17.05.2022 вищевказане рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 17.05.2021 змінено шляхом скасування в частині визнання за ОСОБА_1 права власності на 2/3 частини житлового будинку з надвірними спорудами по АДРЕСА_1 в порядку спадкування, як спадкоємця за заповітом після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Прийнято в цій частині нове рішення, яким визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/3 частину житлового будинку з надвірними спорудами по АДРЕСА_1 в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 .
В іншій частині рішення суду залишити без змін.
У відповідності до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, сформованого 08.06.2022 за № 302287235, житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, а саме: житловий будинок «А», веранда «а», літня кухня «Б», сараї «В», «Г», «Д», вбиральня «Е», гараж «Ж», погріб «З», огорожа «1», ворота з хвірткою «2», вимощення «І», є спільною частковою власністю. ОСОБА_1 належить 1/3 зазначеного будинковолодіння, право власності на яке зареєстроване на підставі рішення Черкаського апеляційного суду від 17.05.2022 у справі № 705/6825/16-ц. Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень 63784751 від 07.06.2022.
Згідно висновку експерта № 1-01/2024 за результатами проведення призначеної судом будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи у цій справі, складеного 18 січня 2024 року, при обстеження на місці відповідач ОСОБА_2 не з`явилася, а позивач ОСОБА_1 не змогла забезпечити доступ до внутрішніх приміщень житлового будинку, але остання зазначила, що внутрішні приміщення будинку знаходяться в задовільному технічному стані, об`ємно-планувальні характеристики відповідають технічному паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок АДРЕСА_1 від 08.12.2008.
Дослідження щодо технічної можливості поділу в натурі житлового будинку, господарських будівель та споруд по АДРЕСА_1 з врахуванням належності кожній стороні їх частини та дослідженням встановлено, що згідно копії технічного паспорту на вказаний будинок, до складу домоволодіння входять наступні будівлі та споруди: житловий будинок А; літня кухня а; сарай В; сарай Г; сарай Д; вбиральня Е; гараж Ж; погріб З; вимощення І; огорожа - № 1; ворота з хвірткою - № 2; ганок ІІ. ОСОБА_1 належить 1/3 частка, ОСОБА_2 2/3 частки будинковолодіння.
Також встановлено, що співвласниками земельної ділянки розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , є: ОСОБА_1 , якій належить 2/3 частки цієї земельної ділянки, та ОСОБА_2 , якій належить 1/3 частка земельної ділянки.
Експертом запропоновано два варіанти поділу спірного житлового будинку та спірної земельної ділянки з фототаблицями та схемами поділу житлового будинку та земельної ділянки по двом запропонованим варіантам. При цьому, при першому варіанті частки співвласників є ідеальними, при другому варіанті приближеними до ідеальних.
Положеннями статті 41 Конституції України та статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, учиняти щодо свого майна будь-які угоди відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Згідно із ст. ст. 317, 319, 321 ЦК України право власності є непорушним, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном, власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Відповідно до положень ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із зазначенням частки кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.
Частиною першою ст. 364 ЦК України передбачено право співвласника на виділ у натурі частки з майна, що є у спільній частковій власності. За змістом цієї норми виділ частки зі спільного майна це перехід частини цього майна у власність учасника спільної власності пропорційно його частці в праві спільної власності й припинення для цієї особи права на частку у спільному майні.
Системний аналіз правових норм статей 183, 358, 364 ЦК України дає підстави для висновку про те, що виділ часток (поділ) нерухомого майна, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін буде виділено нерухоме майно, яке за розміром відповідає розміру часток співвласників у праві власності.
Оскільки учасники спільної часткової власності мають право власності на зазначене майно пропорційно своїй частці в ньому, суд, здійснюючи поділ майна в натурі (виділ частки), повинен виділити його співвласнику таку частину житлового будинку та нежитлових будівель, яка відповідає розміру та вартості його частки, якщо це можливо без завдання неспівмірної шкоди господарському призначенню будівлі.
Згідно з ч. 3 ст. 364 ЦК України у разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації.
Відповідно до ч. ч. 1-3 ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньої згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.
Відповідно до положень ч.1 та ч.3 ст. 367 ЦК України поділ у натурі майна, яке перебуває у спільній частковій власності, може бути здійснено за домовленістю між співвласниками шляхом укладання договору про поділ нерухомого майна, який повинен бути вчинений у письмовій формі з обов`язковим його нотаріальним посвідченням учасниками правочину.
Проте, в тому випадку, якщо один із співвласників виявив бажання, не залежно від його мотивів, здійснити поділ у натурі майна, що перебуває у спільній частковій власності, однак інший співвласник перешкоджає йому в реалізації такого права будь-яким шляхом, що унеможливлює досягнення домовленості між ними щодо укладання договору про поділ нерухомого майна, такий співвласник має право на звернення до суду з відповідним позовом про поділ (виділ) спільного майна в натурі і таке право підлягає судовому захисту.
Виділ часток (поділ) жилого будинку, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін може бути виділено відокремлену частину будинку із самостійним виходом.
Відповідно до ст. 88 ЗК України володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою, що перебуває у спільній частковій власності, здійснюються за згодою всіх співвласників згідно з договором, а у разі недосягнення згоди у судовому порядку.
За правилами ч. 1 ст. 158 ЗК України земельні спори вирішуються судами, органами місцевого самоврядування та центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин.
За змістом ч. 1 ст. 377 ЦК України, до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача).
Положеннями ч. 1 та ч. 2 ст. 120 ЗК України передбачено, у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, у разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.
Частиною 4 ст. 120 ЗК України передбачено, що у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди.
У постанові від 12 жовтня 2016 року № 6-2225цс16 Верховний Суд України дійшов висновку, що норма статті 120 ЗК України і статті 377 ЦК України закріплює загальний принцип цілісності об`єкта нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований. За цією нормою визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю та споруду та передбачається механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного й цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку в разі набуття права власності на нерухомість.
При цьому при застосуванні положень статті 120 ЗК України в поєднанні з нормою статті 125 ЗК України слід виходити з того, що у випадку переходу права власності на об`єкт нерухомості у встановленому законом порядку право власності на земельну ділянку в набувача нерухомості виникає одночасно з виникненням права власності на зведені на ній об`єкти.
Враховуючи встановлені обставини справи, права сторін, їх неприязні стосунки, що перешкоджають спільному користуванню спірним житловим будинком, господарськими будівлями і спорудами та земельною ділянкою, а також технічну можливість виділення часток житлового будинку та земельної ділянки в натурі, суд вважає, що найбільш прийнятним для всіх співвласників будинковолодіння є запропонований експертом варіант № 1 висновку судової будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи №1-01/2024 від 18.01.2024. У цьому експертному дослідженні експертом зазначено, що технічно можливо виконати виділ в натурі саме 2/3 та 1/3 часток житлового будинку з прибудовами з метою облаштування окремих ізольованих квартир та входів до них, які будуть відповідати вимогам ДБН В.2.2-15-2019. «Будинки і споруди. Житлові будинки. Основні положення», а також забезпечити склад приміщень та їх площ у відповідності до вимог п. 3.15, 5.20-5.23 вказаних норм та встановлено порядок користування земельною ділянкою, розділивши її на три частини, виділивши у користування її окремі частини, що дорівнює частками співвласників: ОСОБА_2 виділити дві відокремлені частини земельної ділянки, загальною площею 0,0179 га, а позивачу ОСОБА_1 надати у користування відокремлену частину земельної ділянки, загальною площею 0,0359 га.
Суд вважає, що саме цей варіант повністю виключає виникнення конфліктних ситуацій між сторонами. Адже наявність спільних місць користування у будинку це прямий шлях до постійних непорозумінь, сварок між сторонами, а такий варіант передбачає можливість користування належними співвласникам частинами будинковолодіння в режимі повної ізоляції, що виключає будь-які причини для конфліктів.
Саме обрання варіанту розподілу будинковолодіння, на якому наполягає позивач ОСОБА_1 буде свідчити про ефективний судовий захист і вирішить спір, що виник між сторонами та забезпечить відсутність необхідності повторного звернення за судовим захистом. При цьому, суд враховує, що відповідач ОСОБА_2 жодного разу у судове засідання не з`явилася, також нею було проігноровано запрошення експерта для проведення експертизи, з результатами якої вона також не ознайомилася, хоча судом повідомлялася про необхідність з`явлення до суду, про призначення експертизи та відновлення провадження у справі, у зв`язку із отриманням судом висновку судової будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи.
Завдання суду вирішення спору у такий спосіб, щоб сторони, між якими виник спір, не мали необхідності докладати зусиль для врегулювання спору повторно.
За вказаних обставин, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ в натурі житлового будинку, господарських будівель та споруд, земельної ділянки по АДРЕСА_1 підлягає задоволенню та вважає, що слід провести поділ вказаних об`єктів нерухомого майна, що перебувають у спільній частковій власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , в натурі з урахуванням часток співвласників згідно з варіантом № 1 висновку експерта № 1-01/2024 від 18.01.2024.
Згідно з ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, відповідно до пункту 2 ч. 3 ст. 133 ЦПК України належать витрати, пов`язані із проведенням експертизи.
У пункті 45 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №10 від 17 жовтня 2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» міститься роз`яснення щодо порядку відшкодування витрат за проведення експертизи. Зокрема, після закінчення розгляду справи витрати, пов`язані з проведенням судової експертизи, підлягають розподілу судом на загальних підставах, визначених статтею 88 ЦПК України (ст. 141 ЦПК України в чинній редакції).
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
Зазначений правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 у справі № 826/1216/16.
Згідно з ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
При цьому суд враховує, що у разі недотримання вимог частини ч. 4 ст. 137 ЦПК України суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Однак обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Зазначений висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц, тому суд враховує його під час обрання та застосування норм до спірних правовідносин з огляду на положення ч. 4 ст. 263 ЦПК України.
Згідно з ч.8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Судом встановлено, що позивачем ОСОБА_1 при зверненні до суду сплачено судовий збір у розмірі 1400,00 грн., що підтверджується квитанцією № 57 від 16.11.2022.
Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача.
У зв`язку із зазначеним, оскільки суд прийшов до висновку про задоволення позову, відповідач ОСОБА_2 клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката не заявляла, тому всі понесені позивачем судові витрати підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 79-1, 88 ЗК України, ст. ст. 16, 316, 317, 321, 356, 358, 364, 367 ЦК України, ст. ст. 12, 13, 30, 76-89, 141, 258, 259, 263-265, 280-283, 354, 355 ЦПК України, суд -
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ в натурі житлового будинку та земельної ділянки задовольнити.
Провести поділ в натурі житлового будинку, господарських будівель та споруд, земельної ділянки по АДРЕСА_1 між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з урахуванням часток співвласників у праві спільної часткової власності згідно з варіантом № 1 висновку експерта № 1-01/2024 від 18.01.2024.
В порядку поділу майна в натурі виділити у власність ОСОБА_1 наступні будівлі та споруди житлового будинку АДРЕСА_1 (додаток 3 та 3.1 синє штрихування):
- в частині будинку літ. А-1, виділити приміщення загальною площею 17,6 кв.м сформувавши квартиру АДРЕСА_2 , а саме:
1-3 частину кімнати площею 1,6 кв.м;
1-4 кімнату площею 16,0 кв.м;
- в частині господарських будівель та споруд виділити: сарай літ. «Г», сарай літ. «Д», убиральню літ. «Е», гараж літ. «Ж», погріб літ. «З», 1/2 вимощення літ. «І», 1/5 огорожі №1.
В порядку поділу майна в натурі виділити у власність ОСОБА_2 наступні будівлі та споруди житлового будинку АДРЕСА_1 (додаток 3 та 3.1 жовте штрихування):
- в частині будинку літ. А-1, виділити приміщення загальною площею 35,1 кв.м сформувавши квартиру АДРЕСА_3 , а саме:
1-1 коридор 6,6 кв.м;
1-2 кімната 16,5 кв.м;
1-3 частину кімнати площею 12,0 кв.м;
- в частині господарських будівель та споруд виділити: веранду літ. «а», літню кухню літ. «Б», сарай літ. «В», 1/2 вимощення літ. «І», 4/5 огорожі № 1.
Залишити у спільному користуванні співвласників:
- опорні конструкції будинку;
- дах та горище будинку;
- ворота з хвірткою № 2.
В порядку поділу майна в натурі земельну ділянку площею 0,0538 га поділити на три частини, виділивши у власність окремі частини, що дорівнює часткам співвласників (розглядати із додатком 4.1), а саме:
- ОСОБА_1 виділити у власність відокремлену частину земельної ділянки, загальною площею 0,0359 га (додаток 4.1, позначено синім штрихуванням).
- ОСОБА_2 виділити у власність дві відокремлені частини земельної ділянки, загальною площею 0,0179 га (додаток 4.1, позначено жовтим штрихуванням), а саме: ділянку площею 118 кв.м та ділянку площею 61,0 кв.м.
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь ОСОБА_1 , рнокпп НОМЕР_1 , сплачений судовий збір у розмірі 1400 (одна тисяча чотириста) гривень 00 копійок; витрати за надання правничої допомоги в розмірі 18 000 (вісімнадцять тисяч) гривень 00 копійок; витрати за проведення судово-будівельної та земельно-технічної експертизи в розмірі 15 824 (п`ятнадцять тисяч вісімсот двадцять чотири) гривні 72 копійки та витрати за проведення топографо-геодезичних зйомок в сумі 5000 (п`ять тисяч) гривень 00 копійок.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Роз`яснити сторонам у справі, що згідно з вимогами ч. 1 ст. 284 ЦПК України заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Тобто суб`єктом подання заяви про перегляд заочного рішення є виключно відповідач, а не інші особи, які беруть участь у справі. Повторне заочне рішення сторони можуть оскаржити в загальному порядку, встановленому ЦПК України.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано відповідачем протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Позивачем апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Черкаського апеляційного суду.
Повне судове рішення складене 11.11.2025.
Суддя: Р. В. Піньковський