Провадження №2/369/7453/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.11.2024 року м. Київ

Києво-Святошинський районний суд Київської області у складі:

Головуючого судді: Скрипник О.Г.

Секретарі: Масан В.О.

Представника відповідача: Дяченко І.В.

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про виселення,

встановив:

В провадженні Києво-Святошинського районного суду Київської області перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про виселення.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 11 вересня 2024 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, підготовче судове засідання призначене до розгляду на 09 жовтня 2024 року об 11 год 00 хв приміщенні Києво-Святошинського районного суду Київської області.

В підготовче судове засідання, призначене до розгляду на 09.10.2024 року позивач та відповідач не з`явилися, про день та час розгляду справи повідомлялися належним чином.

В судовому засіданні представник позивача за довіреністю ОСОБА_3 просив провести підготовче судове засідання у відсутністю відповідача.

Суд роз`яснив ОСОБА_3 право бути представником за довіреністю лише у малозначних спорах. У зв`язку з неявкою сторін, підготовче судове засідання відкладено на 26.11.2024 року на 12-00 год.

У підготовче судове засідання, призначене до розгляду на 26.11.2024 року позивач не з`явився, про день та час розгляду справи був належним чином повідомлений.

Представник відповідача просив проводити підготовче судове засідання у відсутності позивача.

До Києво-Святошинського районного суду Київської області від ОСОБА_3 надійшла заява про допуск до участі в розгляді справи, як представника за довіреністю ОСОБА_1 у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про виселення.

Заслухавши думку представника відповідача, дослідивши клопотання ОСОБА_3 , матеріали цивільної справи, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до положень ст. 59 Конституції України кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Статтею 15 ЦПК України визначено, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Статтею 131-2 Конституції України передбачено, що незалежність адвокатури гарантується.

Представником у суді може бути адвокат або законний представник (ч. 1 ст. 60ПК України). Частиною 4 статті 60 ГПК України встановлено, що повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність".

Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: договір про надання правової допомоги; довіреність; ордер; доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги ( ст.26 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність")

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ) виходить з того, що реалізуючи п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. З приводу цього прецедентним є рішення ЄСПЛ у справах «Осман проти Сполученого королівства» від 28 жовтня 1998 року та «Круз проти Польщі» від 19 червня 2001 року. У вказаних рішеннях зазначено, що право на суд не є абсолютним; воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує врегулюванню з боку держави.

Водночас частиною четвертою зазначеної статті встановлено, що законом можуть бути визначені винятки щодо представництва в суді у трудових спорах, спорах щодо захисту соціальних прав, щодо виборів та референдумів, у малозначних спорах, а також стосовно представництва малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена.

Частиною 2 ст. 60 ЦПК України ЦПК України регламентовано, що при розгляді справ у малозначних спорах (малозначні справи) представником може бути особа, яка досягла вісімнадцяти років, має цивільну процесуальну дієздатність, за винятком осіб, визначених статтею 61 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 6 ст. 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є:

1) справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб;

2) справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до позиції Верховного Суду (постанова від 27.12.2018 року по справі №589/3937/17) суд вправі відносити справу до категорії малозначних на будь-якій стадії її розгляду; справа може бути визнана малозначною лише за постановлення ухвали суду про віднесення її до категорії малозначних; справа не може бути малозначною в силу закону, якщо серед позовних вимог наявні вимоги немайнового характеру.

Так, якщо позов містить хоча б одну немайнову вимогу то справа за його розглядом не є малозначною, поки суд не винесе ухвалу про віднесення справи до категорії малозначних.

Отже справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про виселення, не є малозначною справою, оскільки позивач позивачем заявлена вимога про виселення з житла.

Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що ОСОБА_3 , як представник позивача за довіреністю не є особою, яка може здійснювати представництво його інтересів, оскільки ця цивільна справа відповідно до п.2 ч.6 ст. 19 ЦПК України не визнана судом малозначною і розглядається в загальному позовному провадженні.

Таким чином, представником позивача у цій справі може бути виключно адвокат.

Документами, що підтверджують повноваження адвоката як представника є довіреність або ордер, виданий відповідно до Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» (ч.4 ст. 62 ЦКП України).

Станом на час розгляду справи суду не надано доказів про наявність у ОСОБА_3 статусу адвоката та не підтверджені його повноваження як адвоката.

Зазначені положення не суперечать конституційній нормі щодо права особи на отримання професійної правничої допомоги. Законодавче закріплення доручення саме адвокатам представництва інтересів особи у справах, які не відносяться до категорії малозначних, внаслідок складності та істотності правових наслідків, покликане забезпечити дотримання прав та інтересів особи, їх належний захист та виконання завдань цивільного судочинства.

Оскільки ОСОБА_3 не надав належних документів в підтвердження повноважень, як адвоката, суд вважає, що він не може бути допущений судом до участі в розгляді справи як представник позивача ОСОБА_1 .

Враховуючи викладене, суд вважає за необхідне відкласти підготовче засідання з метою надіслання позивачу та відповідачу копії ухвали про відмову у допуску Пронози Я.І., як представника позивача у даній справі, а також надати позивачу можливість реалізувати належне йому право на професійну правничу допомогу.

На підставі викладеного, ст. 131-2 Конституції України, , ст.ст. 19, 59 ЦПК України, суд, -

постановив:

Відмовити у допуску ОСОБА_3 до участі в розгляді справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про виселення, у якості представника позивача за довіреністю Сокольника Данила Михайловича.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: Скрипник О.Г.