Справа № 510/1282/21
Провадження 2/510/156/24
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.01.24 року Ренійський районний суд Одеської області

в складі: головуючого судді - Сорокіна К.В.,

при секретарі - Івановій Н.С.,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні у залі суду в місті Рені цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, -

в с т а н о в и в:

Позивачка звернулась до суду із позовом до відповідача про розірвання шлюбу, мотивуючи свої вимоги тим, що 18 січня 1990 року сторони зареєстрували шлюб у Новосільській сільській раді Ренійського району Одеської області.

З часом у сімейному житті у сторін почали виникати сварки, з`явились різні погляди на сімейне життя, вони перестали підтримувати подружні стосунки, багато років проживають окремо один від одного. Шлюб носить суто формальний характер та подальше його збереження є неможливим оскільки суперечить волі та інтересам сторін. Спільних дітей у сторін немає. З зазначених підстав, та того, що відповідач від розірвання шлюбу у органі державної реєстрації актів цивільного стану відмовляється, позивачка звернулась із позовом до суду.

Позивачка у підготовче судове засідання не з`явилась, представник позивачки адвокат Златі Д.С. (ордер серії ОД № 423896) направив до суду заяву з проханням розглянути справу за їх відсутності, позовні вимоги підтримують.

Відповідач у підготовче судове засідання не з`явився, надав заяву про визнання позовних вимог, в якій також просив розглянути справу за його відсутності.

Частиною 3 ст. 200 ЦПК України визначено, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Судом встановлено, що визнання відповідачем позову не порушує права, свободи та інтереси інших осіб та не суперечить закону.

Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні підготовчого судового засідання.

Судом встановлено, що 18 січня 1990 року сторони зареєстрували шлюб у Новосільській сільській раді Ренійського району Одеської області, актовий запис № 3. За час перебування у шлюбі у сторін сумісних дітей немає.

З часом у сімейному житті у сторін почали виникати сварки, з`явились різні погляди на сімейне життя, вони перестали підтримувати подружні стосунки, з`явилась неприязнь один до одного, втрачено почуття любові та поваги. Багато років сторони проживають окремо один від одного, спільне господарство не ведуть. Шлюб носить суто формальний характер та подальше його збереження є неможливим оскільки суперечить волі та інтересам сторін. Спільних дітей у сторін немає. Сторони не бажають зберегти шлюб, примирення не можливе, тому подальшого сенсу у збереженні шлюбу немає.

За ст. 51 Конституції України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка.

Однією з причин припинення шлюбу є його розірвання.

Шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду.

Оскільки шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, розірвання шлюбу може відбутися за їхньою спільною заявою або за заявою когось з них.

У відповідності до ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Згідно ч. 1 ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 2 ст. 114 СК України, у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу.

Вивчивши матеріали справи та надані докази, суд дійшов висновку, що сім`я сторін розпалась остаточно, примирення неможливе, шлюб існує суто формально і підлягає розірванню, а також враховує фактичні обставини справи і інтереси кожного з подружжя, між якими втратилися почуття любові і пошани, взаємодопомоги і підтримки, тобто морально - правові підстави шлюбу, обставини викладені позивачем у позовній заяві знайшли своє належне підтвердження у судовому засіданні тому позовні вимоги підлягають задоволенню.

В порядку ст. 141 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь позивача судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 908,00 грн.

Керуючись ст.ст. 4, 7, 10, 12, 13, 18, 58, 81, 89, 133, 141, 200, 206, 223, 258, 259, 263-265, 268, 273, 352, 354, 355 ЦПК України, ст.ст. 24, 110, 112, 113, 114 Сімейного кодексу України, суд -

в и р і ш и в:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу задовольнити.

Шлюб між ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований 18 січня 1990 року, актовий запис № 3 розірвати.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) витрати зі сплати судового збору у розмірі 908,00 грн.

Рішення може бути оскаржене до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя К.В. Сорокін