КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
справа № 758/6486/23
провадження № 22-ц/824/9008/2024
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 листопада 2024 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів:

судді - доповідача Кирилюк Г. М.

суддів: Рейнарт І. М., Ящук Т. І.

при секретарі Усковій Я. А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «УкрСиббанк», третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Укртехфінанс», про захист прав споживачів та визнання договору недійсним, за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «УкрСиббанк» на рішення Подільського районного суду міста Києва від 24 січня 2024 року та додаткове рішення Подільського районного суду міста Києва від 19 лютого 2024 року в складі судді Ковбасюк О.О.,

встановив:

07.06.2023 ОСОБА_1 звернувся суду з позовом до Акціонерного товариства «УкрСиббанк» (далі - АТ «УкрСиббанк») про захист прав споживачів та визнання договору недійсним.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 17 лютого 2017 року між ОСОБА_1 та ПАТ «УкрСиббанк», від імені якого діяв Погорняц С. В. , старший менеджер Південного Центру досудового супроводження клієнтів роздрібного бізнесу Департаменту роботи з простроченою заборгованістю АТ «УкрСиббанк», укладено договір про надання споживчого кредиту з Правилами №.

За умовами вказаного договору АТ «УкрСиббанк» надає ОСОБА_1 кредит у розмірі 1 616 910, 87 грн.

Банк порушив умови вказаного договору як під час його укладення, так і виконання, а тому є недійсним та не тягне за собою жодних правових наслідків з огляду на таке.

До укладення договору позивачу не надано інформацію, необхідну для порівняння різних пропозицій кредитодавця з метою прийняття ним обґрунтованого рішення про укладення відповідного договору, в тому числі з урахуванням обрання певного типу кредиту, чим порушено вимоги ч. 2 ст. 9 Закону України «Про споживче кредитування».

Крім цього, відсутнє письмове підтвердження, що банк здійснив зарахування кредитних коштів на поточний рахунок позичальника № НОМЕР_1 , що свідчить про невиконання банком умов договору в частині надання кредиту. Вказана обставина підтверджується виписками від 11.04.2023 по картковим рахункам клієнта за період з 17.02.2017 по 20.02.2017; з 01.02.2017 по 28.02.2017 по рахунку № НОМЕР_1 .

В договорі не зазначено всі істотні умови, а саме не зазначено :

- порядок повернення кредиту та сплати процентів за користування споживчим кредитом, включно із кількістю платежів, їх розміром та періодичністю внесення, у вигляді графіка платежів (у разі кредитування у вигляді кредитування рахунку, кредитної лінії графік платежів може не надаватися);

- інформація про наслідки прострочення виконання зобов`язань зі сплати платежів, у тому числі розмір неустойки, процентної ставки, інших платежів, які застосовуються чи стягуються при невиконанні зобов`язання за договором про споживчий кредит;

- порядок та умови відмови від надання та одержання кредиту;

- порядок дострокового повернення кредиту;

- відповідальність сторін за порушення умов договору - відповідальність банку АТ «УкрСиббанк».

Правила №0, на які йде посилання в договорі, не можуть бути його невід`ємною частиною, оскільки не є його додатком, не містять підписів сторін, позичальнику надані не були, а сама публікація в газеті «Урядовий кур`єр» є рекламою та не може вважатися пропозицією укласти договір в розумінні ч. 1 ст. 641 ЦК України.

Банк не міг стягувати плату за управління кредитом, адже такі дії не є банківською послугою, яку замовив позичальник.

Договір про надання споживчого кредиту з Правилами №, від 17.02.2017 підписано від імені ПАТ «УкрСиббанк» Погорняц С. В.

При цьому жодних документів на підтвердження права старшого менеджера Південного Центру досудового супроводження клієнтів роздрібного бізнесу Департаменту роботи з простроченою заборгованістю АТ «УкрСиббанк» Погорняц С. В. укладати договір про надання споживчого кредиту від 17.02.2017 надано не було.

Посилаючись на вказані обставини та положення ст. 207, 230, 638, 652, 641, 1055 ЦК України, ст. 9, 12 Закону України « Про споживче кредитування», ст. 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність», ст. 18, 21 Закону України «Про захист прав споживачів», Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затверджені Постановою Правління Національного банку України 21.01.2004 №22 ( в редакції 16.02.2017), позивач просив суд визнати недійсним Договір про надання споживчого кредиту з Правилами №0, від 17.02.2017 року, укладений між ОСОБА_1 як позичальником та Публічним акціонерним товариством «Укрсиббанк» ( від імені якого діяв Погорняц С. П. Старший менеджер Південного Центру досудового супроводження клієнтів роздрібного бізнесу Департаменту роботи з простроченою заборгованістю АТ «УкрСиббанк»).

Рішенням Подільського районного суду міста Києва від 24 січня 2024 року позов задоволено.

Визнано Договір про надання споживчого кредиту з Правилами №0, укладений 17.02.2017 між ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 , недійсним.

Додатковим рішенням Подільського районного суду міста Києва від 19 лютого 2024 року стягнуто з АТ «УкрСиббанк» на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 15 000,00 грн. У задоволенні решти вимог відмовлено.

28.02.2024 представник АТ «УкрСиббанк» - адвокат Безушко В. В. подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення Подільського районного суду міста Києва від 24 січня 2024 року скасувати, ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги залишити без задоволення. Стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ «УкрСиббанк» судовий збір за подання апеляційної скарги.

Вважає, що рішення суду першої інстанції прийняте з неповним з`ясуванням обставин справи, порушенням норм процесуального права та неправильним застосовуванням норм матеріального права, що призвело до ухвалення незаконного та необґрунтованого рішення.

Порушення норм процесуального права полягає в тому, що АТ «УкрСиббанк» не було повідомлено належним чином про дату, час і місце розгляду справи.

18.01.2024 судом першої інстанції на електронну адресу АТ «УкрСиббанк» було направлено судову повістку про виклик до суду в цивільній справі №758/6486/23, в якій зазначено дату слухання справи 25.01.2024 на 10:00 год.

Відомостей про отримання АТ «УкрСиббанк» судової повістки-повідомлення про розгляд справи 24.01.2024 об 11:00 год. в матеріалах справи відсутні. Однак, саме 24.01.2024 судом першої інстанції було ухвалено оскаржуване судове рішення.

Неправильне застосовування норм матеріального права полягає в наступному: суд застосував постанову Правління Національного банку України від 18.06.2003 №254, яка втратила свою чинність ще 04.07.2018; суд застосував нечинний Закон України «Про споживче кредитування», який набрав чинності 10.06.2017, тобто після підписання спірного кредитного договору; невірне витлумачення змісту ст. 256, 257, ч. 1 ст. 261 ЦК України; не застосував ст. 237, 244, 246 ЦК України.

Неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, полягає в тому, що судом не з`ясовано: презумпцію правомірності договору про надання споживчого кредиту з Правилами №0 від 17.02.2017; що згідно додатку №3 «Тарифи Банку» до оспорюваного кредитного договору позичальнику не було встановлено плату за управління кредитом; що позивач обрав неналежний спосіб захисту через існування спору про стягнення заборгованості по справі №521/9615/22.

15.03.2024 представник АТ «УкрСиббанк» - адвокат Безушко В. В. подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати додаткове рішення Подільського районного суду міста Києва від 19 лютого 2024 року.

Посилається на те, що суд першої інстанції не звернув уваги на те, що акти приймання-передачі не відповідають умовам договору про надання правової допомоги, а також не дають жодного розуміння про фактично надані послуги та витрачений час на їх надання.

В порушення ст. 137 ЦПК України детальний опис наданих послуг представником позивача наданий не був.

Судом також не враховано, що справа про захист прав споживачів та визнання недійсним кредитного договору не викликає особливих складнощів, наявна усталена практика Верховного Суду по цій категорії справ, відсутні будь-які розрахунки, зроблені адвокатом по справі, не потребувало вивчення великої кількості документів по справі, справа не потребувала великої кількості доказі, винесення рішення після 4 засідань, що відбувались без участі сторін.

Адвокатом Андрєєвим І. П. не вказано скільки часу їм було витрачено на надання правової допомоги.

Обсяг наданих адвокатом послуг зводиться до підготовки та подання позовної заяви по справі, підготовки трьох типових процесуальних клопотань.

Також позивачем не було подано докази судових витрат після ухвалення рішення в строк встановлений ч. 8 ст. 141 ЦПК України.

30.05.2024 представник позивача - адвокат Андрєєв І. П. подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну с каргу залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції залишити без змін. Стягнути з АТ «УкрСиббанк» судові витрати на професійну правничу допомогу.

Зазначив, що незалежно від того, положення якого Закону діяли станом на 17.02.2017 ( Закону України «Про споживче кредитування» чи Закону України «Про захист прав споживачів») відповідач взагалі не дотримувався жодних положень законодавства, що відповідач намагається приховати шляхом подання до суду тексту інформаційного листа, який не має жодного відношення до спірного договору і не має оцінюватися під час визначення змісту спірного договору.

На момент укладення договору 17.02.2017 діяли положення Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затверджені Постановою Правління Національного банку України 21.01.2004 №22.

Жодний меморіальний ордер на виконання вимог вказаної Інструкції банком оформлено не було та до матеріалів справи не долучено.

Судом вказано в чому полягає невідповідність форми та змісту роздруківки файлу формату txt (блокнот) під назвою «Виписка за кредитним договором з (вкл.) 17.02.2017 по (вкл.)19.07.2023 та документу під назвою «Рух коштів за рахунком 0453 валюта UAH», підписані представником банку Платонович М. Г., які не можуть вважатися ані первинними, ані зведеними обліковими документами.

Банк не підтвердив проведення господарської операції щодо перерахунку коштів на виконання договору №0 від 17.02.2017, отже не спростував доводи позивача.

Зазначив, що позивачу стало відомо про порушення своїх прав лише після того, як АТ «УкрСиббанк» звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості за договором про надання споживчого кредиту з Правилами №0 у розмірі 1 113 736,70 грн (справа №521/9615/22).

Вважає, що судом першої інстанції в повній мірі проаналізовано всі доводи сторін та надано належну оцінку обставинам справи.

Прокольною ухвалою суду до участі в справі в якості третьої особи залучено Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Укртехфінанс», з яким 13.08.2024 АТ «УкрСиббанк» укладено договір факторингу №13/08/2024 П, відповідно до умов якого було відступлено право вимоги за договором про надання споживчого кредиту №0 від 17.02.2017.

В судовому засіданні представник АТ «УкрСиббанк» - Решетнік Ю.І. та представник третьої особи - ТОВ «Фінансова компанія «Укртехфінанс» - адвокат Онощенко К. В. апеляційну скаргу підтримали та просили її задовольнити.

В судове засідання інші учасники справи не з`явились, про день, час та місце розгляду справи повідомлені судом належним чином (а.с. 197 зв. т. 2).

Переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що 17 лютого 2017 року між ПАТ «УкрСиббанк», від імені якого діє Погорняц С. В. Старший менеджер Південного Центру досудового супроводження клієнтів роздрібного бізнесу Департаменту роботи з простроченою заборгованістю АТ «УкрСиббанк», на підставі довіреності від 05.12.2016 р., наданої Секретарем Правління АТ «УкрСиббанк» Буката Н. В. та посвідченої приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ткаченком В. В. за р. 1412, з однієї сторони, і ОСОБА_1 з іншої сторони укладено договір про надання споживчого кредиту з Правилами №0.

Підписуючи цей договір, позичальник погоджується з викладеною у Правилах (договірних умовах) споживчого кредитування позичальників АТ «УкрСиббанк» з можливістю відкриття і розрахунково-касового обслуговування карткових (поточних) рахунків (далі- Правила), затверджених згідно внутрішніх процедур Банку та оприлюднених у офіційному виданні «Урядовий кур`єр» №117 від 03.07.2014 р., із усіма змінами і доповненнями (далі- Правила) пропозицією банку надати позичальнику споживчий кредит, на умовах, встановлених у цьому Договорі та Правилах ( п. 1.1.1).

Правила, після підписання сторонами договору, стають його невід`ємною частиною. Підписуючи договір, сторона підтверджують, що досягли згоди з усіма істотними умовами договору, які викладені в цьому договорі та Правилах ( п. 1.1.2).

Підписи сторін під цим договором вважаються одночасно підписами під Правилами, при цьому після підписання сторонами цього договору, Правила не підлягають додатковому підписанню сторонами і вступають в силу для сторін одночасно із підписанням цього договору ( п. 1.1.3).

Сума кредиту складає 1 616 910,87 грн ( п. 1.2.1).

Надання кредиту здійснюється у наступний термін : 20.02.2017 (п.1.2.4).

Банк надає позичальнику кредит шляхом зарахування кредитних коштів на поточний рахунок позичальника № НОМЕР_1 у Банку ( п. 1.2.5).

Цільове призначення кредиту - для особистих потреб позичальника, а саме для споживчих потреб, погашення заборгованості за кредитним договором в іноземній валюті (п.1.2.6).

Кінцевий термін остаточного повного погашення кредитної заборгованості :13.10.2026, при цьому згідно умов договору може бути встановлено інший термін повернення кредиту ( п. 1.2.8).

Пунктом 1.2.9 визначено розмір процентної ставки за договором.

Підписанням договору позичальник підтверджує, зокрема :

- що на дату укладення договору він ознайомлений з усіма Тарифами по розрахунково-касовому обслуговуванню та Тарифами Банку, що викладені у Додатку №3 до договору;

- перед укладенням цього договору отримав від Банку інформаційний лист згідно вимог законодавства України, зокрема, Закону України «Про захист прав споживачів»;

- що він ознайомлений і погоджується з умовами усіх додатків до цього договору;

- що він ознайомлений і погоджується з Правилами (договірними умовами) споживчого кредитування позичальників АТ «УкрСиббанк», які є невід`ємною частиною договору;

- що він або його уповноважений представник отримав оригінал цього договору з усіма додатками в день його підписання (п. 3.1).

Додатки до договору:

Додаток №2 Графік платежів, визначення сукупної вартості кредиту.

Додаток №3 Тарифи банку.

17.02.2017 ОСОБА_1 ознайомився з умовами кредитування та тарифами банку, про що свідчить підпис останнього в документів під назвою «Інформаційний лист» (а.с.166 -168 т.1).

Відповідно до довіреності від 05.12.2016, посвідченої Ткаченко В. В., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, ПАТ «УкрСиббанк», в особі Секретаря Правління АТ «УкрСиббанк» Буката Н. А., діючої на підставі Статуту, цією довіреністю уповноважує Старшого менеджера, Південний центр досудового супроводження клієнтів роздрібного бізнесу департамент роботи з простроченою заборгованістю АТ «УкрСиббанк» Погорняца С. В. вчиняти правочини (укладати, змінювати, розривати договори та підписувати всі пов`язані документи), за умови, що сума правочину складає не більш ніж 250 000 доларів США або еквівалент цієї суми в іншій валюті на курсом БНУ на день вчинення правочину (а. с. 169 т.1).

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем не було дотримано вимог ч. 2 ст. 9 Закону України «Про споживче кредитування».

В матеріалах справи наявні два окремі документи різного змісту, а саме інформаційне повідомлення АТ «УкрСиббанк», опубліковане як реклама в офіційному виданні «Урядовий кур`єр» №117 від 03.07.2014, та інформаційний лист, підписаний ОСОБА_1 17.02.2017.

Під час підписання спірного договору співробітником банку було введено позивача в оману щодо обставини, яка має істотне значення, а саме, щодо змісту умов кредитування, які відповідно до п. п. 1.1.1, 1.1.2 Договору після його підписання сторонами стають його невід`ємною частиною. У зв`язку з цим позивач помилково сприймав невід`ємною частиною договору наданий йому на ознайомлення і підписання у якості умов кредитування інформаційний лист, тобто помилявся щодо прав та обов`язків сторін.

Оскільки при укладенні договору позивача було введено в оману, тому наявні підстави для визнання вказаного договору недійсним.

Суд першої інстанції також погодився з доводами позивача про те, що банк не здійснив зарахування грошових коштів на його рахунок в банку, а також, що оспорюваним договором позичальнику фактично було встановлено плату за управління кредитом, що суперечить змісту Законів України «Про захист прав споживачів» та «Про споживче кредитування».

Суд першої інстанції відхилив твердження відповідача про те, що секретар правління банку не є посадовою особою, що є свідченням того, що Погорянцу С. В. видана довіреність поза межами повноважень секретаря правління, визначених п. п. 13.12, 14.9 Статуту ПАТ «УкрСиббанк».

Суд першої інстанції вважав, що у зв`язку з допущеними під час підписання договору помилками строк позовної давності у даній справі необхідно відраховувати з моменту надання банком позивачу копії інформаційного повідомлення, опублікованого в газеті «Урядовий кур`єр» №117 від 03.07.2014, а саме з 05.07.2022, отже строк позовної давності у цій справі не пропущено.

Апеляційний суд не погоджується з висновками суду першої інстанції з таких підстав.

Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (стаття 627 ЦК України).

За змістом частини першої статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно з частиною першою статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього кодексу.

За змістом частин першої-третьої, п`ятої статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного судочинства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчинила правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямованим на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини (стаття 217 ЦК України).

Частиною першою статті 230 ЦК України передбачено, що якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

Аналіз вказаної норми дає підстави для висновку про те, що правочин може бути визнаний таким, що вчинений під впливом обману, у випадку навмисного цілеспрямованого введення іншої сторони в оману стосовно фактів, які впливають на укладення правочину. Ознакою обману є умисел. Установлення у недобросовісної сторони умислу ввести в оману другу сторону, щоб спонукати її до укладення правочину, є обов`язковою умовою кваліфікації недійсності правочину за статтею 230 ЦК України.

Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману.

Оспорюючи кредитний договір, позивач підставою визнання договору недійсним зазначав порушення банком ч. 2 ст. 9 Закону України « Про споживче кредитування», положення якої передбачають, що до укладення договору про споживчий кредит кредитодавець надає споживачу інформацію, необхідну для порівняння різних пропозицій кредитодавця з метою прийняття ним обґрунтованого рішення про укладення відповідного договору, в тому числі з урахуванням обрання певного типу кредиту.

Положення цього Закону набрали чинності 10 червня 2017 року, а тому не можуть поширюватись на правовідносини, що виникли 17 лютого 2017 року.

За таких підстав висновок суду першої інстанції про те, що надана відповідачем інформаційна довідка не є паспортом споживчого кредиту, а тому не може бути визнана належним доказом на підтвердження обставин дотримання банком вимог ч. 2 ст. 9 Закону України « Про споживче кредитування» є необґрунтованим.

Згідно з частиною другою статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» в редакції, чинній на час укладення кредитного договору, перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов`язаний повідомити споживача у письмовій формі про: 1) особу та місцезнаходження кредитодавця; 2) кредитні умови, зокрема: а) мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений; б) форми його забезпечення; в) наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов`язаннями споживача; г) тип відсоткової ставки; ґ) суму, на яку кредит може бути виданий; д) орієнтовну сукупну вартість кредиту (в процентному значенні та грошовому виразі) з урахуванням відсоткової ставки за кредитом та вартості всіх послуг (реєстратора, нотаріуса, страховика, оцінювача тощо), пов`язаних з одержанням кредиту та укладенням договору про надання споживчого кредиту; е) строк, на який кредит може бути одержаний; є) варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги; ж) можливість дострокового повернення кредиту та його умови; з) необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється; и) податковий режим сплати відсотків та про державні субсидії, на які споживач має право, або відомості про те, від кого споживач може одержати докладнішу інформацію; і) переваги та недоліки пропонованих схем кредитування.

У разі ненадання зазначеної інформації суб`єкт господарювання, який повинен її надати, несе відповідальність, встановлену статтями 15 і 23 цього Закону.

В інформаційному листі, підписаному ОСОБА_1 17.02.2017, відповідач повідомив споживачу у письмовій формі інформацію, яка передбачена частиною другою статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», в тому числі щодо розміру процентної ставки, орієнтовної сукупної вартості при кредитуванні, порядку погашення кредиту та періодичності платежів.

Підписавши вказаний інформаційний лист, ОСОБА_1 погодився на укладення кредитного договору на визначених в ньому умовах.

При укладенні кредитного договору сторони погодили його умови, а ОСОБА_1 , підписавши договір, засвідчив, що перед укладенням цього договору отримав від Банку інформаційний лист згідно вимог законодавства України, зокрема, Закону України «Про захист прав споживачів».

Цивільний кодекс прямо не визначає будь-яких істотних умов кредитного договору, але зі змісту статті 1054 ЦК України вбачається, що істотними умовами кредитного договору є сума кредиту, проценти за його використання та обов`язок позичальника повернути суму кредиту, що повинен бути виконаний у певний час.

Укладений між сторонами кредитний договір від 17.02.2017 містить усі істотні умови: суму кредиту ( п.1.2.1); розмір процентів за користування кредитом ( п.1.2.9); строк, на який надається кредит ( п.1.2.8); розмір ануїтетного платежу - 26 300 грн 45 коп., день сплати ануїтетного платежу - 10 число кожного місяця протягом строку кредитування.

Доводи позивача про те, що він не був ознайомлений з Правилами (договірними умовами) споживчого кредитування позичальників АТ «УкрСиббанк» з можливістю відкриття і розрахунково-касового обслуговування карткових (поточних) рахунків, оприлюднених в офіційному виданні «Урядовий кур`єр» №117 від 03.07.2014, спростовуються п.3.1 кредитного договору від 17.02.2017, в якому останній своїм підписом підтвердив, що він ознайомлений і погоджується з Правилами (договірними умовами) споживчого кредитування позичальників АТ «УкрСиббанк», які є невід`ємною частиною договору.

З огляду на те, що позивач своїм підписом в кредитному договорі також підтвердив, що перед укладенням цього договору від отримав від Банку інформаційний лист згідно вимог законодавства України, зокрема, Закону України «Про захист прав споживачів», а також ознайомлений і погоджується з Правилами (договірними умовами) споживчого кредитування позичальників АТ «УкрСиббанк», які є невід`ємною частиною договору, висновок суду першої інстанції про те, що ОСОБА_1 був введений в оману щодо умов кредитування та помилявся щодо прав та обов`язків сторін є необґрунтованими.

Позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження доведення факту ненадання відповідачем інформації про умови кредитування при укладенні спірного договору.

Позивач ОСОБА_1 також не довів факту укладення цього правочину на умовах, що обмежують його права як споживача.

Колегія суддів не погоджується також з висновком суду першої інстанції в тій частині, що відсутність належних доказів на підтвердження здійснення відповідачем зарахування кредитних коштів на вказаний в кредитному договорі рахунок може слугувати підставою для визнання кредитного договору недійсним.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

В постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 травня 2021 року в справі № 761/35556/14 (провадження № 61-15734св19) зазначено, що «невід`ємною складовою правильної правової кваліфікації судами спірних договірних відносин є визначення правової природи договору, який є основою їх виникнення. Виходячи зі змісту статті 640 ЦК України, залежно від моменту виникнення цивільних прав і обов`язків у сторін договору, законодавець розрізняє договори консенсуальні і реальні. Консенсуальний договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Щодо реальних договорів, для укладення яких, крім згоди сторін, вимагається передання майна або вчинення іншої дії, частина друга статті 640 ЦК України передбачає правило, за яким договір вважається укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України кредитний договір - це договір, за яким банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір за своєю юридичною природою є консенсуальним».

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 22 вересня 2021 року в справі № 466/9090/17 (провадження № 61-5394св21) вказано, що «приймаючи до уваги як належний та допустимий доказ висновок експертизи про те, що позичальник не підписував заяву про видачу готівки і обґрунтовуючи свій висновок про недоведеність факту отримання позичальником коштів за договором та перебування сторін у зобов`язальних відносинах за кредитним договором та договором іпотеки, при цьому не врахував, що за наявності доведеності факту неотримання коштів за указаним договором, це могло бути підставою для розірвання договору за його позовом, якого останній з 2008 року не заявляв, а навпаки виконував його умови та сплатив на виконання договору зазначену суму коштів і передав в іпотеку квартиру».

У постанові Верховного Суду у складі Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 17 червня 2021 року у справі № 761/12692/17 (провадження № 61-37390свп18) вказано, що «тлумачення статей 215, 216 ЦК України свідчить, що для визнання судом оспорюваного правочину недійсним необхідним є: пред`явлення позову однією із сторін правочину або іншою заінтересованою особою; наявність підстав для оспорення правочину; встановлення, чи порушується (не визнається або оспорюється) суб`єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду. Як наявність підстав для визнання оспорюваного правочину недійсним, так і порушення суб`єктивного цивільного права або інтересу особи, яка звернулася до суду, має встановлюватися саме на момент вчинення оспорюваного правочину».

Невиконання чи неналежне виконання зобов`язань, що виникли на підставі оспорюваного договору, не є підставою для його визнання недійсним.

Щодо умови договору про стягнення комісії за управління кредитом, яка викладена в додатку №3 «Тарифи Банку».

Як вбачається зі змісту додатку №3 «Тарифи Банку», порядок нарахування та сплати комісії обумовлений підписанням сторонами додаткової угоди.

За відсутності доказів укладення додаткових угод висновок суду першої інстанції про те, що відповідачем встановлено плату за кредит є необґрунтованим.

Крім цього, умова договору про надання споживчого кредиту, укладеного після 16 жовтня 2011 року, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні Закону України "Про захист прав споживачів" (будь-які збори, відсотки, комісії, платежі), є нікчемною на підставі частини четвертої статті 11 Закону України "Про захист прав споживачів", норма якої діяла з 16 жовтня 2011 року до внесення змін на підставі Закону України "Про споживче кредитування" N 1734-VIII від 15 листопада 2016 року".

Визнання нікчемного правочину недійсним не є належним способом захисту прав, адже нікчемний правочин є недійсним у силу закону.

Щодо відсутності у старшого менеджера Південного Центру досудового супроводження клієнтів роздрібного бізнесу Департаменту роботи з простроченою заборгованістю АТ «УкрСиббанк» Погорняц С. В. повноважень на укладення кредитного договору.

Відповідно до частин першої та третьої статті 237 ЦК України представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов`язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє. Представництво виникає на підставі договору, закону, акта органу юридичної особи та з інших підстав, встановлених актами цивільного законодавства.

Згідно з частиною першою статті 239 ЦК України правочин, вчинений представником, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки особи, яку він представляє.

Частинами першою та третьою статті 92 ЦК України передбачено, що юридична особа набуває цивільних прав та обов`язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону. Порядок створення органів юридичної особи встановлюється установчими документами та законом. Орган або особа, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступає від її імені, зобов`язана діяти в інтересах юридичної особи, добросовісно і розумно та не перевищувати своїх повноважень. У відносинах із третіми особами обмеження повноважень щодо представництва юридичної особи не має юридичної сили, крім випадків, коли юридична особа доведе, що третя особа знала чи за всіма обставинами не могла не знати про такі обмеження.

Згідно з частинами другою та третьою статті 244 ЦК України представництво за довіреністю може ґрунтуватися на акті органу юридичної особи. Довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Довіреність на вчинення правочину представником може бути надана особою, яку представляють (довірителем), безпосередньо третій особі.

Статтею 246 ЦК України передбачено, що довіреність від імені юридичної особи видається її органом або іншою особою, уповноваженою на це її установчими документами.

Як вбачається з матеріалів справи, старший менеджер Південного Центру досудового супроводження клієнтів роздрібного бізнесу Департаменту роботи з простроченою заборгованістю АТ «УкрСиббанк» Погорняц С. В. при укладенні кредитного договору діяв на підставі довіреності від 05.12.2016 р., наданої Секретарем Правління АТ «УкрСиббанк» Буката Н. В. та посвідченої приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ткаченком В. В. за р. 1412.

Відповідно до змісту цієї довіреності Старший менеджер Погорняц С. В. був уповноважений вчиняти правочини (укладати, змінювати, розривати договори та підписувати всі пов`язані документи), за умови, що сума правочину складає не більш ніж 250 000 доларів США або еквівалент цієї суми в іншій валюті на курсом БНУ на день вчинення правочину.

Згідно п.13.12 Статуту АТ «УкрСиббанк», затвердженого Загальними зборами акціонерів від 20.04.2016 та погодженим НБУ 26.08.2016, Секретар Правління є посадовою особою, який /яка займається діловодством Правління, готує протоколи засідань Правління, в тому числі наділений іншими повноваженнями згідно із Статутом, наказами (іншими актами Головного Правління, внутрішніми документами Банку).

Згідно п. 14.9 Статуту, Секретар Правління представляє Банк в межах своїх функціональних завдань та обов`язків, а також видає довіреності від імені Банку (без права передоручення) на умовах та з урахуванням лімітів, визначених Головою Правління у відповідності до п. 14.1.18 Статуту.

Отже, старший менеджер Південного Центру досудового супроводження клієнтів роздрібного бізнесу Департаменту роботи з простроченою заборгованістю АТ «УкрСиббанк» Погорняц С. В. мав повноваження на укладення кредитного договору, оскільки предметом цієї угоди є сума, яка не перевищувала встановлені обмеження у 250 000 доларів США або еквівалент цієї суми в іншій валюті на курсом БНУ на день вчинення правочину.

З огляду на те, що позичальник ОСОБА_1 не довів наявності умислу в діях банку щодо введення його в оману, оспорюваний кредитний договір підписаний сторонами, які досягли згоди з усіх його істотних умов, договір містить інформацію щодо умов кредитування: строк кредитування, процентну ставку за користування кредитом, строки сплати платежів, мету, для реалізації якої споживчий кредит може бути витрачений, а також права та обов`язки сторін, порядок розрахунків, відповідальність за порушення зобов`язань, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про відсутність правових підстав для визнання недійсним кредитного договору.

З огляду на те, що заявлені позовні вимоги є необґрунтованими, судом апеляційної інстанції не здійснюється оцінка висновків суду першої інстанції щодо пропуску строку позовної давності по заявленим вимогам.

Колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги щодо розгляду справи судом першої інстанції за відсутності відповідача, не повідомленого належним чином про дату, час і місце розгляду справи.

Відповідно до частини першої статті 8 ЦПК України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи або обмежений у праві отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи. Будь-яка особа, яка не є учасником справи, має право на доступ до судових рішень у порядку, встановленому законом.

Згідно з положеннями частини першої , другої статті 211 ЦПК України розгляд судом цивільної справи відбувається в судовому засіданні, про місце, дату і час судового засідання суд повідомляє учасників справи.

З матеріалів справи вбачається, що про судове засідання 24 січня 2024 року відповідач повідомлений не був.

Судова повістка про виклик до суду відповідача на 25 січня 2024 року та довідка про доставку цієї судової повістки до електронної скриньки відповідача таким доказом не є.

Доказів вручення відповідачу повістки про виклик до суду в судове засідання, в якому було закінчено судовий розгляд справи з ухваленням судового рішення матеріали справи не містять.

Згідно з пунктом 3 частини третьої статті 376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

Конструкція наведеної правової норми у взаємозв`язку зі статтею 6 Конвенції дає підстави для висновку про те, що розгляд справи судом першої інстанції без повідомлення (виклику) сторін, за відсутності доказів отримання учасником справи судового виклику про місце, дату і час судового засідання, свідчить про позбавлення такої сторони доступу до правосуддя, що, у свою чергу, є обов`язковою підставою для скасування в апеляційному порядку оскаржуваного судового рішення.

За таких обставин колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, рішення та додаткове рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Відповідно до ч. 3 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, пов`язаними з порушенням їх прав.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 21 березня 2018 року у справі № 761/24881/16-ц (провадження № 14-57цс18) дійшла висновку, що порушені права можуть захищатись як у суді першої інстанції (при пред`явленні позову), так і на наступних стадіях цивільного процесу, а саме при апеляційному перегляді. Ці стадії судового захисту є єдиним цивільним процесом, завдання якого є справедливий розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушеного права (ст. 22 «Про захист прав споживачів»).

Отже, споживач, який пред`явив позов про захист прав споживачів, звільняється від сплати судового збору як за розгляд справи в суді першої інстанції, так і за апеляційний її перегляд.

Судові витрати у вигляді судового збору, понесені за розгляд апеляційної скарги на рішення Подільського районного суду міста Києва від 24 січня 2024 року в сумі 1 610 грн 40 коп. підлягають компенсації АТ «УкрСиббанк» за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Керуючись ст. 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України суд

постановив:

Апеляційні скарги Акціонерного товариства «УкрСиббанк» задовольнити.

Рішення Подільського районного суду міста Києва від 24 січня 2024 року та додаткове рішення Подільського районного суду міста Києва від 19 лютого 2024 року скасувати.

Ухвалити нове судове рішення.

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «УкрСиббанк» про захист прав споживачів та визнання договору недійсним відмовити.

Судові витрати у вигляді судового збору, понесені за розгляд апеляційної скарги на рішення Подільського районного суду міста Києва від 24 січня 2024 року в сумі 1 610 грн 40 коп. компенсувати Акціонерному товариству «УкрСиббанк» за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 03.01.2025.

Суддя - доповідач Г. М. Кирилюк

Судді: І. М. Рейнарт

Т. І. Ящук