ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

10 січня 2024 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 733/25/23

Головуючий у першій інстанції Овчарик В. М.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/142/24

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД у складі:

головуючого-судді: Онищенко О.І.

суддів: Висоцької Н.В., Шитченко Н.В.

секретар: Шкарупа Ю.В.

Позивач: ОСОБА_1

Відповідач: ОСОБА_2

Особа, яка подала апеляційну скаргу: ОСОБА_2

Розглянув у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу на рішення Ічнянського районного суду Чернігівської області від 06 вересня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ об`єкта незавершеного будівництва (суддя Овчарик В.М.), ухвалене о 16 год. 22 хв. у м.Ічня, повний текст рішення складено 13 вересня 2023 року,

В С Т А Н О В И В:

У січні 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, в якому просила виділити їй у власність в натурі 1/2 частину незавершеного будівництвом житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , як окремий та цілий об`єкт нерухомого майна, який підлягає державній реєстрації та який включає приміщення: по житловому будинку під літ. «А2»: 1-1 кухня площею 19,9 кв.м; 1-2 частина кімнати площею 15,7 кв.м; 1-4 санвузол площею 4,7 кв.м; 1-7 кімната площею 9,7 кв.м; 1-8 кімната площею 12,9 кв.м; 1-9 кімната площею 12,4 кв.м; ганок під літ. «Кр» - загальною площею по житловому будинку 75,3 кв.м; по господарських будівлях та спорудах: частина гаража під літ. «В» площею 237 м3; сарай під літ. «в1» та припинити право спільної часткової власності на об`єкт незавершеного будівництва житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 з присудженням на користь відповідача грошової компенсації в розмірі 2 272,5 грн. Позов мотивовано тим, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Ічнянського районного суду Чернігівської області від 16 січня 2019 року. Ухвалою Ічнянського районного суду по справі №733/483/21 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 затверджено мирову угоду, відповідно до якої визнано за ОСОБА_1 , як за співзабудовником право на 1/2 частину об`єкта незавершеного будівництва (житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами), розташованого за адресою: АДРЕСА_1 та визнано за нею право власності на 1/2 частку земельної ділянки з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) площею 0,1000 га, кадастровий номер :01:007:0799. На підставі зазначеної ухвали здійснено реєстрацію права власності за ОСОБА_1 і ОСОБА_2 . Позивачка вказує, що відповідач з нинішньою дружиною проживають у спірному будинку, який не введений в експлуатацію, і перешкоджає позивачці потрапити до своєї власності. У добровільному порядку не вдалося встановити порядок користування спірним незавершеним будівництвом та фактично провести його розподіл із створенням окремих виходів до жилих приміщень, як і вирішити питання виділення частки позивачки в окремий та цілий об`єкт нерухомого майна, що позбавляє її фактично можливості в реалізації майнових прав, в тому числі добудувати та ввести в експлуатацію свою частку. ОСОБА_1 вважає, що в спірному незавершеному будівництві виділ її частки (1/2) є можливим, що підтверджується висновком експерта №03/20-21 за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи від 11 лютого 2022 року, а запропоновані приміщення для виділу співвласникам Варіант №1 будуть відповідати найкращим інтересам сторін, найбільш прийнятними для них та справедливими, оскільки відступ від ідеальних часток відсутній, вартість частки першого співвласника є несуттєвою.

Рішенням Ічнянського районного суду Чернігівської області від 06 вересня 2023 року позов задоволено; виділено ОСОБА_1 у власність та в натурі 1/2 частку незавершеного будівництва житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , як окремий об`єкт нерухомого майна, який підлягає державній реєстрації, що становить 50/100 (фактична частка) та який включає приміщення: по житловому будинку під літ. «А2»: 1-1 кухня площею 19,9 кв.м; 1-2 частина кімнати площею 15,7 кв.м; 1-4 санвузол площею 4,7 кв.м; 1-7 кімната площею 9,7 кв.м; 1-8 кімната площею 12,9 кв.м; 1-9 кімната площею 12,4 кв.м; ганок під літ. «Кр». Загальною площею по будинку 75,3 кв. м.; по господарських будівлях та спорудах: частина гаража «В» площею 237 кв.м; сарай «в1»; виділено ОСОБА_2 у власність та в натурі 1/2 частку незавершеного будівництва житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , як окремий об`єкт нерухомого майна, який підлягає державній реєстрації, що становить 50/100 (фактична частка) та який включає приміщення: по житловому будинку під літ. «А2»: частина кімнати 1-2 площею 9,00 кв.м; гараж 1-3 площею 27,2 кв.м; коридор 1-5 площею 10,6 кв.м; кімната 1-6 площею 26,3 кв.м. Загальною площею по будинку 73,1 кв.м.; по господарських будівлях та спорудах: частина гаража «В» площею 152 кв.м; господарська будівля «Б», сарай «в»; припинено право спільної часткової власності на об`єкт незавершеного будівництвом житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 ; стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 2 272 грн 50 коп грошової компенсації за збільшення ідеальної частки у житловому будинку з надвірними будівлями по АДРЕСА_1 ; стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 3 144 грн 50 коп.; стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу у розмірі 8 500 грн.

Рішення суду мотивовано тим, що спірний об`єкт незавершеного будівництва збудований за час шлюбу та є об`єктом спільної сумісної власності подружжя; будівництво його фактично закінчено і він експлуатується за своїм функціональним призначенням, але не приймається до експлуатації і право власності на нього не оформлюється з вини відповідача; позивачка позбавлена можливості здійснити вказані дії, що перешкоджає їй реалізувати своє право на поділ набутого за час шлюбу зазначеного майна.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати вказане рішення в частині виділення сторонам у власність та в натурі частки незавершеного будівництва житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами і прийняти в цій частині нове рішення, яким виділити у власність ОСОБА_2 частину незавершеного об`єкта будівництва, передбачену першим варіантом судової будівельно-технічної експертизи для першого співвласника, а ОСОБА_1 частину для другого співвласника. Апеляційна скарга мотивована тим, що суд не врахував інтересів відповідача, оскільки у виділеній йому частині відсутні приміщення кухні та санвузла, що робить неможливим проживання у такому житловому будинку. За доводами ОСОБА_2 , кожен із виділених об`єктів має відповідати житловим нормам та бути придатним для тимчасового і постійного проживання. Відповідач посилається, що виділена йому частина потребує облаштування кухні з санвузлом фактично з початку, починаючи з інженерного рішення щодо переобладнання системи опалення, газопостачання, водопостачання, каналізації, електропостачання, вентиляції, димовідведення тощо і закінчуючи встановленням та монтажем останніх. Вважає, що судовий поділ об`єкта таким чином, що першому співвласнику не потрібно здійснювати додаткових ремонтно-будівельних робіт, а другому співвласнику необхідно здійснити значні по вартості і розмірах ремонтно-будівельні роботи, є необ`єктивним, неоднаковим та нерівним поділом для обох співвласників і по суті відступлення судом без жодного аргументування від рівності часток подружжя. Також ОСОБА_2 вказує, що суд безпідставно відмовив у його клопотанні про проведення будівельно-технічної та землевпорядної експертизи, проігнорувавши той факт, що у наданому позивачкою висновку експертизи не розглядались взагалі питання щодо поділу житлового будинку без необхідності здійснення ремонтно-будівельних робіт для обох співвласників та можливості спільного використання окремих приміщень обома сторонами у справі.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просить оскаржуване рішення суду залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. Позивачка вважає, що суд вірно взяв до уваги саме варіант №1 судової будівельно-технічної експертизи, який найбільш справедливий, оскільки максимально забезпечує однакові умови для співвласників, потребує найменше ремонтно-будівельних робіт, забезпечує зручне користування експлуатацією будинку з його частинами та господарськими будівлями. За доводами ОСОБА_1 , клопотання про призначення експертизи було заявлено стороною відповідача з порушенням вимог ЦПК України, в зв`язку з чим була постановлена вмотивована ухвала суду. Звертає увагу, що локальний кошторис складено для обох співвласників і передбачає розроблення проекту влаштування відокремлених інженерних систем житлового будинку для кожного співвласника. ОСОБА_1 посилається, що згідно з висновком експерта технічно можливо здійснити поділ об`єкта, відповідно відсутні підстави для встановлення порядку користування окремими приміщеннями.

Згідно з ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справ.

Відповідно до вимог ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Частиною 1 ст.368 ЦПК України встановлено, що справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

За нормами ст. 268 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Зазначеним вимогам закону судове рішення суду першої інстанції частково не відповідає.

По справі встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Ічнянського районного суду Чернігівської області від 16 січня 2019 року (а.с.128 т.1).

Ухвалою Ічнянського районного суду Чернігівської області від 20 вересня 2022 року за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя та визнання права власності на 1/2 частку земельної ділянки затверджено мирову угоду, відповідно до якої визнано об`єктом права спільної сумісної власності подружжя об`єкт незавершеного будівництва (житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами), розташований за адресою: АДРЕСА_1 ; визнано за ОСОБА_1 як за співзабудовником право на 1/2 частину об`єкта незавершеного будівництва (житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами), розташованого за адресою: АДРЕСА_1 ; визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частку земельної ділянки з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) площею 0,1000 га, кадастровий номер :01:007:0799, за адресою: АДРЕСА_1 ; припинено на цю частку право власності ОСОБА_2 (а.с.8-9 т.1).

На підставі зазначеної ухвали суду ОСОБА_1 22 жовтня 2022 року зареєструвала своє право власності на об`єкт незавершеного будівництва - 1/2 частину будинку АДРЕСА_1 (житловий будинок на плані позначено літерою А2; будівлі та споруди: господарська будівля Б, гараж В, сараї в та в1) та 1/2 частину земельної ділянки (а.с.10, 11 т.1).

Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках (стаття 16 ЦК України).

Стаття 41 Конституції України гарантує кожному право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

У статті 321 ЦК України закріплено конституційний принцип непорушності права власності. За частинами першою та другою цієї статті ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

За вимогами частини першої статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Зміст права власності полягає у праві володіння, користування та розпорядження своїм майном (стаття 317 ЦК України).

Згідно з вимогами статті 319 ЦК України власник володіє, користується і розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Він сам вирішує, що робити зі своїм майном, керуючись виключно власними інтересами, здійснюючи щодо цього майна будь-які дії, які не суперечать закону і не порушують прав інших осіб та інтересів суспільства. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Майном як особливим об`єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки (стаття 190 цього Кодексу). До речей як складової поняття майна, зокрема нерухомих, відповідно до положень статті 181 ЦК України належать земельні ділянки, атакож об`єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення.Права та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації (частина перша статті 182 ЦК України).

Згідно зі статтею 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом.

У частині другій статті 372 ЦК України вказано, що в разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Набуття права власності на об`єкти незавершеного будівництва визначено у статті 331 ЦК України. За змістом частини другої цієї статті право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

У даній справі ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом про виділ їй у натурі частки незавершеного будівництвом житлового будинку, належного на праві спільної часткової власності.

Поняття спільної часткової власності визначено у частині першій статті 356 ЦК України, як власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності.

Частинами першою-третьою статті 358 ЦК України передбачено, що право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Відповідно до частин першої та другої статті 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки зі спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки.

Частиною третьою статті 364 ЦК України визначено, що у разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації.

Системний аналіз правових норм статей 183, 358, 364 ЦК України дає підстави для висновку, що виділ часток (поділ) нерухомого майна, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін буде виділено нерухоме майно, яке за розміром відповідає розміру часток співвласників у праві власності.

Якщо виділ (поділ) технічно можливий, але з відхиленням від розміру ідеальних часток співвласників, то з урахуванням конкретних обставин поділ (виділ) може бути проведений зі зміною ідеальних часток і присудженням грошової компенсації співвласнику, частка якого зменшилась.

У статті 2 ЦПК України визначені завдання та основні засади цивільного судочинства, серед яких змагальність та диспозитивність.

Відповідно до частини п`ятої статті 12 ЦПК України суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, керує ходом судового процесу; сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

У частині першій статті 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до частини другої статті 264 ЦПК України при ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.

Задовольняючи позов ОСОБА_1 у повному обсязі, суд першої інстанції виділив частки незавершеного будівництва житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами у власність та в натурі як позивачці ОСОБА_1 , так і відповідачу ОСОБА_2 .

Однак позовна заява не містила вимоги про виділ в натурі вказаного об`єкта відповідачу, що є свідченням виходу суду за межі заявлених вимог всупереч вимог диспозитивності.

При цьому колегія суддів апеляційного суду також враховує, що згідно з витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно ОСОБА_2 не зареєстрував за собою право власності на 1/2 частки об`єкта незавершеного будівництва (житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами), розташованого за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.137-138 т.2).

З урахуванням викладеного, оскаржуване рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню в частині виділення ОСОБА_2 у власність та в натурі 1/2 частку незавершеного будівництва житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19) сформульовано висновки про те, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину потрібно доказувати так, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тож певна обставина може вважатися доведеною, якщо інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс.

Достатніх, допустимих та переконливих доказів щодо можливості виділу позивачу її частки в натурі з можливими іншити варіантами поділу будинку та господарських споруд суду відповідачем не надано. Також колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновком суду про те, що клопотання представника відповідача про призначення судової будівельно-технічної експертизи було заявлено після закриття підготовчого провадження та за наявності іншого представника професійного адвоката, який не з`явився в жодне підготовче судове засідання, визнав не поважними причини пропуску строку на заявлення клопотання про призначення експертизи. Відповідач не був позбавлений можливості у порядку ст.106 ЦПК України подати до суду висновок експерта, складений на його замовлення. Звертаючись до суду з апеляційною скаргою також ОСОБА_2 не заявляв клопотання про призначення експертизи. Таке клопотання було надіслано в письмовому вигляді на адресу суду лише 12 грудня 2023 року та аргументовано неможливістю прийняття в якості доказу експертного висновку наданого позивачем через ту обставину, що в даному експертному висновку не вирішувалось питання поділу будинку без необхідності здійснення ремонтно-будівельних робіт обох співвласників та можливості спільного використання окремих приміщень обома сторонами у справі. Колегія суддів прийшла до висновку про відмову у задоволенні клопотання про призначення експертизи, оскільки представниками відпорвідача не наведено поважності пропуску причин строку на подання доказів. Крім того, поставлені на вирішення експерта питання відповідачем стосуються поділу будинку, тоді як позовні вимоги позивачки були про виділ їй в рахунок її ? частки в праві спільної часткової власності об`єкта незавершеного будівництва (житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами), розташованого за адресою: АДРЕСА_1 . Позовних вимог про поділ будинку чи виділ належної відповідачу частки ОСОБА_2 не заявлялось.

З урахуванням вказаного, встановивши, що позивач бажає виділу у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності та врахувавши наявність технічної можливості такого виділу, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про задоволення позову ОСОБА_1 і виділення їй частини об`єкта незавершеного будівництва (житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами) зі зміною ідеальних часток і присудженням грошової компенсації співвласнику, частка якого зменшилась відповідно до першого варіанту розподілу, запропонованого експертом у висновку №03-20/21 від 11 лютого 2022 року судової будівельно-технічної експертизи.

У частині першій статті 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Колегія суддів Чернігівського апеляційного суду погоджується з висновком суду першої інстанції про належність доказу висновку судової будівельно-технічної експертизи №03-20/21 від 11 лютого 2022 року , оскільки зазначена експертиза була призначена в рамках розгляду справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ об`єкту незавершеного будівництва, в якій ОСОБА_3 був відповідачем та мав можливість заявляти клопотання про включення будь-яких питань, які можливо поставити на вирішення експертизия, але не скористався своїм правом.

Таким чином, доводи апеляційної скарги правильності висновків суду першої інстанції в частині виділу позивачу в натурі належних їй 1/2 частини об`єкта незавершеного будівництва (житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами) не спростовують.

Відповідно до ч.13 ст.141 ЦПК України якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просила в тому числі стягнути з відповідача витрати на правову допомогу адвоката у розмірі 6000 грн.

Згідно з Актом здачі-приймання наданих послуг від 01 грудня 2023 року адвокат Сакун І.А. надала, а ОСОБА_1 прийняла юридичні послуги у формі підготовки відзиву на апеляційну скаргу та участі адвоката в якості представника позивача у суді апеляційної інстанції відповідно до Договору про надання правової допомоги від 01 грудня 2022 року. Вартість послуг з підготовки відзиву на апеляційну скаргу 4000 грн, вартість участі у розгляді справи в суді апеляційної інстанції 2000 грн. Загальна вартість послуг становить 6000 грн (а.с.127 зворот т.2).

Верховний Суд у постановах від 02 грудня 2020 року у справі № 317/1209/19, від 03 лютого 2021 року у справі № 554/2586/16-ц, від 17 лютого 2021 року у справі № 753/1203/18 виклав правову позицію, згідно з якою витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт перший частини другої статті 137 ЦПК України).

Оскільки рішення суду першої інстанції залишено без змін в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , з відповідача на користь позивачки належить стягнути 6000 грн понесених витрат на правничу допомогу в суді апеляційної інстанції.

Керуючись ст.ст.141,258, 263, 374, 376 ч.1 п.4, 382, 384, 389, 390, 391 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Ічнянського районного суду Чернігівської області від 06 вересня 2023 року скасувати в частині виділення ОСОБА_2 у власність та в натурі 1/2 частку незавершеного будівництва житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_2 ( зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 ( зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 ) 6000 грн понесених витрат на правничу допомогу в суді апеляційної інстанції.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів, який обчислюється з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складено 11 січня 2024 року.

Головуючий: Судді: