Виноградівський районний суд Закарпатської області
___________________________________________________________________________________________________ Справа № 299/7885/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10.01.2024 м. Виноградів

Виноградівський районний суд Закарпатської області в особі головуючого - судді Леньо В.В., при секретарі - Казимірська Н.В., за участі заявника ОСОБА_1 , заінтересованої особи - ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Виноградів цивільну справу за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення, заінтересована особа ОСОБА_2 ,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, а саме: факт перебування на утриманні ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) трьох дітей віком до 18 років, а саме: ОСОБА_3 (2009 р.н.), ОСОБА_4 (2013 р.н.) та ОСОБА_5 (2018 р.н.).

Заявлені вимоги мотивував тим, що 28 вересня 2017 року між ним та ОСОБА_6 було зареєстровано шлюб та складено відповідний актовий запис №206, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_2 , виданим Заводським районним у місті Запоріжжі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області від 28 вересня 2017 року. У зв`язку з одруженням прізвище ОСОБА_6 змінено на « ОСОБА_7 ».

Від попереднього шлюбу у ОСОБА_2 є двоє дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_3 , виданим Заводським відділом реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції від 17 вересня 2009 року та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_4 , виданим Заводським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції від 08 жовтня 2013 року.

Після розірвання попереднього шлюбу ОСОБА_2 вимоги щодо сплати аліментів не пред`являлося, біологічний батько дітей - ОСОБА_8 , участі у забезпеченні, вихованні та утриманні дітей не приймав та не приймає.

З липня 2016 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 фактично проживали разом у цивільному шлюбі, а Заявник здійснював повне утримання родини, зокрема, дітей: ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .

У шлюбі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 народилася спільна дитина - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_5 , виданим Шевченківським районним у місті Запоріжжі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області.

26 вересня 2018 року його сім`я отримала посвідчення багатодітної сім`ї серії НОМЕР_6 , видане Управлінням соціального захисту населення Запорізької міської ради по Заводському району. Відповідно до цього посвідчення ОСОБА_1 визначено багатодітним батьком трьох дітей, а саме: ОСОБА_3 (2009 р.н.), ОСОБА_4 (2013 р.н.) та ОСОБА_5 (2018 р.н.).

Наразі він проходить службу у лавах Збройних Сил України. 29 березня 2023 року на ім`я командира патрульної роти 1 стрілецького батальйону військової частини НОМЕР_7 було подано рапорт про звільнення з військової служби на підставі пп. «г» п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», а саме перебування на утриманні військовослужбовця трьох і більше дітей віком до 18 років.

12 квітня 2023 року начальником відділення кадрів було надано відповідь відносно рапорту щодо звільнення з військової служби, який відмовлено у реалізації цього рапорту. Раніше, а саме 10 лютого 2023 року ОСОБА_1 було отримано відповідь на попередній рапорт, а саме відмовлено у реалізації рапорту у зв`язку із не підтвердженням факту утримання мною трьох неповнолітніх дітей.

Відтак, у нього виникла необхідність встановити факт утримання трьох неповнолітніх дітей, а саме: ОСОБА_3 (2009 р.н.), ОСОБА_4 (2013 р.н.) та ОСОБА_5 (2018 р.н.).

Встановлення даного факту необхідно йому з метою подальшого звільнення з військової служби на підставі пп. «г» п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Заявник в судовому засіданні свої вимоги підтримав.

Заінтересована особа ОСОБА_2 , в судовому засіданні не заперечила, щодо задоволення вимог заяви.

Суд, аналізуючи обставини встановлені під час судового розгляду, заслухавши пояснення учасників, та дослідивши зібрані докази, вважає, що в задоволенні заяви слід відмовити з наступних підстав.

Згідно ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.Окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Статтею 315 ЦПК України передбачено розгляд судом справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Відповідно до ч.2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

В силу ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

За приписами ч.1 ст.14, ч.1 ст.15 Сімейного кодексу України сімейні права є такими, що тісно пов`язані з особою, а тому не можуть бути передані іншій особі.

Сімейні обов`язки є такими, що тісно пов`язані з особою, а тому не можуть бути перекладені на іншу особу.

В силу ч.2 ст.14, ч.2 ст.15 СК України якщо дитина або особа, дієздатність якої обмежена, не може самостійно здійснювати свої права, ці права здійснюють батьки, опікун або самі ці особи за допомогою батьків чи піклувальника.

Якщо особа визнана недієздатною, її сімейний обов`язок особистого немайнового характеру припиняється у зв`язку з неможливістю його виконання.

Майновий обов`язок недієздатної особи за її рахунок виконує опікун.

Якщо в результаті психічного розладу, тяжкої хвороби або іншої поважної причини особа не може виконувати сімейного обов`язку, вона не вважається такою, що ухиляється від його виконання (ч.3 ст. 15 СК України).

Пунктом 2 ч. 164 СК України передбачено, що ухилення від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини є підставою для позбавлення батьків або одного з них батьківських прав.

Так, згідно ч.6 ст. 12 Закону України "Про охорону дитинства" батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров`я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідно до закону.

Суд відзначає, що батьки мають рівні обов`язки щодо виховання та утримання дітей, незалежно від того, чи перебувають вони у шлюбі між собою або шлюб між ними розірвано, а також незалежно від того, чи проживають батько чи мати разом з дітьми або окремо від дитини, що визначено ст. 141 Сімейного кодексу України.

Згідно ч.4 ст. 155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Згідно ч.1 ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті, в якій зазначено, що той із батьків, з яким за рішенням суду визначено або висновком органів опіки та піклування підтверджено місце проживання дитини, крім того з батьків, до якого застосовуються заходи примусового виконання рішення про встановлення побачення з дитиною та про усунення перешкод у побаченні з дитиною, самостійно вирішує питання тимчасового виїзду за межі України на строк, що не перевищує одного місяця.

Частиною 1 статті 164 СК України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини.

Таким чином, обсяг батьківських прав може обмежуватися або припинятися з настанням певних юридичних фактів.

З наведеного вище вбачається, що підставою для встановлення факту самостійного виховання неповнолітньої дитини батьком є наявність одного або кількох юридичних фактів, в силу яких обсяг прав матері обмежується або припиняється. Це стосується випадків, коли мати дитини померла, безвісно відсутня, позбавлена батьківських прав щодо дитини, ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків або не здатна їх виконувати в силу об`єктивних обставин (перебування за кордоном, тривала тяжка хвороба тощо).

Разом з тим, заявником, не доведено ту обставину, що батько дітей ОСОБА_3 (2009 р.н.), ОСОБА_4 (2013 р.н.), не виконує батьківських обов`язків по їх утриманню та не бере участі у їх вихованні, і що такі обов`язки стосовно дітей виконує виключно заявник.

Так, в судовому засіданні було з`ясовано, що батько дітей ОСОБА_3 (2009 р.н.), ОСОБА_4 (2013 р.н.), не помер, не був визнаний безвісно відсутнім, не був позбавлений батьківських прав стосовно дітей.

Із вищезазначеного слідує, що встановлення факту перебування неповнолітніх дітей на утриманні можливе в ході вирішення питання про позбавлення одного з батьків батьківських прав та встановлення обставин невиконання одним із батьків батьківських обов`язків.

Також, суд виходить із того, що суду не надано належних доказів на підтвердження обставин, наведених у заяві.

Таким чином, доказів перебування на самостійному утриманні неповнолітніх ОСОБА_3 (2009 р.н.), ОСОБА_4 (2013 р.н.), суду не надано та цей факт нічим не підтверджено.

Натомість, та обставина, що неповнолітні діти проживають разом із заявником не свідчить про самостійне утримання ним дітей.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до переконання про відмову в задоволенні заяви заявника щодо встановлення факту перебування на утриманні неповнолітніх дітей.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст.293-294,315-319 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення, заінтересована особа ОСОБА_2 , а саме факт перебування на утриманні ОСОБА_1 трьох дітей віком до 18 років, а саме: ОСОБА_3 (2009 р.н.) та ОСОБА_4 (2013 р.н.) - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 30 днів з дня його прийняття безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 30 днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Вступну та резолютивну частини рішення проголошено у судовому засіданні 10.01.2024 року. Повний текст рішення виготовлено 11.01.2024 року.

Головуючий В. В. Леньо