Житомирський апеляційний суд
Справа №285/4756/23 Головуючий у 1-й інст. Літвин О. О.
Категорія 99 Доповідач Трояновська Г. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 січня 2024 року Житомирський апеляційний суд у складі:

Головуючого - судді Трояновської Г.С.

суддів: Талько О.Б. Павицької Т.М.

з участю секретаря судового засідання Нестерчук М.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі цивільну справу №285/4756/23 за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: Брониківська об`єднана територіальна громада Звягельського району Житомирської області, про встановлення юридичного факту

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 16 жовтня 2023 року, ухваленого під головуванням судді Літвин О.О. у м. Звягелі,

в с т а н о в и в:

У серпні 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду з вказаною заявою та просила встановити факт її перебування на утриманні двоюрідної прабаби ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , не менше одного року до дня її смерті.

В обгрунтування вимог заяви вказала, що ІНФОРМАЦІЯ_2 померла її двоюрідна прабаба ОСОБА_2 , 1908 р.н. Після її смерті відкрилася спадщина за законом, зокрема, на земельну ділянку (пай) 4,77 га в умовних кадастрових гектарах, що знаходиться в селі Варварівка Звягельского району Житомирської області. Зазначила, що за життя її двоюрідної прабаби (тітки батькової матері) з червня 1999 року вона (заявниця) проживала разом із нею та перебувала на її повному утриманні, так як прабаба була одинокою, не мала своєї сім`ї та виявила бажання піклуватися про неї (заявницю). Вказала, що разом із ОСОБА_2 проживала бабуся заявниці по лінії батька ОСОБА_3 . В грудні 1998 року у зв`язку зі скрутним матеріальним становищем її батьків, вони привезли з росії її ще дитиною до баби в с. Лагульськ, де вона разом із нею та ще ОСОБА_4 проживали втрьох. Остання, з власної волі вирішила повністю забезпечувати її, купувала одяг, забезпечувала харчуванням. Вказала, що батьки її не забезпечували, так як проживали окремо і за межами країни. Прабаба любила її, виховувала як члена своєї родини, постійно утримувала, віддала свій сертифікат на право на земельну частку.

Зазначила, що після смерті ОСОБА_2 , вона звернулась до державного нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті прабаби ОСОБА_2 , проте отримала відмову у зв`язку з відсутністю документів, які б підтверджували родинні зв`язки із померлою, а також через те, що у встановлений законодавством строк не звернулась із заявою про прийняття спадщини та на день смерті спадкодавиці постійно з нею не проживала. Виходячи із наведеного, просила задовольнити вимоги заяви.

Рішенням Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 16 жовтня 2023 року у задоволенні заяви відмовлено.

У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить вказане рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення вимог заяви. Доводи апеляційної скарги зводяться до мотивів її заяви про встановлення юридичного факту. Вважає доведеним факт перебування її на утриманні двоюрідної прабаби ОСОБА_2 на підставі показань свідків.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Із матеріалів справи вбачається та встановлено судом першої інстанції, що згідно Сертифіката на право на земельну частку (пай) серії ЖТ № 0219214 ОСОБА_2 належало право на земельну частку (пай) КПС імені Чкалова в с. Варварівка Новоград-Волинського району Житомирської області розміром 4,77 га (а.с. 14).

Із Акта №14 від 26.07.2023 за підписом старости Кам`яномайданського старостинського округу №2 Брониківської сільської ради Морозюка В.В. вбачається, що свідки ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , пояснили, що ОСОБА_7 з червня 1999року по 27.12.2001 року перебувала на повному утриманні прабаби ОСОБА_2 (а.с. 13).

Згідно повідомлення Брониківської сільської ради від 05.09.2023 ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , постійно проживала та вела спільне господарство разом з ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , в с. Лагульськ Новоград-Волинського району. Відомості про місце реєстрації та фактичне місце проживання ОСОБА_7 відсутні (а.с.24).

ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Лагульськ Новоград-Волинського (теперішня назва Звягельського) району Житомирської області у віці 93 роки померла ОСОБА_2 (а.с. 10).

Постановою нотаріуса Новоград-Волинської державної нотаріальної контори Житомирської області від 15.12.2022 № 1304/02-31 ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, оскільки відсутні документи, що підтверджують родинні зв`язки заявниці з ОСОБА_2 та відсутні підстави для спадкування за законом, необхідність яких передбачена ЦК УРСР 1963 року та Перехідними положеннями ЦК України.

Звертаючись до суду з цією заявою, ОСОБА_1 (дошлюбне прізвище ОСОБА_9 згідно Свідоцтва про шлюб від 11.10.2008) обґрунтувала необхідність встановлення юридичного факту перебування її на утриманні прабаби можливістю оформлення нею своїх спадкових прав.

Розглядаючи заяву, суд першої інстанції дійшов до висновку, що заява ОСОБА_1 не підтверджується належними доказами, є необґрунтованою, у тому не підлягає задоволенню.

Колегія суддів погоджується із такими висновками суду першої інстанції виходячи із наступного.

У статті 315 ЦПК України наведений перелік фактів, які встановлюються судом, до них зокрема відноситься встановлення факту перебування фізичної особи на утриманні.

Відповідно до пункту 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України правила книги шостої ЦК України застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом.

Спадщина відкрилась 27.12.2001 до набрання чинності ЦК України.

Тобто, до відносин, що виникли, необхідно застосовувати правила чинного на той час ЦК Української РСР.

Відповідно до статі 531 ЦК Української РСР до числа спадкоємців за законом належать непрацездатні особи, що перебували на утриманні померлого не менше одного року до дня його смерті.

Відповідно до частини третьої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).

Згідно частинами першою, шостою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до п.8 постанови Пленуму Верховного Суду України N 5 від 31.03.95 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» «судам необхідно мати на увазі, що встановлення факту перебування особи на утриманні померлого має значення для одержання спадщини, призначення пенсії або відшкодування шкоди, якщо допомога, яка надавалась, була для заявника постійним і основним джерелом засобів до існування. Одержання заявником заробітку, пенсії, стипендії, інших доходів не є підставою для відмови у встановленні факту перебування на утриманні, коли суд встановить, що основним і постійним джерелом

засобів до існування була для заявника допомога з боку особи, яка надавала йому утримання.

П ри вирішенні заяв про встановлення факту перебування на утриманні необхідно враховувати, що для встановлення факту перебування на утриманні з метою оформлення права на спадщину необхідно, щоб утриманець був непрацездатним на день смерті спадкодавця і перебував на утриманні останнього незалежно від родинних чи шлюбних відносин з ним (ст.531 Цивільного Кодексу України (ЦК) не менше одного року».

Повне утримання означає відсутність інших джерел доходів, крім допомоги померлого. Якщо крім допомоги, що надавалася померлим, особа мала інші джерела доходів, то слід встановити, чи була допомога годувальника постійним і основним джерелом засобів до існування.

Постійний характер допомоги означає, що вона була не одноразовою, а надавалася систематично, протягом певного періоду часу, померлий взяв на себе обов`язок щодо утримання.

З огляду на вказане, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні заяви, дійшов правильного висновку про відсутність доказів на підтвердження факту перебування ОСОБА_1 на утриманні ОСОБА_2 .

Колегія суддів, дослідивши матеріали справи, погоджується із твердженням місцевого суду про те, що ОСОБА_1 не надано належних, допустимих та достатніх доказів на підтвердження факту її перебування на утриманні ОСОБА_2 за наявності в неї на той момент рідної баби, з якою вона в той час також проживала та обох батьків.

Крім того, в матеріалах справи відсутні докази того, що батьки ОСОБА_1 не надавали їй матеріальну допомогу, перебуваючи на території росії, на яких згідно положень ст. 80 КЗпШС покладено обов`язок по утриманню своїх неповнолітніх дітей, про що обгрунтовано зазначив суд першої інстанції.

Із показань матері заявниці ОСОБА_10 в суді першої інстанції встановлено, що найбільшу участь в утриманні її доньки приймала прабаба ОСОБА_2 . Проте, свідок пояснила, що вона з чоловіком також утримували дочку, надсилаючи з росії кошти час від часу, дочці допомагала також її рідна баба ОСОБА_3 .

В апеляційній скарзі зазначається, що свідок ОСОБА_5 пояснив суду, що бачив як ОСОБА_2 в магазині купувала продукти харчування, речі, одяг для ОСОБА_11 і при спілкуванні розповідала, що утримує внучку. Аналогічні показання дав свідок ОСОБА_6 .

Проте, наведені доводи не свідчать про незаконність ухваленого рішення, оскільки спрямовані на переоцінку доказів по справі та фактично підтверджують ту обставину, що окрім ОСОБА_2 утримували заявницю також її рідні батьки та рідна баба.

Отже доказів того, що допомога з боку ОСОБА_2 була основним і постійним джерелом засобів до існування для заявника матеріали справи не містять і судом не встановлено.

Окрім того, належних та допустимих доказів того, що ОСОБА_7 проживала із ОСОБА_2 на день смерті останньої матеріали справи не містять. Так, Брониківська сільська рада у заяві від 05.09.2023 №676, дослідивши погосподарські книги за 2001-2005 року по с. Лагульськ Новоград-Волинського району Житомирської області, вказала, що відомості про місце реєстрації і фактичне проживання заявниці станом на день смерті ОСОБА_2 відсутні.

Зазначену обставину повідомили лише свідки, які, як встановив суд першої інстанції, з чим погоджується і колегія суддів, являють собою суб`єктивну оцінку особистих стосунків заявниці з померлою, а їх твердження про факт утримання грунтуються на розповідях самої заявниці та її батьків.

Отже, наведені в апеляційній скарзі доводи висновків суду першої інстанції не спростовують та не впливають на правильність прийнятого рішення.

Рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстави для його скасування відсутні.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 375, 381-384, 390-391 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 16 жовтня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та з цього часу може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий Судді: