Єдиний унікальний номер 341/420/23
Номер провадження 2/341/19/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 січня 2024 року м. Галич

Галицький районний суд Івано-Франківської області в складі головуючого-судді Гаполяка Т.В., розглянувши в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Страхова група «ТАС», третьої особи, який не заявляє самостійних вимог щодо предмета - ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,

В С Т А Н О В И В:

1.Стислий виклад позиції позивача, відповідачів, третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору.

Представниця - адвокатка Найда К.В. в інтересах ОСОБА_1 звернулась до Галицького районного суду Івано-Франківської області з позовом до АТ "СГ "ТАС" про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що 01 січня 2021 року в м. Бурштині Івано-Франківської обл. відбулась дорожньо-транспортна пригода за участі водія автомобіля марки "SEAT TOLEDO", державний номерний знак НОМЕР_1 ОСОБА_2 , який здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_3 . Від отриманих тілесних ушкоджень ОСОБА_3 помер.

Відповідальність ОСОБА_2 станом на дату дорожньо-транспортної пригоди застраховано АТ "СГ "ТАС", зокрема, укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів серії АР 9283108 від 13 листопада 2020 року.

Смерть потерпілого ОСОБА_3 настала внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, що є передумовою для відшкодування шкоди потерпілому страховиком згідно положень Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".

В результаті ДТП позивачу завдано майнової шкоди, зокрема, на спорудження нагробного пам`ятника на могилі померлого. Кошти в сумі 30 350 грн. на спорудження такого витрачено позивачкою, яка є вдовою померлого.

Відтак, представниця просить стягнути з відповідача на користь позивачки 30 350 грн. майнової шкоди - витрат на спорудження нагробного пам`ятника.

Вирішити питання розподілу судових витрат.

Позивачка, її представниця - адвокатка Найда К.В. належно повідомлялись про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явились. Судом ухвалено рішення щодо подальшого руху справи.

Представником відповідача «Страхової Групи «ТАС» - Ніколаєвим В.В. скеровано відзив на позовну заяву яким представник позов заперечив. Заперечуючи позов покликався на те, що за полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АР 9283108 страхова сума на одного потерпілого за шкоду, заподіяну життю і здоров`ю, становить 260 000 гривень. Відтак, з врахуванням виплаченої потерпілій позивачці, а також матері померлого моральної шкоди у розмірі по 36 000 гривень, 10 038 гривень витрат на поховання, а також грошової компенсації за шкоду, спричинену втратою годувальника за рішенням Заліщицького районного суду Тернопільської області в розмірі 216 000 гривень, загальна сума виплат перевищує межі страхового відшкодування, яке страховик зобов`язаний здійснити виплату.

Відповідач належно повідомлявся про час та місце розгляду справи, в судове засідання представника не скерував. Судом ухвалено рішення щодо подальшого руху справи.

Третя особа, який не заявляє самостійних вимог щодо предмета ОСОБА_2 належно повідомлявся про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, представника не скерував. Судом ухвалено рішення щодо подальшого руху справи.

2.Вчинені процесуальні дії у справі, рішення щодо подальшого руху справи.

01 березня 2023 року до суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до АТ «СГ «ТАС» про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

За результатами автоматизованого розподілу справи між суддями, проведеного 01 березня 2023 року, справу передано для розгляду судді Гаполяку Т.В.

Ухвалою Галицького районного суду Івано-Франківської області від 07 березня 2023 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Залучено ОСОБА_2 до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору. Постановлено розглядати справу за правилами загального позовного провадження. Визначено сторонам та іншим учасникам строки для подачі заяв по суті спору.

Ухвалою Галицького районного суду Івано-Франківської області від 26 квітня 2023 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду 15 травня 2023 року.

Ухвалою Галицького районного суду Івано-Франківської області від 15 травня 2023 року провадження у справі зупинене до набрання законної сили судовим рішенням у справі за позовом ОСОБА_4 до АТ «Страхова група «ТАС» про стягнення страхового відшкодування, як грошової компенсації за спричинену шкоду втратою годувальника, розгляд якої здійснюється Заліщицьким районним судом Тернопільської області.

Ухвалою Галицького районного суду Івано-Франківської області від 04 грудня 2023 року поновлено провадження у справі.

В судове засідання, призначене 09 січня 2024 року сторони, інші учасники, їх представники не з`явились. Жодних клопотань щодо подальшого руху справи на адресу суду не скерували.

Відповідно до частини 3 статті 131 ЦПК України, учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин.

Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки (пункт 1 частини третьої статті 223 ЦПК України).

Враховуючи, належність повідомлення сторін, інших учасників, їх представників, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності таких.

3.Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини.

01 січня 2021 року в м. Бурштині Івано-Франківської обл. відбулась дорожньо-транспортна пригода за участі водія автомобіля марки "SEAT TOLEDO", державний номерний знак НОМЕР_1 ОСОБА_2 , який здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_3 . Від отриманих тілесних ушкоджень ОСОБА_3 помер. Відповідальність ОСОБА_2 станом на дату дорожньо-транспортної пригоди застраховано АТ "СГ "ТАС", зокрема, укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів серії АР 9283108 від 13 листопада 2020 року. 01 січня 2021 року за фактом ДТП внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000001 за частиною 2 статті 286 КК України та розпочато досудове розслідування. Постановою слідчого - заступника начальника відділу розслідувань злочинів у сфері транспорту СУ ГУНП в Івано-Франківській області Млиниським Б.М. від 31 березня 2021 року кримінальне провадження закрито з підстав відсутності складу кримінального правопорушення (а.с. 12, 17-19).

Позивач ОСОБА_1 є вдовою померлого ОСОБА_3 (а.с. 12-13).

На спорудження надгробного пам`ятника померлому ОСОБА_3 позивачкою витрачено 30 350 гривень (а.с. 14-15).

Цивільно-правова відповідальність водія автомобіля марки "SEAT TOLEDO", державний номерний знак НОМЕР_1 на момент настання дорожньо-транспортної пригоди застрахована у АТ "СГ"ТАС" з лімітом відповідальності за шкоду, заподіяну життю і здоров`ю потерпілого у розмірі 260 000 грн. (а.с. 31).

Рішенням Заліщицького районного суду Тернопільської області від 04 вересня 2023 року, ухваленого у справі за позовом ОСОБА_4 (мати померлого) до АТ «Страхова група «ТАС» про стягнення страхового відшкодування як грошової компенсації за спричинену шкоду втратою годувальника, позов задоволено частково.

Стягнуто з АТ «Страхова група «ТАС» страхове відшкодування як грошову компенсацію за шкоду, спричинену втратою годувальника у розмірі 177 962 гривні.

Судом встановлено, що згідно страхового акту №07994/09/721 від 26 липня 2023 року та страхового акту №07587/09/721 від 13 липня 2021 року (а.с. 34-37) АТ "СГ "ТАС" особам, які мали право на утримання страхового відшкодування у зв`язку зі смертю потерпілого ОСОБА_3 , а саме матері ОСОБА_4 та дружині ОСОБА_1 у межах ліміту відповідальності страховика було виплачено страхове відшкодування на загальну суму у розмірі 82 038 гривень. Відтак залишок по ліміту згідно полісу АР9283108 від 13 листопада 2020 року становить 177 962 гривні. (а.с. 99-102).

4.Чи були і ким порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси, за захистом яких мало місце звернення до суду. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування.

Відповідно до частини 1 статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до статті 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до положень частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до частин 1, 2, 5 статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Постановою Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року №4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» судам надано розяснення, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. З огляду на презумпцію вини завдавача шкоди (частина друга статті 1166 ЦК) відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п`ята статті 1187 ЦК, пункт 1 частини другої статті 1167 ЦК). Потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов`язана відшкодувати шкоду.

Відсутність складу злочину, наприклад, у разі відмови у порушенні кримінальної справи, закриття кримінальної справи за правилами Кримінально-процесуального кодексу України 1960 року чи закриття кримінального провадження за правилами Кримінального процесуального кодексу України 2012 року не означає відсутність вини для цивільно-правової відповідальності. При цьому постанова (ухвала) слідчого, прокурора, суду про відмову в порушенні кримінальної справи або її закриття, закриття кримінального провадження є доказом, який повинен досліджуватися та оцінюватися судом у цивільній справі у порядку, передбаченому ЦПК.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, завжди є неправомірною та передбачає безвинну відповідальність власника такого джерела, а завдана ним моральна шкода відшкодовується незалежно від вини фізичної особи, у тому числі якщо шкоду завдано смертю фізичної особи. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоду було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Отже, обов`язок доведення вини, власника або володільця джерела підвищеної небезпеки покладено саме на власника або володільця джерела підвищеної небезпеки.

(Правова позиція висловлена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 листопада 2018 року № 61-44173св18 (справа №336/3665/16-ц).

Відповідно до правової позиції, висловленої у постанові Верховного Суду від 03 квітня 2019 року №61-10154св18 (справа №355/812/17), власник (володілець) джерела підвищеної небезпеки відповідає за шкоду без врахування вини та може бути звільнений від такої відповідальності лише спричинення шкоди за наслідками непоборної сили або умислу потерпілого на завдання самому собі цієї шкоди.

Судом встановлено, що шкоду було завдано саме джерелом підвищеної небезпеки, а не внаслідок непереборної сили чи умислу потерпілого.

За загальним правилом, відповідальність за шкоду несе боржник - особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (частина друга статті 1187 ЦК України).

Разом з тим правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом передбачено такий обов`язок.

Так, відповідно до статті 999 ЦК України, законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають з обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

Обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є спеціальним соціально-правовим механізмом, який запроваджено державою для захисту майнових інтересів як власників транспортних засобів, так і осіб, права яких можуть бути порушені під час використання джерела підвищеної небезпеки. Саме баланс таких інтересів у визначених законом межах забезпечується страховиком.

Обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється, зокрема, з метою забезпечення відшкодування шкоди майну потерпілих внаслідок ДТП та захисту майнових інтересів страхувальників (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 вказаного Закону).

Згідно зі статтею 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожнього-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Відповідно до частини першої статті 990 ЦК України страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступник) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката).

Згідно пункту 21.1 статті 21 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" 1961-IV від 01 липня 2004 року, у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. У разі настання події, яка є підставою для проведення регламентної виплати, МТСБУ у межах страхових сум, що були чинними на день настання такої події, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Згідно із статтею 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Пунктом 23.1 статті 23 даного Закону передбачено, що шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є, зокрема, шкода, пов`язана із смертю потерпілого.

Відповідно до пункту 1 статті 36 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону - МТСБУ), керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку. Якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати (регламентної виплати) за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

Пунктом 27.2. статті 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, МТСБУ) здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1200 ЦК України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку. Відповідно до статті 8 Закону України "Про Державний бюджет на 2021 рік" (в редакції від 09.12.2021 року) № 1082-IX мінімальний розмір місячної заробітної плати з 1 січня 2021 року становить 6000 гривень.

Оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи прийняті відповідачем рішення про здійснення страхового відшкодування матері померлого ОСОБА_4 та дружині ОСОБА_1 на загальну суму у розмірі 82 038 гривень,

та стягнуту суму страхового відшкодування рішенням Заліщицького районного суду Тернопільської області від 04 вересня 2023 року матері померлого ОСОБА_4 у розмірі 177 962 гривні 00 копійок,

загальна сума виплат рівна ліміту страхового відшкодування - 260 000 гривень.

Відтак, в дано позові слід відмовити, оскільки зазначені вимоги не вкладаються в ліміт відповідальності страховика.

Відповідно до частин 1, 6 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Позивач звільнена від сплати судового збору. Відтак, з огляду на ухвалення рішення про відмову в позові, судовий збір слід компенсувати за рахунок держави.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

Таким чином, суд вважає виконаним свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Оскільки сторони в судове засідання не з`явилися, суд, з дотриманням положень частини 6 статті 259, частини 5 статті 268 ЦПК України, відклав складення повного рішення суду на строк не більше десяти днів та зазначив датою ухвалення рішення дату його складання. На виконання вимог частини 4 статті 268 ЦПК України підписав судове рішення без його проголошення.

На підставі викладеного та керуючись статтями 12, 13, 81, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

В позові ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Страхова група «ТАС», третьої особи, який не заявляє самостійних вимог щодо предмета - ОСОБА_2 про стягнення 30 350 гривень страхового відшкодування, як грошову компенсацію за виготовлення та спорудження нагробного пам`ятника,

-відмовити.

У зв`язку із звільненням позивача ОСОБА_1 від сплати судового збору, такий в розмірі 1 073 (одну тисячі сімдесят три) гривні 00 копійок (ставка 2023 років) слід компенсувати за рахунок держави.

Рішення може бути оскаржене до Івано-Франківського апеляційного суду шляхом подачі в 30-ти денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги, з подачею її копії.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне найменування (ім`я) сторін справи та їх місце проживання (місцезнаходження):

позивач - ОСОБА_1 , місце реєстрації проживання якої за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_2 ;

відповідач: Акціонерне товариство «Страхова група «ТАС», місцезнаходження: вул. Брацлавська, 62, м. Вінниця, ідентифікаційний код юридичної особи - 30115243;

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - ОСОБА_2 , місце реєстрації проживання якого за адресою: АДРЕСА_2 .

Повне рішення складене 11 січня 2024 року.

СуддяТарас ГАПОЛЯК