Справа № 352/1638/23
Провадження № 2/352/82/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 січня 2024 року м. Івано-Франківськ

Тисменицький районний суд Івано-Франківської області

у складі: головуючої - судді Хоминець М. М.

з участю секретаря Гундич Г. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики,

у с т а н о в и в :

Позивач у липні 2023 р. звернувся до суду з позовом до відповідачки про стягнення боргу за договором позики, в якому просив стягнути з відповідачки на його користь 3000,00 євро боргу та судові витрати.

Заявлений позов обґрунтовував тим, що він 17.02.2023 позичив (дав у борг) відповідачці 3000,00 євро, які остання зобов`язалася повернути до 23.02.2023, про що свідчить власноручно написана нею письмова розписка. У зазначений строк і до цього часу відповідачка не повернула борг та ухиляється від виконання боргових зобов`язань.

Представник позивача в судове засідання не з`явився, подав суду заяву про розгляд справи без участі сторони, позов підтримав і просив його задоволити.

Відповідачка повторно не з`явилася в судове засідання, про дату, час і місце судового засідання повідомлялася належним чином за адресою місця проживання, зареєстрованою в установленому законом порядку, не повідомила суду про причини неявки, не подала відзиву.

Дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає до повного задоволення, виходячи з таких підстав.

Установлено, що 17.02.2023 позивач ОСОБА_1 та відповідачка ОСОБА_2 уклали договір позики, згідно якого відповідачка позичила (взяла в борг) у позивача 3000 євро, які зобов`язалася повернути до 23.02.2023, що підтверджується оригіналом письмової розписки (а.с.13).

У зазначений строк та до цього часу відповідачка не повернула позивачу борг.

Згідно вимог ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду України від 18.09.2013 у справі № 6-63цс13, за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України в постанові від 18.01.2017 у справі № 6-2789цс16.

Ця правова позиція залишилася незмінною у практиці Верховного Суду та враховується судом у рамках розгляду цієї справи згідно ч. 4 ст. 263 ЦПК України.

Суд також ураховує правовий висновок, що міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 23.10.2019 у справі № 723/304/16-ц, відповідно до якого суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті. При цьому з огляду на положення частини першої ст. 1046 ЦК України, а також частини першої ст. 1049 ЦК України належним виконанням зобов'язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України.

Таким чином, суд приходить до висновку про обґрунтованість заявленої позивачем вимоги про стягнення з відповідачки 3000,00 євро боргу за договором позики, яка підлягає до задоволення.

З урахуванням вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України, згідно якої судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд стягує з відповідачки на користь позивача 1205,01 грн витрат зі сплати судового збору (а.с.5).

На підставі наведеного, відповідно до ст. 1046, 1047, 1049 ЦК України, керуючись ст. 141, 263-265, 279 ЦПК України, суд

у х в а л и в :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позикизадоволити повністю.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , 3000,00 (три тисячі) євро боргу за договором позики.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , 1205 (одну тисячу двісті п`ять) грн 01 коп. судових витрат.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Івано-Франківського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 .

Представник позивача: ОСОБА_3 , АДРЕСА_2 .

Відповідачка: ОСОБА_2 , АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 .

Повне судове рішення складено 15.01.2024.

Суддя Марія ХОМИНЕЦЬ