Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 грудня 2024 року Подільський районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді -Войтенко Т. В., присяжних: Медведєва Р.І., Радзіловської О.С.,

при секретарі - Вигівській В.В.,

прокурора - Павліченко В.О.,

лікаря-психіатра ОСОБА_1 ,

особи, відносно якої вирішується питання про необхідність госпіталізації, - ОСОБА_2 ,

представника особи, відносно якої вирішується питання про необхідність госпіталізації, - адвоката Яцюк Н.М.

заінтересована особа - ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритом судовому засіданні в м. Києві заяву Комунального некомерційного підприємства «Клінічний заклад з надання психіатричної допомоги «Психіатрія» про госпіталізацію ОСОБА_2 до психіатричного закладу в примусовому порядку, заінтересована особа ОСОБА_3 , -

В С Т А Н О В И В:

26 грудня 2024 р. Комунальне некомерційне підприємство «Клінічний заклад з надання психіатричної допомоги «Психіатрія» звернулося до суду із заявою про госпіталізацію ОСОБА_2 до психіатричного закладу в примусовому порядку.

Вимоги заяви обґрунтовані тим, що до Комунального некомерційного підприємства «Клінічний заклад надання психіатричної допомоги «ПСИХІАТРІЯ», 25.12.2024 року о 16:40 спеціалізованою психіатричною бригадою 14 (лікар ОСОБА_10) за рапортом поліції (рядовий поліції Владислав Агєєв), госпіталізовано ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 . Підстава для госпіталізації: погіршення психічного стану, психомоторне збудження, обумовлене загостренням параноїдної симптоматики.

Із анамнезу відомо: зі слів батька та пацієнта: психічний стан почав змінюватись близько 10 років тому, став «дивакуватим» у поведінці, батько відмічає, що звертало на себе увагу «гіпертрофоване відчуття власної важності». Поступово з`являлись інші зміни: казав, що «навколо нього люди якийсь не такі... розповсюджують про нього плітки», потім казав, що «його підслуховують, змінюють дані в телефоні», почав придавати особливе значення символам та числам. Близько 7-8 років тому почав явно висловлювати маячні ідеї переслідування, впливу, особливого значення. За допомогою до психіатра не звертався. Відомо, що батьки чинили спроби лікування пацієнта в приватному порядку, які пацієнт сприймав як «обмеження власних прав».

Останні 4 роки пацієнт відмічає, що «проти нього чиняться протиправні дії», « саме: «кримінальні організації бажають поневолити мене, використовувати мою працюю... ноу-хау комп`ютер та телефон нового покоління», «мене щоденно збирались принудити до педофілії та вбивства», «я відчуваю вплив, цих людей... дії відбуваються по сценарію... звуки, події за вікном... це домашнє психологічне насильство... принудження до сексуально-анального рабства». У травні 2023р. проходив стаціонарне лікування в приватній психіатричній клініці впродовж 5 місяців (документація відсутня). В вересні 2023р. зі слів батька, був виписаний зі значним покращенням, на фоні лікування маячна симптоматика повністю редукувалась, «він зрозумів, що все це було оманою». Після виписки приймав вдома підтримуюче лікування - адажио. Влітку 2024р. самостійно відмінив препарати через набір ваги. Поступово стан погіршувався. Пацієнт став підозрілим, порушився сон, знов почав висловлювати маячні ідеї. Останнім часом часто «виходить із себе»; кричить на батьків, лається нецензурною лексикою, погрожує близьким:

Напередодні госпіталізації батько пацієнта прийшов до сина та викликав поліцію зі швидкою допомогою через неадекватну поведінку. Згідно рапорту поліції відомо, що 25.12.2024р. пацієнт розтрощив меблі, стіни, двері в квартирі, де мешкає, його виявили з молотком в руках, пацієнт не впускав лікарів, чинив агресивні дії до працівників СПБ та поліції. Батько відмічає, що чув наступні висловлювання від пацієнта: «буду рубитись якщо вони до мене наблизяться». У супроводі поліції та батька бригадою ЕШМД №14 у зв`язку з психомоторним збудженням, проявами агресії до оточуючих, пацієнт доставлений до КНП ««ПСИХІАТРІЯ». Госпіталізований у примусовому порядку.

Добровільну згоду на огляд, госпіталізацію та лікування підписати відмовився.

26.12.2024 року о 11:00 оглянутий комісією лікарів - психіатрів (далі - консиліум) у складі: заступника директора ОСОБА_4 , завідуючого відділення №6 ОСОБА_5 , лікаря-психіатра ОСОБА_1 , у зв`язку з відмовою від стаціонарного лікування.

Згідно заключення консиліуму комісія встановила, що пацієнт ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , страждає на психічний розлад у вигляді: «Гострий поліморфний психотичний розлад з симптомами: шизофренії. Параноїдний синдром з психомоторним збудженням. F-23.1».

Посилаючись на те, що у зв`язку з категоричною відмовою пацієнта від стаціонарного лікування, який виявляє наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для себе та оточуючих, суїцидальну спробу в анамнезі, потребує госпіталізації до КНП «ПСИХІАТРІЯ» в примусовому порядку, зважаючи на те, що пацієнт в силу психічного стану вчиняє чи виявляє наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для оточуючих, внаслідок психічного розладу, що відповідно до статті 14 Закону України «Про психіатричну допомогу» є підставою для примусового лікування, заявник звернувся до суду з даною заявою.

В судовому засіданні представник заявника - лікар ОСОБА_1 підтримала заяву, обґрунтовуючи необхідність примусової госпіталізації ОСОБА_2 наявністю у пацієнта психічних розладів та відмовою від лікування. Пояснила, що діагноз ОСОБА_2 є попередній, адже для встановлення тяжкого психічного розладу необхідне тривале спостереження та дослідження хвороби в динаміці. Втім, документації про попереднє лікування не надано.

Батько ОСОБА_2 - ОСОБА_3 у судовому засіданні просив заяву задовольнити. Пояснив, що син проживає окремо в квартирі, належній його сестрі, яка наразі проживає за кордоном. Останні 7 років у сина спостерігаються психічні розлади. Батьками ОСОБА_2 у 2023 році було прийняте рішення пролікувати сина у приватній клініці. Після лікування спостерігалося покращення. Втім, син перестав приймати ліки та почав проявляти прояви агресії та неадекватної поведінки. У жовтні 2024 року ОСОБА_3 зателефонував сусід і попросив втихомирити сина ОСОБА_6 , адже той в квартирі зірвав петарду. В грудні 2024 року знову подзвонив сусід, вказуючи, що в квартирі ОСОБА_6 щось відбувається. Через декілька днів ОСОБА_3 приїхав до сина та побачив побиті меблі і розбиту шибку. Син поводився агресивно, тому батько викликав спеціалізовану психіатричну бригаду. Побачивши бригаду, син посунувся до стіни, але потім був заламаний працівниками «Психіатрії». Поводився агресивно, лежачи на підлозі, погрожував вбити молотком, тому бригада викликала поліцію. Погрози лунали також на адресу поліції. Вважає, що сина потрібно пролікувати примусово, адже він небезпечний для оточуючих і створює проблеми для сусідів.

На питання складу суду та прокурора, ОСОБА_3 повідомив, що син працює неофіційно вдома, сам себе забезпечував матеріально. В якому закладі лікувався у 2023 році повідомити відмовився, вказавши, що поміщення на лікування було спільною ініціативою ОСОБА_3 та матері ОСОБА_6 .

ОСОБА_2 в судовому засіданні заперечував проти задоволення заяви та примусової госпіталізації. Вважає, що підстав для примусового лікування не має, він не являється хворим, самостійно заробляє собі на життя. Був успішним в роботі, хоча навчання в університеті припинив. Дійсно в квартирі побив меблі, але ці меблі потрібно було замінити. Якби до нього в квартиру не увірвалися працівники «Психіатрії», то ніякого інциденту не було б. Стверджував, що мати та батько у 2023 році на 7 місяців поклали його в клініку, в якій лікувалися наркозалежні. Спочатку його тримали в відділенні інтенсивної терапії та постійно вводили препарати. Потім перевели на стаціонарне лікування та лікували як наркозалежних. Вважає, що батьки неправильно сприймають його роль у суспільстві, тому вдалися до таких методів. При цьому, він щотижня їздив до батьків в гості, вів нормальний спосіб життя.

Адвокат особи, відносно якої вирішується питання про примусову госпіталізацію ОСОБА_2 - ОСОБА_8 , щодо примусової госпіталізації не заперечувала, обґрунтовуючи свою позицію виключно тим, що ОСОБА_2 стверджував, що його примушують до інцесту з батьком, а поліція - «зрадники».

Прокурор у судовому засіданні просила відмовити у задоволенні заяви. Вказувала на те, що матеріалами справи тяжкий психічний розлад ОСОБА_2 не доводиться. Його поведінка в момент появи бригади «Психіатрії» була пропорційною обстановці. Більше питань виникає до батька, який прийшовши в гості до сина відразу викликав лікарів. Також незрозумілою є ситуація з лікуванням сина у 2023 році без надання будь-якої документації. На даний час доказів про те, що ОСОБА_2 становив небезпеку для себе чи для оточуючих, немає. Відтак, не заперечуючи наявність психічних розладів у ОСОБА_2 , звертала увагу учасників процесу на те, що примусове лікування є виключною мірою та передбачених ст. 14 Закону України «Про психіатричну допомогу» підстав не встановлено.

Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши надані матеріали, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення зазначеної заяви, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 6 ст. 284 Цивільного кодексу України, надання фізичній особі психіатричної допомоги здійснюється відповідно до закону.

Відповідно до ст. 14 Закону України «Про психіатричну допомогу» особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до закладу з надання психіатричної допомоги без її усвідомленої письмової згоди або без письмової згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона:

-вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або

-неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність.

Отже, для примусової госпіталізації особи до психіатричного закладу необхідна наявність одночасно таких умов:

-тяжкий психічний розлад;

-небезпека для самої особи чи оточуючих.

Частиною 2 ст. 27 Закону України «Про психіатричну допомогу» передбачено, що виключно компетенцією лікаря-психіатра або комісії лікарів-психіатрів є встановлення діагнозу психічного розладу, прийняття рішення про необхідність надання психіатричної допомоги в примусовому порядку або надання висновку для розгляду питання, пов`язаного з наданням психіатричної допомоги в примусовому порядку.

Згідно з ст.16 Закону України «Про психіатричну допомогу», особа, яку було госпіталізовано до психіатричного закладу за рішенням лікаря-психіатра на підставах, передбачених статтею 14 цього Закону, підлягає обов`язковому протягом 24 годин з часу госпіталізації огляду комісією лікарів-психіатрів психіатричного закладу для прийняття рішення про доцільність госпіталізації. У випадку, коли госпіталізація визнається недоцільною і особа не висловлює бажання залишитися в психіатричному закладі, ця особа підлягає негайній виписці. У випадках, коли госпіталізація особи до психіатричного закладу в примусовому порядку визнається доцільною, представник психіатричного закладу, в якому перебуває особа, протягом 24 годин направляє до суду за місцем знаходження психіатричного закладу заяву про госпіталізацію особи до психіатричного закладу в примусовому порядку на підставах, передбачених статтею 14 цього Закону. До заяви, в якій повинні бути викладені підстави госпіталізації особи до психіатричного закладу в примусовому порядку, передбачені статтею 14 цього Закону, додається висновок комісії лікарів-психіатрів, який містить обґрунтування про необхідність такої госпіталізації.

Згідно Рішення Конституційного Суду України від 01.06.2016 № 2-рп/2016, судовий контроль за госпіталізацією недієздатної особи до психіатричного закладу в порядку, передбаченому статтею 13 Закону України «Про психіатричну допомогу», є необхідною гарантією захисту прав і свобод, закріплених, зокрема, статтями 29, 55 Основного Закону України. Суд після незалежного і неупередженого розгляду питання щодо госпіталізації особи до психіатричного закладу має ухвалити рішення стосовно правомірності обмеження конституційного права такої особи на свободу та особисту недоторканість.

З матеріалів справи вбачається, що згідно Висновку консиліуму лікарів-психіатрів від 26.12.2024 пацієнт ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , страждає на психічний розлад у вигляді: «Гострий поліморфний психотичний розлад з симптомами: шизофренії. Параноїдний синдром з психомоторним збудженням. F-23.1».

З висновку консиліуму лікарів-психіатрів від 26.12.2024 не вбачається, що ОСОБА_2 встановлений діагноз, який би свідчив про наявність у нього тяжкого психічного розладу.

Саме по собі психічне захворювання не дає підстав для примусової госпіталізації, примусового лікування, обмеження конституційного права такої особи на свободу та особисту недоторканість.

Доказів про те, що за своїм психічним станом ОСОБА_2 являє собою небезпеку для себе та оточуючих, не встановлено.

У цьому контексті суд звертає увагу на ті обставини, що в заяві на ім`я директора КНП «Психіатрія» про примусову госпіталізацію сина, ОСОБА_3 зазначав, що син в розмові з батьком обіцяв розправитися з сусідами, які заважають йому спокійно жити. Під час візиту до сина 25.12.2024, син тримав молоток в руках і (мовою оригіналу) «словесно намекая на разборки со мной». Така поведінка сина змусила викликати бригаду.

Зі змісту самої заяви ОСОБА_3 не вбачається, що ОСОБА_2 вчиняв якісь дії насильницького характеру відносно свого батька чи сусідів. Висловлювання такого характеру ще не дають підстав для примусового лікування в умовах стаціонару.

Суд також приймає за основу пояснення батька ОСОБА_3 , що син поступився назад до стіни, коли до квартири увійшли працівники спеціалізованої психіатричної бригади, які потім «заламали» сина на підлозі. Агресії зі сторони ОСОБА_2 до візиту працівників «Психіатрії» не встановлено.

Суд вважає слушними зауваження прокурора про те, що ОСОБА_2 під час того як у його житлі з`явилися представники психіатричної бригади, які мали явну перевагу в фізичній силі та забезрушували ОСОБА_9 , міг викрикувати слова про те, що він завдають їм ударів. Втім, такі вигукування не свідчать про небезпеку ОСОБА_2 для оточуючих взагалі. Середньостатистична людина поводитиметься так же, якщо у квартиру увійдуть працівники «Психіатрії» і почнуть заламувати особу.

Враховуючи, що матеріалами справи не доведено наявність у ОСОБА_2 тяжкого психічного розладу, в результаті якого він неусвідомлено проявляв би небезпеку для оточуючих, або був неспроможний самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність; зважаючи на відсутність доказів про агресію до того, коли в квартиру увійшли працівники психіатричної бригади; беручи до уваги, що ОСОБА_2 працює та самостійно заробляє собі на життя; а також враховуючи те, що доказів про його лікування у 2023 році не надано, суд не вбачає підстав для задоволення заяви Комунального некомерційного підприємства «Клінічний заклад з надання психіатричної допомоги «Психіатрія» про госпіталізацію ОСОБА_2 .

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 280-282 ЦПК України, ст.ст. 14, 16 Закону України "Про психіатричну допомогу", -

У Х В А Л И В :

У задоволенні заяви Комунального некомерційного підприємства «Клінічний заклад з надання психіатричної допомоги «Психіатрія» про госпіталізацію ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у примусовому порядку - відмовити.

Судові витрати, пов`язані з розглядом справи, віднести на рахунок держави.

Рішення суду допустити до негайного виконання.

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення. Строк апеляційного оскарження може бути поновлено у відповідності до ч. 2 ст. 354 Цивільного процесуального кодексу України.

Оскарження рішення суду не зупиняє його виконання.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або про прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Суддя Т. В. Войтенко
ПрисяжніР.І. Медведєв О.С. Радзіловська