Справа №717/2824/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 грудня 2024 року Кельменецький районний суд Чернівецької області у складі:

головуючого - судді: Туржанського В.В.

при секретарі: Тихоненко І.В.

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в селищі Кельменці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Кельменецької селищної ради Дністровського району Чернівецької області про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування.

Представник позивачки ОСОБА_2 подав до Кельменецького районного суду Чернівецької області позовну заяву у якій з урахуванням уточнених позовних вимог, просить ухвалити рішення, яким визнати за ОСОБА_1 право власності в порядку спадкування за законом на житловий будинок з належними до нього господарськими та побутовими будівлями і спорудами який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ; літера А-1 загальна площа будівлі -106. 7 кв. м., загальна площа приміщень - 81,7 кв. м., житлова площа приміщень - 60.1 кв. м., загальна площа будівлі - 106.7 кв.м., літера - Б погріб - 19,20 кв. м., літера - В сарай - 33,20 кв. м., літера Г - літня кухня - 37,60 кв. м., літня кухня Д - 27, 50 кв. м., літера Е - убиральня - 1,40 кв. м., № 1 криниця; № 2-3 огорожа.

ВСТАНОВИВ:

Представник відповідача - Кельменецької селищної ради Дністровського району Чернівецької області в судове засідання суду не з`явився. Селищний голова Олійник Б.О. подав до суду заяву у якій просить розглянути справу без участі представника селищної ради, заявлені вимоги визнає в повному обсязі з підстав зазначених у заяві.

Позивач ОСОБА_1 у судове засідання не з`явилася.

Представник позивача ОСОБА_2 у судове засідання не з`явився та подав до суду заяву у якій просить розглянути справу за його відсутності, позов підтримує.

Відповідно до ч. 3 статті 13 ЦПК України учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Згідно до ч. 3 ст. 200, ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав, ухвалює за результатами підготовчого провадження рішення про задоволення позову.

Суд вважає, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Таким чином, наявні підстави для винесення рішення за результатами підготовчого провадження.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є спадкоємцем та прийняла спадщину після смерті свого батька ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 у смт. Кельменці Кельменецького району Чернівецької області. Інші спадкоємці, які прийняли спадщину після смерті ОСОБА_3 відсутні У позивачки відсутні правовстановлюючі документи на будинок та господарські споруди, під АДРЕСА_2 , які належали її батьку ОСОБА_3 , та були побудовані в період з 1975 року по 1988 рік, тобто збудовані до 1992 року. Право власності ОСОБА_3 на такий будинок і господарські споруди не було зареєстроване. Нотаріусом винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, а саме у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок з належними до нього господарськими та побутовими будівлями і спорудами під АДРЕСА_2 після смерті ОСОБА_3 .

Відповідно до п. 1 Глави 13 "Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України" затвердженого наказом міністерства юстиції України від 22.02.2012 року № 296/5, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 22.02.2012 року за № 282/20595 нотаріус відмовляє у вчиненні нотаріальної дії, якщо не подано відомості (інформацію) та документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії.

Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до ч. 1 ст. 316 та ч. 1 ст.317 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Спір у справі виник щодо того, чи є житловий будинок з належними до нього господарськими та побутовими будівлями і спорудами під АДРЕСА_2 спадковим майном після смерті ОСОБА_3 .

Відповідно до ст.2 закону „Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом унесення відповідних відомостей до державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Згідно із ч.4 ст.3 зазначеного закону речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1.01.2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації.

Тобто право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з чинними нормативно-правовими актами до набрання чинності цим законом, визнаються державою.

Отже, право власності на збудоване до набрання чинності законом „Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" (3.08.2004) нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його будівництва, а не виникає у зв`язку зі здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, як офіційного визнання державою такого права, а не підставою його виникнення.

Відповідно до ч.1 ст.58 Конституції закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Крім того, згідно з чч.1 та 2 ст.5 ЦК акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності.

До 5.08.1992 року закон не передбачав процедуру введення нерухомого майна в експлуатацію при оформленні права власності.

Порядок та умови прийняття в експлуатацію об`єктів будівництва вперше встановлений постановою Кабінету Міністрів „Про порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів державного замовлення" від 5.08.92 №449 (втратила чинність).

Враховуючи зазначене, індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, збудовані в період до 5.08.92 року, не підлягають проходженню процедури прийняття в експлуатацію.

Фактично єдиним документом, що засвідчує факт існування об`єкта нерухомого майна й містить його технічні характеристики, є технічний паспорт на такий об`єкт, виготовлений за результатом його технічної інвентаризації (лист Міністерства юстиції від 23.02.2016 №8.4-35//18/1).

У разі смерті власника нерухомого майна, первинна реєстрація права власності на яке не проводилася і правовстановлюючий документ відсутній, питання про належність цього майна попередньому власнику та визначення наступного власника (спадкоємця) повинно вирішуватися в судовому порядку (лист Мін`юсту від 21.02.2005 №19-32/319).

Згідно зі ст.1216 ЦК спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

У ст.1218 ЦК визначено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

З огляду на зазначене, суд вважає, що спірні споруди є предметом спадкування та спадкоємець може заявляти вимоги щодо визнання за ним право власності.

Суд також враховує, що така правова позиція висловлена у постанові Верховного суду від 10 жовтня 2018 року № 557/1209/16-ц.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 321 ЦК України встановлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Згідно до ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Отже, враховуючи, що відповідно до статті 328 ЦК України набуття права власності - це певний юридичний склад, з яким закон пов`язує виникнення в особи суб`єктивного права власності на певні об`єкти, суд при застосуванні цієї норми повинен встановити, з яких саме передбачених законом підстав, у який передбачений законом спосіб позивач набув право власності на спірний об`єкт та чи підлягає це право захисту в порядку, передбаченому статтею 392 ЦК України.

Враховуючи наведене, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 слід задовольнити.

02 грудня 2024 року на адресу суду надійшло клопотання представника позивачки ОСОБА_2 про уточнення позовних вимог, яким зменшено позовні вимоги.

24 грудня 2024 року на адресу суду надійшло клопотання представника позивачки ОСОБА_2 щодо повернення зайво сплаченого судового збору.

Відповідно до п.1.ч.1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір», сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом. Згідно до ч.2 ст. 7 Закону України «Про судовий збір», у випадках, установлених пунктом 1 частини першої цієї статті, судовий збір повертається в розмірі переплаченої суми. Зважаючи на зменшення позовних вимог, суд вважає, що позивачці слід повернути кошти в розмірі переплаченої суми судового збору у розмірі 2025 гривень 57 копійок.

Згідно до пункту 5 статті 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

На підставі ст. ст. 392, 1216, 1217, 1218, 1222, 1268 ЦК України, керуючись ст. ст. 2, 5, 12, 13, 15, 19, 76, 77, 78, 79, 80, 81, 82, 209, 258, 263, 264, 265 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , жительки АДРЕСА_1 , до Кельменецької селищної ради Дністровського району Чернівецької області, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України 04417010, яка розташована в селищі Кельменці Дністровського району Чернівецької області Площа Центральна будинок 4, про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування - задовольнити повністю.

Визнати за ОСОБА_1 право власності в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 в смт. Кельменці Кельменецького району Чернівецької області, на житловий будинок з належними до нього господарськими та побутовими будівлями і спорудами, а саме житловий будинок позначений у технічному паспорті літерою А-1 загальною площею 81,7 м2, житловою площею 60,1 м2, погріб позначений літерою Б, сарай позначений літерою В, літню кухню позначену літерою Г, літню кухню позначену літерою Д, убиральню позначену літерою Е, криниця позначену №1 та огорожу позначену №2-3, які розташовані у АДРЕСА_1 , загальною вартістю 165178 гривень.

Повернути ОСОБА_1 2025 (дві тисячі двадцять п`ять) гривень 57 (п`ятдесят сім) копійок із державного бюджету переплаченого судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Чернівецького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне рішення суду складено 31 грудня 2024 року.

Суддя: