справа № 361/5126/24
провадження № 2/361/3990/24
РІШЕННЯ

Іменем України

11 листопада 2024 року м. Бровари

Броварський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого-судді Дутчака І.М.,
за участю секретаря Лебідя В.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договорами позики,

в с т а н о в и в :

У травні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, у якому просив стягнути на його користь з ОСОБА_2 заборгованість за договорами позики від 21 грудня 2022 року та 14 березня 2024 року в загальному розмірі 92000 доларів США.

В обґрунтування позову вказував на те, що 21 грудня 2022 року між ним, ОСОБА_1 (далі - Позикодавець), і відповідачем ОСОБА_2 (далі - Позичальник) був укладений договір позики, за умовами якого остання отримала від нього в борг 42000 доларів США, строком повернення до 23 грудня 2022 року. На підтвердження укладення сторонами цього договору позики та його умов того ж дня ОСОБА_2 надала йому розписку про отримання нею даної суми грошових коштів.

У подальшому, користуючись його (позивача) довірою, посилаючись на певні життєві обставини, на прохання ОСОБА_2 між ними 14 березня 2024 року був укладений ще один договір позики, за умовами якого відповідач отримала від нього у борг ще 50000 доларів США, строком повернення суми цих грошових коштів до 26 березня 2024 року. На підтвердження укладення сторонами договору позики та його умов того ж дня відповідач надала йому ще одну написану розписку про отримання нею цієї суми грошових коштів.

Однак, за закінченням вказаних у розписках строків та по даний час ОСОБА_2 своїх боргових зобов`язань перед ним не виконала, отримані нею в борг зазначені суми грошових коштів йому не повернула, його неодноразові вимоги щодо виконання нею взятих зобов`язань відповідач ігнорує, тому він змушений був звернутися до суду з цим позовом.

Представник позивача ОСОБА_1 адвокат Харін М.Б. у судовому засіданні позов підтримав, просив суд задовольнити заявлені позовні вимоги повністю, посилаючись на те, що відповідач ОСОБА_2 ухиляється від виконання взятих на себе зобов`язань за договорами позики грошей від 21 грудня 2022 року і 14 березня 2024 року та повернення ОСОБА_1 отриманих нею в борг грошових коштів у загальному розмірі 92000 доларів США.

Відповідач ОСОБА_2 у судовому засіданні позов визнала повністю, не заперечувала факту отримання нею в борг від позивача ОСОБА_1 грошових коштів у загальному розмірі 92000 доларів США за укладеними ними 21 грудня 2022 року та 14 березня 2024 року двома договорами позики. Також пояснила суду, що суми позики в розмірі 42000 доларів США та 50000 доларів США у визначені розписками строки ОСОБА_1 вона не повернула, проте від виконання своїх зобов`язань у подальшому не відмовляється.

За змістом ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 49 ЦПК України відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу.

Згідно із ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

З`ясувавши позицію сторін, дослідивши матеріали справи, враховуючи, що визнання відповідачем позову закону не суперечить, прав, свобод чи інтересів інших осіб не порушує, суд вважає можливим ухвалити рішення про задоволення позову з наступних підстав.

За змістом ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Суд встановив, що 21 грудня 2022 року між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_2 був укладений договір позики, за умовами якого відповідач отримала від позивача в борг грошові кошти в іноземній валюті в розмірі 42000 доларів США. Отриману в борг суму позики Позичальник зобов`язувалася повернути Позикодавцю у строк до 23 грудня 2022 року, проте цих своїх зобов`язань вона не виконала.

14 березня 2024 року сторонами укладено ще один договір позики грошей, за умовами якого відповідач ОСОБА_2 отримала від позивача ОСОБА_1 у борг кошти в іноземній валюті в розмірі 50000 доларів США, які зобов`язувалася повернути Позикодавцеві в строк до 26 березня 2024 року, однак отримані в борг грошові кошти позивачу вона не повернула.

На підтвердження укладення сторонами договорів позики та його умов ОСОБА_2 надала ОСОБА_1 написані особисто дві розписки про отримання нею 21 грудня 2022 року та 14 березня 2024 року в борг грошових коштів в іноземній валюті в розмірі 42000 доларів США та 50000 доларів США відповідно, які відповідач зобов`язувалася повернути позивачу в указані в розписках строки до 23 грудня 2022 року та 26 березня 2024 року.

Однак, відповідач ОСОБА_2 належним чином своїх зобов`язань за зазначеними вище двома договорами позики належним чином не виконала, отримані в борг суми грошових коштів у загальному розмірі 92000 доларів США позивачу ОСОБА_1 вона не повернула.

На неодноразові звернення ОСОБА_1 до ОСОБА_2 щодо повернення отриманих сум позики, відповідач не реагує, що змусило позивача звернутися за захистом своїх порушених прав до суду.

Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 202 ЦК України).

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом ч. ч. 1, 2 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є одностороннім, якщо одна сторона бере на себе обов`язок перед другою стороною вчинити певні дії або утриматися від них, а друга сторона наділяється лише правом вимоги, без виникнення зустрічного обов`язку щодо першої сторони.

У ч. 1 ст. 627 ЦК України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно із ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії (ч. 2 ст. 640 ЦК України).

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Тлумачення ст. ст. 207, 1046, 1047 ЦК України свідчить про те, що по своїй суті розписка про отримання в борг грошових коштів є письмовим документом, який боржник (позичальник) видає кредитору (позикодавцю) за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання ним від кредитора певної грошової суми або речей із зобов`язанням їх повернення у визначений цим документом строк.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеної у постанові від 18 вересня 2013 року у справі № 6-63цс13, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

Аналогічні правові позиції Верховний Суд України виклав у постановах від 11 листопада 2015 року у справі № 6-1967цс15 та від 18 січня 2017 року у справі № 6-2789цс16.

Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 16 січня 2019 року у справі № 464/3790/16-ц викладено правовий висновок та зазначено, що за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона - позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона - позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів - робити відповідні правові висновки.

Згідно із ч. ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.

За змістом ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

У ч. 1 ст. 526 ЦК України закріплено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

За змістом ч. ч. 1, 2, 3 ст. 545 ЦК України кредитор, прийнявши виконання зобов`язання, повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку.

У ст. 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно із ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Відповідно до абз. 1 ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

У ч. 1 ст. 99 Конституції України встановлено, що грошовою одиницею України є гривня.

При цьому Основний Закон України заборони щодо можливості використання в Україні грошових одиниць іноземних держав не встановлює.

За змістом ч. 1 ст. 192, ч. 1 ст. 524, ч. 1 ст. 533 ЦК України законним платіжним засобом на всій території України є грошова одиниця України - гривня. Грошове зобов`язання має бути виражене та виконане у грошовій одиниці України - гривні.

Відповідно до ч. 2 ст. 192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

Тлумачення абз. 1 ч. 1 ст. 1046, абз. 1 ч. 1 ст. 1049 ЦК України дозволяє стверджувати, що законодавцем не забороняється стягнення боргу за договором позики в іноземній валюті. Більш того, цивільним законодавством на позичальника покладається обов`язок повернути те, що він отримав на підставі договору позики.

Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 23 січня 2019 року у справі № 355/385/17 зазначив, що реальним (від латинського res - річ) вважається договір, що є укладеним з моменту передачі речі або вчинення іншої дії. Для укладення реального договору необхідна наявність двох юридичних фактів: а) домовленість між його сторонами стосовно істотних умов договору; б) передача речі однією стороною іншій стороні або вчинення іншої дії.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 січня 2019 року у справі № 464/3790/16-ц зазначила, що за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона - позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона - позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі № 723/304/16-ц вказано, що за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів - робити відповідні правові висновки.

Згідно із ч. 4 ст. 263 ЦПК України передбачено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Судом встановлено, що за умовами укладених сторонами двох договорів позики грошей від 21 грудня 2022 року та 14 березня 2024 року відповідач ОСОБА_2 отримала в борг від позивача ОСОБА_1 грошові кошти в іноземній валюті в загальному розмірі 92000 доларів США, які зобов`язувалася повернути у визначені цими договорами строки, проте взятих на себе зобов`язань ОСОБА_2 не виконала, грошові кошти у вказаній вище сумі ОСОБА_1 вона не повернула, що підтверджується наявними у позивача оригіналами двох написаних особисто відповідачем розписок про отримання в борг грошових коштів в іноземній валюті в загальному розмірі 92000 доларів США.

Укладення та виконання договірних зобов`язань за договором позики в іноземній валюті чинному законодавству України не суперечить.

Оцінивши дослідженні у судовому засіданні докази в їх сукупності, враховуючи, що відповідач ОСОБА_2 своїх зобов`язань за двома договорами позики від 21 грудня 2022 року та 14 березня 2024 року, укладеними сторонами у формі розписок, не виконала, грошові кошти позивачу ОСОБА_1 у визначені розписками строки вона не повернула, позовні вимоги визнала повністю, суд дійшов висновку, що позов ОСОБА_1 про стягнення з ОСОБА_2 суми боргу в загальному розмірі 92000 доларів США є обґрунтованим та підлягає задоволенню.

Також відповідно до вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений при подачі до суду позову судовий збір у розмірі 15140 грн.

На підставі викладеного вище, керуючись ст. ст. 4, 5, 12, 13, 49, 64, 76, 77, 81, 89, 141, 206, 259, 263 - 265 ЦПК України, суд

у х в а л и в :

Позов задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , заборгованість за договорами позики від 21 грудня 2022 року та 14 березня 2024 року в загальному розмірі 92000 (дев`яносто дві тисячі) доларів США та судовий збір у розмірі 15140 (п`ятнадцять тисяч сто сорок) грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасники справи, які не були присутні у судовому засіданні під час ухвалення судового рішення, мають право подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Дутчак І. М.