КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження Доповідач- Ратнікова В.М.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ Справа № 234/567/22-ц

09 грудня 2024 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів Судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Ратнікової В.М.

суддів - Кирилюк Г.М.

- Рейнарт І.М.

при секретарі - Уляницькій М.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника відповідача Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» адвоката Батюка Антона Геннадійовичана рішення Печерського районного суду міста Києва від 25 березня 2024 року, ухвалене під головуванням судді Ільєвої Т.Г., у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» про стягнення грошових коштів,-

в с т а н о в и в:

У січні 2022 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» про стягнення грошових коштів.

Позовні вимоги обгрунтовувала тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її мати ОСОБА_2 . Внаслідок смерті ОСОБА_2 відкрилася спадщина. Вона звернулась до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину після смерті матері ОСОБА_2

09 грудня 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Меженською К.С. їй видано свідоцтво про право на спадщину за законом.

Спадщина, на яку видано свідоцтво складається з грошової суми 61 808,40 грн на індивідуальному рахунку ОСОБА_2 відкритому в АТ «Державний ощадний банк України».

Зазначала, що 12 січня 2022 року вона зверталась через свого представника ОСОБА_4 до АТ «Державний ощадний банк України» у м.Києві із завою про виплату спадщини на її рахунок, але банк відмовив виплачувати спадщину, аргументуючи це тим, що рахунок померлої заблокований за непроходження ідентифікації.

Посилаючись на те, що банк незаконно перешкоджає вреалізації її прав, як спадкоємця, на отримання спадкового майна, позивач ОСОБА_1 просила суд стягнути з Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» на користь ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 61808 грн. 40 коп. та пеню на підставі ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» за період з 12 січня 2022 року по день виплати спадщини.

Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 25 березня 2024 року позов ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» про стягнення грошових коштів задоволено частково.

Стягнуто з Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» (01001, м. Київ, вул. Госпітальна, буд. 12-г, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , тел.. НОМЕР_1 ) грошові кошти у розмірі 61 808 (шістдесят вісім тисяч вісімсот вісім) грн. 40 коп.

Стягнуто з Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1 211 (одна тисяча двісті одинадцять) грн. 40 коп.

В іншій частині вимог - відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, представник відповідача Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» - адвокат Батюк Антон Геннадійович подав апеляційну скаргу, в якій за результатом апеляційного перегляду справи просить скасувати рішення Печерського районного суду міста Києва від 25 березня 2024 року та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити повністю у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» про стягнення грошових коштів.

В обґрунтування змісту вимог апеляційної скарги зазначає, що оскаржуване рішення суду першої інстанції ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, висновки, викладені у рішенні суду першої інстанції, не відповідають встановленим обставинам справи та дослідженим доказам.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції, в порушення процесуальних норм, неправильно встановлено обставини справи щодо звернення до банку представника позивачки із документами необхідним для здійснення виплати або переказу успадкованих коштів на рахунок останньої, а також безпідставно враховано пояснення представника позивачки, які не підтверджені жодним доказом.

Із проаналізованих пояснень, викладених у позовній заяві, сторона відповідача вважає, що представник позивачки звернувся до банку тільки із заявою про виплату спадщини, яка не була надана банку для подальшого розгляду, при цьому відсутня інформація про наявність додатків до заяви, необхідних для її задоволення.

Таким чином, задовольняючи позовну заяву, суд першої інстанції безпідставно надав перевагу поясненням представника позивачки та, в порушення норм ч. 6 ст. 86 ЦПК України,обґрунтовував своє рішення припущенням, а саме тим, що представник позивачки звертався до банку із всіма необхідним документами для виплати успадкованих коштів, а банк у свою чергу безпідставно відмовив у такій виплаті.

Крім того, сторона відповідача просить врахувати, що факт блокування операцій по рахунку померлого клієнта у зв`язку з непроходженням клієнтом фізичної ідентифікації, проходження якої передбачено нормами постанови Кабінету Міністрів України від 05.11.2014 року №637 «Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам» не впливає на можливість видачі успадкованих коштів спадкоємцям, оскільки у випадку звернення спадкоємця з належним чином оформленими документами, які підтверджують право на успадковані кошті, такі обмеження скасовуються.

Відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив.

У судовому засіданні в суді апеляційної інстанції представники відповідача Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» - адвокати Батюк Антон Геннадійович, Земляной Дмитро Васильович підтримав доводи апеляційної скарги та просили скаргу задовольнити.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання повторно не з?явилась. Про день та час слухання справи судом апеляційної інстанції повідомлялась у встановленому законом порядку.

Відповідно до вимог статті 128, 130, 372 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи, а тому колегія суддів вважає можливим слухати справу у відсутності позивача ОСОБА_1 .

Заслухавши доповідь судді Ратнікової В.М., пояснення представників відповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що між АТ «Ощадбанк» та ОСОБА_2 (далі - клієнт) шляхом підписання клієнтом заяви від 13 квітня 2016 №2915841 про приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб та відкриття поточного рахунку з використанням електронного платіжного засобу (платіжної картки), було укладено договір комплексного банківського обслуговування (а.с. 62-67).

Відповідно до умов вказаного договору банком відкрито на ім`я клієнта поточний рахунок № НОМЕР_2 / НОМЕР_3 на умовах тарифного пакету «Пенсійний».

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_4 , виданим Іванківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Вишгородському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) 14 липня 2021 року, про що зроблено відповідний актовий запис № 458 (а. с. 19).

09 грудня 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Меженською К.С. видане свідоцтво про право на спадщину за законом, спадкова справа № 34/2021, зареєстровано в реєстрі за № 1753, на підставі статті 1261 ЦК України, спадкоємцем зазначеного у свідоцтві майна ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , є її донька ОСОБА_1 (а.с. 16).

Згідно зі свідоцтвом про право на спадщину за законом, спадковим майном, на яке видано це свідоцтво, є з грошові кошти в сумі 61 808,40 грн на індивідуальному рахунку НОМЕР_3 у ТВБВ № 10004/0219 в філії - Донецького обласного управління АТ «Ощадбанк», яка належала ОСОБА_2 згідно виписки АТ «Ощадбанк»від 12 жовтня 2021 року за вихідним номером 46/12-05/24650БТ.

04 серпня 2021 року на ім`я ОСОБА_4 була видана нотаріально посвідчена довіреність № 61АА8225856, яка посвідчена нотаріусом Шпеневою Н.В. Таганрогського нотаріального округу Ростовської області, згідно з якою ОСОБА_1 уповноважила Корнієнка Андрія Андрійовича представляти її інтереси, зокрема, в АТ «Ощадбанк», з питання отримання спадщини, що належить їй (а.с. 21).

Звертаючись до суду з позовом до Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» про стягнення грошових коштів, позивач ОСОБА_1 обгрунтовувала вимоги тим, що 12 січня 2022 року її представник - Корнієнко Андрій Андрійович, діючи на підставі виданої йому довіреності, звернувся у відділення АТ «Ощадбанк» у м.Києві із завою про виплату спадщини на рахунок позивача. Банк відмовив у видачі грошових коштів, аргументуючи це тим, що рахунок померлої заблокований за непроходження ідентифікації.

У відзиві на позовну заяву відповідач Акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» просив відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 , посилаючись на те, що позивачем не надано доказів подання банку належним чином оформлених документів про набуття права власності на грошові кошти (в порядку спадкування), які при житті належали клієнту банку ОСОБА_2 , у тому числі, реквізитів для здійснення перерахування коштів щодо яких виник спір. Відсутні також докази відмови банку у виплаті позивачці успадкованих коштів(а.с. 55-59).

Задовольняючи позов ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» у частині вимог про стягнення грошових коштів у ромірі 61 808,40 грн, суд першої інстанції свій висновок мотивував тим, що позивачка, як спадкоємець ОСОБА_2 , має право на отримання грошових кошів, які знаходяться на рахунку № НОМЕР_3 , що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом від 09 грудня 2021 року, а тому відмова відповідача у видачі таких коштів є незаконною.

Відмовляючи в задоволенні позову в частині вимог про стягнення пені на підставі частини п`ятої статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів», суд першої інстанції керувався тим, що спірні правовідносини регулюються Книгою шостою «Спадкове право» ЦК України. Позивач не є споживачем послуг банку в розумінні Закону України «Про захист прав споживачів», а тому до спірних правовідносин норма частини п`ятої статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів» не застосовується.

Вирішуючи питання про стягнення з відповідача на користь позивачки витрат на професійну правову допомогу у розмірі 5 000,00 грн та, відмовляючи в їх стягненні, суд першої інстанції виходив із того, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. Разом з цим, позивачем на підтвердження витрат не подано до суду документів, які б підтверджували заявлений їх розмір, а саме: акту - прийняття виконаних робіт, квитанції про оплату послуг адвоката.

Рішення суду першої інстанції в частині вирішення вимог ОСОБА_1 про стягнення пені на підставі частини п`ятої статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів» та в частині витрат на професійну правову допомогу не оскаржується.

Доводи і вимоги апеляційної скарги відповідача стосуються оскарження рішення суду першої інстанції в частині вимог про стягнення грошових коштів у ромірі 61 808,40 грн.

Перевіряючи рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги в частині вирішення вимог позивачки про стягнення з відповідача грошових коштів у ромірі 61 808,40 грн, колегія суддів апеляційного суду виходить з такого.

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Отже, стаття 15 ЦК України визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (стаття 13 ЦПК України).

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).

Відповідно до частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з частинами п`ятою та шостою статті 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).

Відповідно до частин першої та другої статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Отже, належність доказів - це спроможність фактичних даних містити інформацію щодо обставин, що входять до предмета доказування, слугувати аргументами у процесі встановлення об`єктивної істини. При цьому питання про належність доказів остаточно вирішується судом.

Згідно з частиною другою статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (стаття 80 ЦПК України).

Велика Палата Верховного Суду, наголошуючи на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування, зазначила, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас, цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц).

Подібні висновки викладені у також постановах Верховного Суду від 02 жовтня 2018 року у справі № 910/18036/17, від 23 жовтня 2019 року у справі № 917/1307/18, від 18 листопада 2019 року у справі № 902/761/18, від 04 грудня 2019 року у справі № 917/2101/17, від 21 вересня 2022 року у справі № 645/5557/16-ц.

Фактичні обставини справи, встановлені судом, свідчать про те, що 09 грудня 2021 року позивач ОСОБА_1 отримала свідоцтво про право на спадщину за законом, а саме на грошову суму 61 808,40 грн, що знаходяться на індивідуальному рахунку НОМЕР_3 в АТ «Ощадбанк», що раніше належали її матері ОСОБА_2, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Звертаючись до суду з указаним позовом, ОСОБА_1 посилалась на те, що АТ «Ощадбанк»відмовив їй у видачі грошових коштів у розмірі 61 808,40 грнзгідно зі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого на її ім`я, як спадкоємця майна її матері ОСОБА_2, з тієї підстави, що рахунок померлоїзаблокований за непроходження ідентифікації.

Відповідно до статей 1216, 1217, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід правта обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

За частиною 1 статті 1227 ЦК України суми заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомог у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, інших соціальних виплат, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя, передаються членам його сім`ї, а у разі їх відсутності - входять до складу спадщини.

Відповідно до частини 1 статті 1067 ЦК України договір банківського рахунку укладається в письмовій формі для відкриття клієнтові або визначеній ним особі рахунку в банку на умовах, погоджених сторонами.

Банк зобов`язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунку грошові кошти в день надходження до банку відповідної платіжної інструкції, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунку або законом - частина 1 статті 1068 ЦК України.

Частиною другою статті 608 ЦК України встановлено, що зобов`язання припиняється смертю кредитора, якщо воно є нерозривно пов`язаним з особою кредитора. Проте у зобов`язаннях, не пов`язаних з особою кредитора, смертьне призводить до припинення зобов`язань, а відбувається перехід прав і обов`язків від фізичної особи, яка померла, до інших осіб - спадкоємців.

Згідно з пунктом 9-3 Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, затвердженої постановою Правління Національного банка України від 12 листопада 2003 року № 492 ( у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) банк здійснює виплату вкладу (частини вкладу) спадкоємцю власника поточного/вкладного (депозитного) рахунку на підставі документів, визначених законодавством України.

Правовий аналіз наведених норм законодавства дає підстави для висновку, що банк здійснює виплату спадкоємцю власника рахунку грошові кошти на підставі відповідного свідоцтва про право на спадщину, а також розпорядження клієнта (спадкоємця) видати або перерахувати на його рахунок грошові кошти.

У справі, яка переглядається, встановлено, що позивач ОСОБА_1 09 грудня 2021 року отримала свідоцтво про право на спадщину за законом, а саме- на грошову суму 61 808,40 грн, що знаходиться на індивідуальному рахунку НОМЕР_3 в АТ «Ощадбанк», що раніше належали її матері ОСОБА_2, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Однак доказів звернення до АТ «Державний ощадний банк України» з таким документом (свідоцтвом про право на спадщину за законом), а також розпорядженням (заявою) видати або перерахувати грошові кошти, що раніше належали її матері, позивач не надала і такі докази в матерілах справи відсутні.

Факт звернення позивача до банку з відповідними документами, та наявність у розпорядженні банку реквізитів позивача для зарахування успадкованих грошових коштів, заперечили під час судового розгляду представники відповідача у справі АТ «Державний ощадний банк України». Не містять матеріали справи також відмови банку у виплаті позивачці успадкованого майна (грошових коштів).

Посилання позивача на те, що відповідач АТ «Ощадбанк» відмовив їй у видачі грошових коштів у розмірі 61 808,40 грн згідно зі свідоцтвом про право на спадщину за законом, з тієї підстави, що рахунок померлої заблокований за непроходження ідентифікації, не грунтуються на вимогах закону, оскільки факт блокування операцій по рахунку померлого клієнта у зв`язку з непроходженням клієнтом фізичної ідентифікації, проходження якої передбачено нормами постанови Кабінету Міністрів України від 05.11.2014 №637 «Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам», не впливає на можливість видачі успадкованих коштів спадкоємцям, оскільки у випадку звернення спадкоємця з належним чином оформленими документами, які підтверджують право на успадковані кошті, такі обмеження скасовуються.

Вказані обставини підтвердив під час судового розгляду справи представник відповідача АТ «Ощадбанк».

Також судом установлено, що на даний час банк позбавлений можливості здійснити спадкоємцю (позивачу у справі) виплату (перерахування) грошових коштів в сумі 61 808,40 грн, що знаходяться на індивідуальному рахунку НОМЕР_3 в АТ «Ощадбанк», що належали спадкодавцю ОСОБА_2, оскільки у банку відсутні відомості про звернення спадкоємця ОСОБА_1 до АТ «Ощадбанк»з документами, що підтверджують наявність правових підстав для перерахування грошових коштів з рахунка померлого клієнта на користь позивача, а також у розпорядженні банку відсутні реквізити позивача для зарахування успадкованих грошових коштів, відомості про які не надано стороною позивача і протягом розгляду справи в суді.

Правовий аналіз наведених норм законодавства та встановлених судом фактичних обставин у своїй сукупності дозволяють колегії суддів апеляційного суду зробити висновок про те, що у справі, яка переглядається, позивач ОСОБА_1 не довела заявлених нею позовних вимог, що є їїпроцесуальним обов`язком у силу статті 12 ЦПК України.

При цьому ОСОБА_1 , як спадкоємець першої черги після померлої ОСОБА_2, не позбавлена права звернутися до банкуАТ «Ощадбанк» із заявою про виплату (перерахування) грошових коштів, що належали спадкодавцю та знаходяться на індивідуальному рахунку НОМЕР_3 в АТ «Ощадбанк», із долученням належно оформлених документів, визначених законодавством України.

Вирішуючи спір у справі, яка переглядається, суд першої інстанції не надав належної правової оцінки обставинам, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення учасників справи, іншим фактичним даним, які випливають із встановлених обставин, а тому висновок суду першої інстанції в частині задоволених вимог ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» про стягнення грошових коштіву розмірі 61 808,40 грнбез оцінки вказаних обставин у сукупності не може вважатись обґрунтованим і таким, що відповідає положенням статей 76, 81, 89 ЦПК України.

Неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права у справі, яка переглядається, призвело до неправильного вирішення справи, а це, відповідно до статті 376 ЦПК України, є підставою для скасування судового рішення, ухваленого у цій справі, та прийняття нового судового рішення по суті заявлених вимог ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в частині вимог про стягнення грошових коштів у розмірі 61 808,40 грн, які з установлених колегією суддів апеляційного суду обставин справи та наведних мотивів в редакції даної постанови не підлягають задоволенню.

Отже, доводи, викладені відповідачем в апеляційній скарзі, знайшли своє підтвердження.

Рішення суду першої інстанції в частині вирішення вимог ОСОБА_1 про стягнення пені на підставі частини п`ятої статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів» та в частині стягнення витрат на професійну правову допомогу не оскаржується,а тому суд апеляційної інстанції, відповідно до принципу диспозитивності, не має права робити висновків щодо неоскарженої частини рішення.

Згідно з частиною 13 статті 141, підпунктами «б», «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції має вирішити питання щодо нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, у випадку скасування та ухвалення нового рішення або зміни судового рішення; щодо розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Згідно з частиною 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог - частина 2 статті 141 ЦПК України.

Оскільки в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено, то судові витрати не відшкодовуються та покладаються на позивача.

З урахуванням висновку щодо суті апеляційної скарги, скасування оскаржуваного судового рішення в частині вимог про стягнення грошових коштів у розмірі 61 808,40 грн та прийняття нового судового рішення про відмову в задоволенні позову в цій частині вимог, відповідачу мають бути відшкодовані позивачем ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 1 488,60 грн.

Керуючисьст.ст. 15, 608, 1067, 1068, 1216-1218, 1227 ЦК України, пунктом 9-3 Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, затвердженої постановою Правління Національного банка України від 12 листопада 2003 року № 492, ст.ст. 12, 13, 76-81, 141, 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника відповідача Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» адвоката Батюка Антона Геннадійовичазадовольнити.

Рішення Печерського районного суду міста Києва від 25 березня 2024 року в частині задоволених вимог ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» про стягнення грошових коштіву розмірі 61 808,40 грнта судового збору скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення про відмову у задоволенні вказаних позовних вимог.

Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_5 ) на користь Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України»(01001, м. Київ, вул. Госпітальна, буд. 12-г, ) у відшкодування судового збору за подання апеляційної скарги - 1 488,60 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину постанови зазначений строк обчислюється з дня складання повного тексту постанови.

Головуючий Судді: