Справа № 186/1596/23
Номер провадження № 2/0186/66/24
ЗАОЧНЕ РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
11 січня 2024 року м. Першотравенськ.
Першотравенський міський суд Дніпропетровської області в складі:
головуючого - судді Янжули С.А.,
при секретарі - Лиман Н.П.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Прайм Альянс» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет застави,
24 жовтня 2023 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Прайм Альянс» звернулося до суду з позовом про звернення стягнення на предмет застави до ОСОБА_1 .
Відповідач припинив виконувати свої зобов`язання за кредитним договором.
У зв`язку із невиконанням відповідачем своїх зобов`язань за вказаним кредитним договором, ТОВ "ФК "Прайм Альянс" звернулося до Біловодського районного суду Луганської області з позовом до відповідача про звернення стягнення на предмет застави - вищезазначений транспортний засіб, однак рішення не було ухвалене через повномасштабне вторгнення РФ на територію України.
Таким чином, на даний час усі права кредитора за вказаним кредитним договором належать позивачу.
У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань за вказаним кредитним договором за ним утворилася заборгованість у розмірі 130 825,77 гривень.
У відповідності до ст.625 ЦК України, відповідач зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням 3% річних, що становить 10 715 гривень, та, з урахуванням індексу інфляції, що становить 25 908,09 гривень.
Загальна сума боргу становить 167 448,86 гривень, яка складається із загальної заборгованості за кредитом 115 271,15 гривень (тіло кредиту), 15 554,62 гривень - відсотки, індекс інфляції та 3% річних, відповідно до ст.625 ЦК України, що станом на 23 лютого 2023 року становить 36 623,09 гривень.
У судове засідання представник позивача не з`явився, надав заяву про розгляд справи в його відсутність, позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просить суд їх задовільнити, не заперечує проти розгляду справи у заочному порядку.
Відповідач у судове засідання не з`явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлений належним чином через оголошення на офіційному веб-сайті "Судова влада України" за зареєстрованим місцем проживання, відзив на позовну заяву не надав, причини неявки суду не повідомив, заяви про розгляд справи в його відсутність не надходило.
Згідно ст.280 ЦПК у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідач припинив виконувати свої зобов`язання за кредитним договором.
У зв`язку із невиконанням відповідачем своїх зобов`язань за вказаним кредитним договором, ТОВ "ФК "Прайм Альянс" звернулося до Біловодського районного суду Луганської області з позовом до відповідача про звернення стягнення на предмет застави - вищезазначений транспортний засіб, однак рішення не було ухвалене через повномасштабне вторгнення РФ на територію України.
Таким чином, на даний час усі права кредитора за вказаним кредитним договором належать позивачу.
У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань за вказаним кредитним договором за ним утворилася заборгованість у розмірі 130 825,77 гривень.
У відповідності до ст.625 ЦК України, відповідач зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням 3% річних, що становить 10 715 гривень, та, з урахуванням індексу інфляції, що становить 25 908,09 гривень.
Загальна сума боргу становить 167 448,86 гривень, яка складається із загальної заборгованості за кредитом 115 271,15 гривень (тіло кредиту), 15 554,62 гривень - відсотки, індекс інфляції та 3% річних, відповідно до ст.625 ЦК України, що станом на 23 лютого 2023 року становить 36 623,09 гривень.
Згідно п.1 ч.1 ст.512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
У відповідність до ч.1 ст.514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Як вбачається з матеріалів справи, в обґрунтування заявлених вимог ТОВ «Фінансова компанія «Прайм Альянс» надано розрахунок заборгованості, яка склалась у позичальника ОСОБА_1 за кредитним договором та станом на 23 лютого 2023 року становить 167 448,86 гривень.
Відповідно до ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України.
Статтею 1049 ЦК України зазначено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, встановлені договором.
Відповідно до ст.1054 ЦК України по кредитному договору банк зобов`язується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах передбачених договором, а позичальник зобов`язаний повернути кредит та сплатити відсотки.
Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у статті 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу (частина друга статті 1050 ЦК України).
Згідно до ст.611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Відповідно до ч.1 ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
Згідно ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Відповідно до ст. 16 ЦК України, однією з форм судового захисту цивільних прав та інтересів є примусове виконання обов`язку в натурі.
Згідно із ст. 1 Закону України «Про заставу» та ст. 572 ЦК України застава є способом забезпечення зобов`язань, у силу застави кредитор (заставодержатель) має право в разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).
Згідно із ст. 4 Закону, предметом застави можуть бути майно та майнові права. Предметом застави може бути майно, яке відповідно до законодавства України може бути відчужено заставодавцем та на яке може бути звернено стягнення.
Згідно із ст.11 ЗУ « Про заставу », заставодавцем при заставі майна може бути його власник, який має право відчужувати заставлене майно на підставах, передбачених законом, а також особа, якій власнику встановленому порядку передав майно і право застави на це майно.
Згідно із ст. 19 Закону України «Про заставу» за рахунок заставленого майна заставодержатель має право задовольнити свої вимоги в повному обсязі, що визначаються на момент фактичного задоволення, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов`язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано.
Відповідно до ч. 1 ст. 20 Закону України «Про заставу» заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов`язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором. Звернення стягнення на заставлене майно здійснюється за рішенням суду або третейського суду, на підставі виконавчого напису нотаріуса, якщо інше не передбачене законом або договором застави.
Згідно із ч. 1 ст. 589 ЦК України в разі невиконання зобов`язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави.
Згідно із ч. 1, 2 ст. 590 ЦК України звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобов`язання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом.
В порушення умов кредитного договору відповідач зобов`язання належним чином не виконав, у зв`язку з чим у нього виникла заборгованість у вищезазначеному розмірі.
У листі Верховного суду України від 01 липня 2014 року Аналіз практики застосування ст.625 Цивільного кодексу України в цивільному судочинстві зазначено, що неустойка має подвійну правову природу. До настання строку виконання зобов`язання неустойка є способом його забезпечення, а в разі невиконання зобов`язання перетворюється на відповідальність, яка спрямована на компенсацію негативних для кредитора наслідків порушення зобов`язання боржником.
Водночас формулювання ст. 625 ЦК України, коли нарахування процентів тісно пов`язується із застосуванням індексу інфляції, орієнтує на компенсаційний, а не штрафний характер відповідних процентів. За змістом ч. 2 ст. 625 ЦК України нарахування інфляційних витрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові (постанови Верховного Суду України від 6 червня 2012 року у справі № 6-49цс12, від 24 жовтня 2011 року у справі № 6-38цс11). Отже, проценти, передбачені ст. 625 ЦК України, не є штрафними санкціями (неустойко, пенею) (постанова Верховного Суду України від 17 жовтня 2011 р. у справі №6-42цс11).
Згідно із ст.638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Згідно із ст.628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Таким чином, між сторонами укладено договір позики і договір застави, при цьому сторони досягли згоди за всіма основними його умовами: щодо сторін договору, предмету договору і його правової природи, суми позики, строку повернення, і надали договору необхідну письмову форму.
Згідно із п. 5.2.4. Кредитного договору, у випадку порушення Позичальником своїх зобов`язань за цим Договором Банк має право без отримання додаткової письмової згоди Позичальника за власним вибором здійснити будь-які дії, направлені на виконання зобов`язань Позичальника за цим Договором, у тому числі звернути стягнення на заставне майно за Договорами забезпечення у будь-який спосіб та/або одержати відшкодування з майна Позичальника, та/або звернутися до поручителів/майнових поручителів/гарантів та/або звернутися до колекторського агентства, відповідно до вимог чині законодавства України та умов Договорів забезпечення.
Згідно із ч. 1 ст.24 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження здійснюється на підставі рішення суду в порядку, встановленому законом, або в позасудовому порядку згідно із цим Законом.
Відповідно до ст.25 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження в рішенні суду зазначаються спосіб реалізації предмета застави.
Згідно із ст.26 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» обтяжувач має право на власний розсуд обрати один із позасудових способів звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження як передача рухомого майна, що с предметом забезпечувального обтяження, у власність обтяжувача в рахунок виконання забезпеченого обтяженням зобов`язання в порядку, встановленому Законом.
Статтею ст.28 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» передбачено, що якщо протягом 30 днів з моменту реєстрації в Державному реєстрі відомостей про звернення на предмет забезпечувального обтяження зобов`язання боржника, виконання якого забезпечене обтяженням, залишається невиконаним і в разі, якщо предмет забезпечувального обтяження знаходиться у володінні боржника, останній зобов`язаний на вимогу обтяжувача негайно передати предмет обтяження у володіння обтяжувача. До закінчення процедури звернення стягнення обтяжувач зобов`язаний вживати заходи щодо збереження відповідного рухомого майна згідно вимогами, встановленими статтею 8 Закону.
Аналіз наведених норм дає підстави для висновку про те, що актами цивільного законодавства України надано право сторонам договору самим обирати спосіб та порядок врегулювання спірних питань щодо виконання умов договору, зокрема заставодержатель має право на власний розсуд обрати спосіб звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, у тому числі й продаж обтяжувачем предмета забезпечувального обтяження шляхом укладення договору купівлі-продажу з іншою особою-покупцем або на публічних торгах.
Зазначена правова позиція викладена Верховний Суд України у своїй постанові у справі № 6-10цс13 від 06 березня 2013 року.
З огляду на викладене, враховуючи, що термін виконання зобов`язань по кредитному договору було встановлено до 17 жовтня 2020 року, а зобов`язання відповідачем не виконано, у позивача виникло право на звернення стягнення на предмет застави, а тому позов підлягає задоволенню повністю.
Оскільки, на день розгляду справи, з боку відповідача не надано доказів про виконання свого обов`язку в частині сплати заборгованості за договором кредиту, суд вважає, що позов є обґрунтованим, обставини, викладені в ньому, знайшли своє підтвердження в ході розгляду справи, а тому він підлягає задоволенню в повному обсязі.
Відповідно до ст. 16 Цивільного кодексу України, одним із способів захисту судом цивільних прав та інтересів є примусове виконання зобов`язання в натурі. Примусове виконання зобов`язання в натурі, - це спосіб захисту, який випливає з загального принципу повного і належного виконання зобов`язання та полягає в зобов`язанні здійснити дію, або утриматися від її здійснення, незалежно від застосування до боржника інших заходів впливу.
Виходячи з наведеного, суд, дослідивши матеріали справи, законодавство, що регулює дані правовідносини, дійшов до висновку, що позовні вимоги ТОВ "ФК "Прайм Альянс" до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет застави обґрунтовані і підлягають задоволенню.
На підставі ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне документально підтверджені витрати позивача на сплату судових витрат у розмірі 2 684 гривень покласти на відповідача ОСОБА_1 .
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 12, 13, 128, 131, 133, 141, 259, 264, 265, 268, 280-283 ЦПК України, ст. ст. 525, 526, 543, 590, 1054 ЦК України, -суд
Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Прайм Альянс" до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет застави - задовільнити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Прайм Альянс" судовий збір в розмірі 2 684 (двох тисяч шестиста вісімдесяти чотирьох) гривень.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Суддя: С.А.Янжула.