Житомирський апеляційний суд
Категорія 39 Доповідач Шевчук А. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 грудня 2024 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючої судді Шевчук А.М.,

суддів: Коломієць О.С., Павицької Т.М.

розглянувши в порядку письмового провадження (без повідомлення учасників справи) у м. Житомирі

цивільну справу №295/15877/20 за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по кредитному договору

за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк»

на рішення Богунського районного суду м.Житомира від 26 лютого 2021 року, яке ухвалене під головуванням судді Лєдньова Д.М. в м. Житомирі,

в с т а н о в и в:

У грудні 2020 року Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (надалі - АТ КБ «ПриватБанк» або банк) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 . Просило стягнути з відповідача заборгованість станом на 15 листопада 2020 року за кредитним договором про надання банківських послуг від 07 травня 2008 року №б/н в сумі 32 773,20 грн, яка складається із: заборгованості за поточним тілом кредиту - 17 284,13 грн; заборгованості за простроченим тілом кредиту - 9 367,81 грн; заборгованості за нарахованими процентами - 1 406,68 грн та заборгованості за простроченими процентами - 4 714,58 грн.

Свої вимоги обґрунтовувало тим, що з метою отримання банківських послуг ОСОБА_1 підписав заяву від 07 травня 2008 року №б/н. При підписанні підтвердив свою згоду на те, що заява разом із «Пам`яткою клієнта», «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Тарифами Банку» складає між ним та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. У заяві визначений кредитний ліміт у сумі 250 грн та базова процентна ставка 3% на місяць. Банком був встановлений кредитний ліміт у розмірі, що зазначений у довідці про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, який в подальшому збільшився до 34 000 грн. Банк свої зобов`язання виконав у повному обсязі, а відповідач своїх зобов`язань щодо своєчасного повернення кредиту та сплати процентів належним чином не виконує, у зв`язку з чим утворилася вказана вище заборгованість.

Рішенням Богунського районного суду м.Житомира від 26 лютого 2021 року позов задоволений частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» станом на 15 листопада 2020 року заборгованість за кредитним договором від 07 травня 2008 року в сумі 26 651,94 грн. Вирішено питання судового збору.

Не погодившись частково із рішенням суду першої інстанції, позивач АТ КБ «ПриватБанк» подало апеляційну скаргу. Посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення в частині відмови у стягненні заборгованості за нарахованими та простроченими процентами скасувати та ухвалити в цій частині нове, яким позов задовольнити у повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги аргументовані тим, що відповідач особистим підписом в заяві від 07 травня 2008 року засвідчив свою згоду з Умовами та правилами надання банківських послуг та те, що разом вони складають договір про надання банківських послуг. Наполягає на тому, що укладений між сторонами кредитний договір є по суті договором приєднання, тобто в даному випадку зміст кредитного договору зафіксовано в декількох документах: в заяві позичальника та Умовах і правилах надання банківських послуг. Під час відкриття карткового рахунку та встановлення кредитного ліміту відповідача було належним чином ознайомлено з умовами кредитування та тарифами банку, що підтверджується особистим підписом на заяві. Крім того, заява містить узгоджену сторонами процентну ставку за користування кредитом, строки та порядок внесення коштів на погашення заборгованості за кредитним договором, що безпосередньо зазначено у тексті вказаного документа та посвідчено підписом позичальника. Сторонами були досягнуті всі істотні умови договору, але суд першої інстанції безпідставно вважав стягнення заборгованості за процентами необґрунтованим, оскільки нібито не встановлено умовами договору.

Відзиву на апеляційну скаргу не надходило. За змістом частини третьої ст.360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Виходячи із принципу диспозитивності цивільного судочинства, апеляційний суд не перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в частині задоволених вимог, тобто в частині стягнення на користь банку заборгованості за тілом кредиту в сумі 26 651,94 грн.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в оскарженій частині, тобто в частині відмови у стягненні заборгованості за процентами, відповідно до положень ст.367 ЦПК України, колегія суддів апеляційного суду доходить висновку, що апеляційна скарга не може бути задоволеною з наступних підстав.

Відповідно до частин першої та другої ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом ст.ст.626,628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою ст.638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до частини першої ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша ст.1048 ЦК України).

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст.1055 ЦК України).

Згідно з частиною першою ст.633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, окрім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом ст.634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків при застосуванні конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку - АТ КБ «ПриватБанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому, з огляду на зміст ст.ст.633,634 ЦК України, можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Визначальним є додержання письмової форми договору.

Із матеріалів справи вбачається та судом установлено, що 07 травня 2008 року між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 укладений договір про надання банківських послуг, шляхом підписання заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг (а.с.16)

У заяві зазначено про те, що клієнт згоден із тим, що дана заява разом із «Пам`яткою клієнта», «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Тарифами Банку», складає між ним та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. ОСОБА_1 ознайомився з договором про надання банківських послуг, примірник якого надано йому у письмовому вигляді і згоден з його умовами. Відповідач не заперечив про інформування його про стан платіжної картки за допомогою електронної пошти або смс повідомлення. Щодо подальшого самостійного ознайомлення з послідуючими редакціями Умов та Правил надання банківських послуг та Тарифів банку, зазначена заява такого змісту не містить.

Крім того у заяві зазначено, що у разі порушення позичальником термінів платежів за будь-яким із грошових зобов`язань, передбачених цим договором більше ніж на 120 днів, банк змушений буде звернутися до суду, а позичальник зобов`язаний сплатити банку штраф у розмірі 250 грн + 5% від суми позову.

Із підписаної сторонами заяви від 07 травня 2008 року вбачається погоджена базова процентна ставка 3% на місяць на залишок заборгованості, кредитний ліміт у сумі 250 грн та кредитка «Універсальна «30 днів пільгового періоду».

Надані позивачем Умови та правила надання банківських послуг підпису відповідача не містять (а.с.17-22). Отже, матеріали справи не містять підтверджень, що саме Умови і правила надання банківських послуг, на які посилається банк, відповідач розумів та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву. Такі висновки відповідають правовій позиції, викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року в справі №342/180/17, від якої наразі не відступлено.

У матеріалах справи міститься довідка про надання відповідачу таких кредитних карток: НОМЕР_6 - дата відкриття 22 квітня 2008 року, термін дії 04/12; № НОМЕР_1 - дата відкриття 14 листопада 2008 року, термін дії 04/12; № НОМЕР_2 - дата відкриття 12 червня 2012 року, термін дії 11/15; № НОМЕР_3 - дата відкриття 19 січня 2016 року, термін дії 01/20; № НОМЕР_4 - дата відкриття 20 липня 2019 року, термін дії 06/23 (а.с.15).

Із довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки оформленої на ОСОБА_1 убачається, що за картковим рахунком № НОМЕР_5 - 07 травня 2008 року встановлений кредитний ліміт у розмірі 250 грн, в подальшому максимальний розмір якого становив 34 000 грн та 07 вересня 2020 року знижений до 0,00 грн (а.с.14).

Згідно з наданими банком розрахунками, за відповідачем рахується заборгованість за договором про надання банківських послуг від 07 травня 2008 року станом на 15 листопада 2020 року в сумі 32 773,20 грн, яка складається із: заборгованості за поточним тілом кредиту - 17 284,13 грн; заборгованості за простроченим тілом кредиту - 9 367,81 грн; заборгованості за нарахованими процентами - 1 406,68 грн та заборгованості за простроченими процентами - 4 714,58 грн (а.с.3-13).

Із виписки про рух коштів вбачається, що відповідач користувався кредитною карткою, знімав та поповнював готівку, тобто реалізував своє право на користування кредитним лімітом (а.с.37-51).

Разом із тим, матеріали справи не містять та позивачем не доведені підстави вважати, що сторони досягли у письмовому вигляді згоди про наявність у кредитора права на зміну в односторонньому порядку базової процентної ставки, встановлення процентної ставки при порушенні умов кредитування на прострочений кредит та самостійне списання відповідних процентів і пені.

Водночас у матеріалах справи відсутні докази погодження із відповідачем у письмовому вигляді підвищення базової процентної ставки за користування кредитом із 3% до 3,5%,3,6% у місяць, а також пені, незважаючи на те, що такі платежі проведені банком, що підтверджується випискою про рух коштів, а у розрахунку заборгованості, тобто при нарахуванні заборгованості, банком також безпідставно використана процентна ставка на рівні 7,20% у місяць або 86,40% річних у разі порушення умов кредитування, хоча у заяві сторонами не досягнуті домовленості і з приводу підстав для стягнення банком процентів за порушення умов кредитування та пені.

Отже, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що при укладенні договору із ОСОБА_1 банк не надав доказів на підтвердження погодження умов договору щодо розміру та сплати процентів, які просить стягнути банк у судовому порядку.

Відповідач вносив кошти на погашення заборгованості та при правильному їх розподілі заборгованості з процентів не існує.

Підсумовуючи викладене вище, доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції стосовно відсутності заборгованості з нарахованих та прострочених процентів не спростовують. Рішення суду в оскарженій частині ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому залишається без змін, що відповідає приписам ст.375 ЦПК України.

Відповідно до положень ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до п.2 частини третьої ст.389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах не підлягають касаційному оскарженню. Малозначними є справи, у яких ціна позову не перевищує тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п.1 частини шостої ст.19 ЦПК України). Дана справа є малозначною в силу вимог закону.

Керуючись ст.ст.367-368,374-375,381-382,384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» залишити без задоволення.

Рішення Богунського районного суду м.Житомира від 26 лютого 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Головуюча Судді: