Провадження № 2/752/6349/24
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

23.09.2024 року Голосіївський районний суд м.Києва в складі:

головуючого судді - Чекулаєва С.О.,

за участі секретаря судового засідання - Пастух З.Ф.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами цивільну справу

за позовом ОСОБА_1

до ОСОБА_2

третя особа: ОСОБА_3

про усунення перешкод у користуванні квартирою та стягнення шкоди

ВСТАНОВИВ:

1.Описова частина

У серпні 2024 року ОСОБА_1 (надалі за текстом також - позивач) звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 (надалі за текстом також - відповідач), третя особа: ОСОБА_3 , у якому просить заборонити відповідачу чинити перешкоди в користуванні квартирою АДРЕСА_1 та не укладати цивільно - правові договори (оренди, найму) щодо спірної квартири і без письмової згоди позивача, стягнути з відповідача на користь позивача грошові кошти у розмірі 36 000,00 грн

1.1. Стислий виклад позиції позивача

Позивач є власником 3/5 частки квартири АДРЕСА_1 . Власниками по 1/5 частки цієї квартири є колишня дружина позивача - ОСОБА_2 та їхня дочка ОСОБА_3 .

У спірній квартирі учасники справи не проживають, порядок користування квартирою між співвласниками не установлений. Відповідач змінила замки на вхідних дверях та чинить позивачу перешкоди у користуванні належною йому часткою квартири. На прохання позивача ключі від квартири не надала, натомість у черговий раз уклала оплатний договір оренди цього житла, отримує від цього дохід, яким розпоряджається на свій розсуд, чим завдає позивачу шкоду.

1.2. Стислий виклад позиції учасників справи

Учасники справи відзиву на позовну заяву не подавали.

1.3. Заяви, клопотання учасників справи

Представником позивача ОСОБА_4 20.08.2024 подано клопотання про витребування у відповідача оригіналів договорів безоплатного користування квартирою від 15.04.2022, оренди житла від 20.08.2022 та найму від 31.01.2023. Також просить витребувати у відповідача документи на підтвердження права власності ОСОБА_2 на 1/5 частку квартири АДРЕСА_1 .

21.08.2024 представником позивача ОСОБА_4 подано заяву про усунення недоліків позовної заяви.

Представником позивача ОСОБА_4 03.09.2024 подано клопотання про долучення до матеріалів справи доказів направлення та отримання відповідачем вимог щодо надання доступу до квартири та усунення перешкод у її користуванні.

1.4.Процесуальні дії у справі

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями головуючим суддею у справі визначений суддя С. О. Чекулаєв.

Ухвалою Голосіївського районного суду від 07.08.2024 позовну заяву залишено без руху та надано строк для усунення зазначених в ній недоліків.

Ухвалою Голосіївського районного суду від 22.08.2024 у справі відкрито провадження та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного провадження без виклику (повідомлення) учасників справи.

Оскільки розгляд справи здійснюється в порядку спрощеного провадження без виклику (повідомлення) учасників справи, судове засідання в справі не проводилось та особи, які беруть участь у справі не викликались.

Відповідно до частини другої статті 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

2.Мотивувальна частина

2.1.Фактичні обставини, встановлені судом

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є власником 3/5 частки квартири АДРЕСА_1 , що підтверджується інформаційною довідкою Комунального підприємства Київської міської ради «Київське міське Бюро технічної інвентаризації» КВ-2022 №20379 від 14.09.2022.

Позивач вказує, що власниками іншої частки квартири АДРЕСА_1 - по 1/5 частки є його колишня дружина - ОСОБА_2 та їхня дочка ОСОБА_3 . Доказів на підтвердження зазначеного суду не надано.

Суд не вбачав підстав для витребування у відповідача документів на підтвердження права власності на належну їй частку квартири АДРЕСА_1 , оскільки позивачем не доведено суду неможливість отримання такого доказу самостійно. При цьому клопотання про витребування цієї інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно стороною позивача заявлено не було.

Згідно витягу з Реєстру територіальної громади м. Києва у квартирі АДРЕСА_1 станом на 10.10.2023 зареєстровані ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Позивач зазначає, що у листопаді 2022 року шлюб між сторонами було розірвано. Доказів на підтвердження зазначеного суду не надано.

Також позивач вказує, що 27.10.2022 між ним та ОСОБА_2 було укладено договір про поділ спільного майна подружжя, згідно умов якого спірна квартира залишилась у спільній власності. Доказів на підтвердження зазначеного суду не надано.

Порядок користування квартирою між співвласниками не установлений.

Позивач вказує, що успірній квартирі зареєстровані в ній особи не проживають. Відповідач разом з дочкою та сином проживає у АДРЕСА_2 . Вказаний житловий будинок було подаровано подружжям сину ОСОБА_7 . Доказів на підтвердження зазначеного суду не надано.

ОСОБА_1 у позові зазначає, що між ним та колишньою дружиною склалися неприязні стосунки, що стало підставою для зміни позивачем місця проживання з АДРЕСА_2 на орендовану квартиру АДРЕСА_3 .

На підтвердження місця проживання позивачем надано договір оренди нерухомого майна від 17.06.2024.

15.04.2022 між ОСОБА_2 та ОСОБА_8 укладено договір безоплатного користування житловим приміщенням, згідно умов якого спірну квартиру передано на чотири місяці до 19.08.2022 у безоплатне користування.

31.01.2023 між ОСОБА_2 та ОСОБА_9 укладено договір найму (оренди) нерухомого майна, згідно умов якого спірна квартира передана в оплатне користування до 01.08.2023, щомісячна орендна плата складає 12 000,00 грн.

Вказаний договір не містить підпису ОСОБА_2 .

Позивач вказує, що у листопаді 2022 року він намагався зайти до квартири АДРЕСА_1 , однак не зміг цього зробити, оскільки ключі від вхідної двері не підійшли так як відповідач змінила замок, чим чинить позивачу перешкоди у користуванні належною йому часткою квартири.

Позивачем було надіслано відповідачу та третій особі вимогу про надання доступу до житла та повернення частини коштів.

2.2. Застосовані норми права

Згідно з частиною першою статті 15, частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які

ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду.

Оцінюючи обраний позивачем спосіб захисту, потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення та забезпечити поновлення порушеного права.

Одним зі способів захисту права користування майном є припинення дії, яка це право порушує (пункт 3 частини другої статті 16 ЦК України), - усунення перешкод у здійсненні права користування майном. Підставою для подання такого позову є вчинення перешкод правомірній реалізації речового права. Цей спосіб захисту може використати не тільки власник майна, й особа, яка відповідно до закону або договору має право користування ним.

Подібні висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 вересня 2019 року в справі № 761/5115/17.

Конституцією України передбачено як захист права власності, так і захист права на житло.

Статтею 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.

За правилами частини першої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Частиною першою статті 321 ЦК України установлено, що право власності

є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно зі статтею 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю (частина перша статті 356 ЦК України).

Відповідно до статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю.

Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню (частина друга статті 386 ЦК України).

Ураховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги не знайшли своє підтвердження в ході судового засідання, вони в такому виді не ґрунтуються на встановлених нормах цивільного та сімейного законодавства України, оскільки стороною позивача не надано суду доказів, які б суд міг покласти в основу задоволення вимог позивача, як це передбачено статтями 77-80 ЦПК України.

2.3. Мотиви, з яких виходить суд

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 2 ст. 81 ЦПК України).

Відповідно до ч. ч. 5, 6 ст. 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Конституції України.

Відповідно до частин першої-третьої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина шоста статті 81 ЦПК України).

Тож, можна зробити висновок, що суд не втручається у процесуальну діяльність учасників процесу (реалізацію наданих їм процесуальних прав та виконання покладених на них процесуальних обов`язків), крім випадків, передбачених ЦПК України.

У процесуальному законодавстві передбачено обов`язок доказування, який слід розуміти як закріплену міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах. Цей склад фактів визначається нормою права, що регулює спірні правовідносини.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Саме на позивача покладено процесуальний обов`язок довести заявлені позовні вимоги.

Звертаючись до суду із даним позовом позивач зазначив, що на законних підставах має право користування належною йому часткою спірної квартири, проте доказів того, що така обставина заперечується відповідачем судом не встановлено. У той же час, позивачем не подано доказів того, що відповідач позбавила його доступу до вказаної квартири, та можливості користуватись нею шляхом вчинення перешкод. Зокрема, позивачем не надано доказу проживання у квартирі інших осіб за договором найму (оренди) та сплати ними грошових коштів за оренду квартири, наданий позивачем примірник договору не містить підпису орендодавця, а також позивачем не надано доказів отримання відповідачем грошових коштів за оренду квартири.

Обмежень у праві користування з боку відповідача судом також не встановлено.

Позивач не надав належних і допустимих доказів на підтвердження того, що відповідач чинить позивачу перешкоди у користуванні житлом.

Надані позивачем докази не містять доказової інформації, на підставі якої суд установлює наявність або відсутність обставин, що мають значення для вирішення цієї справи, зокрема щодо вчинення перешкод позивачу.

Таким чином, позивачем не доведено факту вчинення йому з боку відповідача перешкоди у користуванні спірним житлом та передачі в оренду належної позивачу частки квартири, зокрема проти його волі, та отримання за оренду грошових коштів.

3. Висновки суду

Оцінюючи належність, допустимість та достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному і повному з`ясуванні обставин справи, суд приходить до висновку про недоведеність обставин, якими обґрунтовуються позовні вимоги, а тому позов не підлягає задоволенню в повному обсязі, оскільки позивач не надав підтверджувальних доказів перешкоджання йому зі сторони відповідача користування спірною квартирою, яка є його власністю також, зокрема шляхом проживання, надання ключів від вхідних дверей квартири, передачі цього житла в оренду інших особам.

4.Судові витрати

Відповідно до частин першої-другої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки позивачу відмовлено у задоволенні позову, судові витрати не підлягають відшкодуванню відповідачем.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 12, 13, 76-78, 81, 128, 131, 141, 247, 259, 263, 264, 265, 280, 274, 275, 279, 352, 354 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: ОСОБА_3 , про усунення перешкод у користуванні квартирою та стягнення шкоди - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст судового рішення складено 02.10.2024.

Суддя С. О. Чекулаєв