Провадження №2/523/1484/24
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" грудня 2024 р. м.Одеса

Суворовський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді - Далеко К.О.,

за участю секретаря судового засідання Дмітрієвої В.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду №17 м. Одеси, в порядку загального позовного провадження, цивільну справу № 523/18827/21 за позовом ОСОБА_1 до акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» про захист прав споживача, визнання окремих частин кредитного договору недійсними, застосування наслідків недійсності, зобов`язання здійснити перерахунок заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» про захист прав споживача, визнання окремих частин кредитного договору недійсними, застосування наслідків недійсності, зобов`язання здійснити перерахунок заборгованості. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що між Акціонерним товариством «Перший Український Міжнародний Банк» та ОСОБА_1 було укладено Договір № 01 від 14.02.2018 року, згідно з яким ОСОБА_1 було надано кредитний ліміт. З формою договору позивач не згодна, тому як нею була підписана тільки Анкета заява, а отже цей факт не підтверджує те, що вона була ознайомлена з Правилами і Умовами надання банківських послуг. Позивач зазначає, що не отримувала від Банку Умови та Правила надання банківських послуг і Тарифів, щоб в сукупності із Заявою, Довідкою про умови кредитування свідчило про укладений у належній формі договір між сторонами про надання банківських послуг. Факт підписання заяви про приєднання до Умов та Правил надання Банківських послуг та Довідки про умови кредитування не свідчить про беззаперечне ознайомлення клієнта з Умовами та Правилами надання банківських послуг. Під час підписання анкети-заяви Банк ні з якими Умовами та правилами не ознайомлював, також в супереч ст.ст. 9, 11 ЗУ «Про споживче кредитування» не надав інформацію, необхідну для порівняння різних пропозицій кредитодавця з метою прийняття ним обґрунтованого рішення про укладення відповідного договору, в тому числі з урахуванням обрання певного типу кредиту. Відповідач АТ «Перший Український Міжнародний Банк» нараховує одночасно неустойки та штрафи за порушення виконання договору, що суперечить ст. 61 Конституції України. Відповідач АТ «Перший Український Міжнародний Банк» самостійно встановлював та змінював розмір кредитного ліміту Умови та Правила надання банківських послуг які позивач не підписувала. Крім того, Витяг з Тарифів обслуговування кредитної картки не містить підпису позичальника, не датований як документ. Отже, позивач вважає, що Умови та Правила надання банківських послуг АТ «Перший Український Міжнародний Банк», а також Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт не можна вважати складовими частинами укладеного між нею та відповідачем кредитного договору. Роздруківка із сайту належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування. Без наданих підтверджень про конкретні запропоновані позивачці Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із нею кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Отже, враховуючи вищезазначене, позивач вважає, що договір укладеним між нею та АТ «Перший Український Міжнародний Банк» є недійним в частині нарахування процентів, пені та штрафних санкцій та укладений з порушенням норм законодавства, а тому просить суд ухвали рішення яким, кредитний договір, укладений між нею ОСОБА_1 та АТ «Перший Український Міжнародний Банк» визнати недійсним в частині нарахування відсотків, пені та штрафних санкцій з застосуванням наслідків недійсності правочину та зобов`язати АТ «Перший Український Міжнародний Банк» зробити перерахунок заборгованості з Кредитним договором з урахуванням визнання Кредитного договору недійсним в частин нарахування відсотків, пені та штрафних санкцій.

23.01.2023 року відповідач Акціонерне товариство «Перший Український Міжнародний Банк» надав суду відзив на позов, яким позовні вимоги ОСОБА_1 не визнав, просив відмовити у їх задоволенні. Обґрунтовано відзив наступним: 1) 14.02.2018 року позивач звернулась до Банку з метою відкриття рахунку от отримання кредиту. Позивач підписала заяву на приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб № 01 від 14.02.2018. Всі документи, на які посилається позивач у позові Умови та Правила надання банківських послуг, Пам`ятка клієнта, Довідка про умови кредитування, заява на приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в АТ «ПУМБ» ніколи не розроблялися і не затверджувалися, такі документи взагалі відсутні. Позивач надає суду неправдиві відомості. Кредитування фізичних осіб клієнтів Банка відбувалося на підставі Заяви на приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб та ДКБО. Інша правова конструкція кредитування фізичних осіб в Банку відсутня. Жодних заперечень щодо змісту заяви та/або незгодою з приєднанням до ДКБО позивач банку не висловили ні в момент укладення договору, ні впродовж кредитування. Укладений між Банком і позивачем договорі відповідає усім умовам ч.1 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування». Позивач не скористалась своїм правом, визначеним ч.1 ст. 15 Закону України «Про споживче кредитування», на відмову від договору, протягом 14 календарних днів від дати його укладення. Банк та споживач досягли згоди з усіх істотних умов кредитного договору. Позивач фактично отримала кредит, користувалася ним. Позивач не довела з посиланням на норми законодавства та інші докази, що Банк порушив умови кредитного договору, або те що кредитний договір не відповідає вимогам закону.

Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 26 жовтня 2021 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито загальне позовне провадження.

Ухвалою від 26 жовтня 2021 року за клопотанням позивача було витребувано у акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк»: - належним чином завірену копію кредитного договору №01 від 14.02.2018р, укладеного між ОСОБА_1 та акціонерним товариством «Перший Український Міжнародний Банк» та розрахунок заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором №01 від 14.02.2018р, укладеним між ОСОБА_1 та акціонерним товариством «Перший Український Міжнародний Банк».

Ухвалою від 26 травня 2022 року закрито підготовче провадження та призначено до судового розгляду по суті.

Позивач в судове засідання не з`явилася, подала заяву відповідно до якої, позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила розглянути справу у її відсутність.

Відповідач акціонерне товариство «Перший Український Міжнародний Банк» не забезпечив явку свого представника до судового засідання, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений судом належним чином в тому числі шляхом направлення судового повідомлення на електронну адресу відповідача, причин неявки не повідомив. На виконання ухвали суду від 26 жовтня 2021 року надіслав на адресу суду витребувані докази, а саме копію кредитного договору та розрахунок заборгованості. Також, надав відзив на позовну заяву.

Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів.

Згідно з вимогами ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, всебічно, повно, об`єктивно та безсторонньо оцінивши докази, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 627 та ст. 6 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно з вимогами ст. 16 ЦК України, звертаючись до суду, позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту. Обравши способом захисту визнання правочину недійсним, позивач у силу ст. 12 ЦПК України зобов`язаний довести правову та фактичну підставу недійсності правочину.

За змістом статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема договори та інші правочини, інші юридичні факти.

Згідно із частиною першою статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін (частина четверта цієї ж статті).

Частиною третьою статті 203 ЦК України передбачено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Порушення вимог законодавства щодо волевиявлення учасника правочину є підставою для визнання його недійсним у силу припису частини першої статті 215 ЦК України, а також із застосуванням спеціальних правил про правочини, вчинених з дефектом волевиявлення - під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості, тяжкої обставини.

Як у частині першій статті 215 ЦК України, так і у статтях 229-233 ЦК України, йдеться про недійсність вчинених правочинів, тобто у випадках, коли існує зовнішній прояв волевиявлення учасника правочину, вчинений ним у належній формі (зокрема, шляхом вчинення підпису на паперовому носії), що, однак, не відповідає фактичній внутрішній волі цього учасника правочину.

У тому ж випадку, коли сторона не виявляла свою волю до вчинення правочину, до набуття обумовлених ним цивільних прав та обов`язків правочин є таким, що не вчинений, права та обов`язки за таким правочином особою не набуті, а правовідносини за ним - не виникли.

За частиною першою статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Стаття 207 ЦК України встановлює загальні вимоги до письмової форми правочину.

Так, на підставі частини першої цієї статті правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Частиною ж другою цієї статті визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Отже, підпис є невід`ємним елементом, реквізитом письмової форми договору, а наявність підписів має підтверджувати наміри та волевиявлення учасників правочину, а також забезпечувати їх ідентифікацію.

Згідно із частиною першою статті 627 ЦК України і відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (частина перша статті 638 ЦК України).

У разі ж якщо сторони такої згоди не досягли, такий договір є неукладеним, тобто таким, що не відбувся, а наведені в ньому умови не є такими, що регулюють спірні відносини.

Правочин, який не вчинено (договір, який не укладено), не може бути визнаний недійсним.

Згідно із ч. 5 ст. 11, ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів із споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема, положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. Несправедливими є положення договору про споживчий кредит, які містять умови про зміни у витратах, зокрема, щодо плати за обслуговування кредиту та плати за дострокове його погашення, і це є підставою для визнання таких положень недійсними (окремих положень, а не договору в цілому).

Статтею 18 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачена можливість визнання недійсними лише окремих умов договору, а не цивільно-правового договору в цілому і лише у разі визнання цих положень договору несправедливими.

Таким чином, для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: умови договору порушують принцип добросовісності (п.6 ч.1 ст.3, ч. 3 ст.509 ЦК України); умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов`язків сторін; умови договору завдають шкоди споживачеві.

За змістом ч.1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до п. 8 постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» № 9 від 06.11.2009 року відповідно до частини першої статті 215 ЦК підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК, саме на момент вчинення правочину. Не може бути визнаний недійсним правочин, який не вчинено. У зв`язку з цим судам необхідно правильно визначати момент вчинення правочину (статті 205 - 210, 640 ЦК тощо). Зокрема, не є укладеними правочини (договори), у яких відсутні встановлені законодавством умови, необхідні для їх укладення (відсутня згода за всіма істотними умовами договору; не отримано акцепт стороною, що направила оферту; не передано майно, якщо відповідно до законодавства для вчинення правочину потрібна його передача тощо). Встановивши ці обставини, суд відмовляє в задоволенні позову про визнання правочину недійсним. Наслідки недійсності правочину не застосовуються до правочину, який не вчинено.

У своїх рішеннях Європейський суд з прав людини наголошує на тому, що кожна сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у справі за його участю, добросовісно користуватися належними йому процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 підписала 14.02.2018 року Заяву № 01 та Заяву № 01, згідно яких приєдналася до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб. Підписанням заяв позивач підтвердила приймання публічної пропозиції ПАТ «ПУМБ» на укладення Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, який розміщений на сайті ПАТ «ПУМБ». Також, ОСОБА_1 підписала 14.02.2018 року паспорт споживчого кредиту.

Тобто, у даному випадку зміст кредитного договору зафіксовано в декількох документах, містить істотні умови кредитного договору.

Також, матеріали справи містять Розрахунок заборгованості, а також Виписку з рахунку позивача ОСОБА_1 , якими підтверджується що відповідачці було встановлено кредитний ліміт, та вбачається, що остання користувалась грошима, здійснювала розрахунки через термінали. Крім того, ОСОБА_1 здійснювала погашення кредиту та процентів, а отже, дії відповідача свідчать про згоду з умовами кредитування.

Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з указаними положенням закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі.

Разом з тим, відповідно до пункту 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75 (в редакції, чинній на час вирішення справи) виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Порядок, періодичність друкування та форма надання виписок (у паперовій/електронній формі) із особових рахунків клієнтів обумовлюються договором банківського рахунку, що укладається між банком і клієнтом під час відкриття рахунку.

Банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій. Тобто виписки за картковими рахунками можуть бути належними доказами щодо заборгованості за кредитним договором.

Такі висновки суду відповідають правовим висновкам Верховного Суду, викладеним в постанові від 14.07.2020 року по справі № 367/4970/13-ц, постанові від 08.07.2020 року по справі №464/4985/15-ц, постанові від 02.07.2020 року по справі №753/16745/15-ц, постанові від 20.10.2020р. по справі № 456/3643/17 (провадження № 61-9882 св20), постанові від 25.052021р. по справі №554/4300/16-ц, які враховуються судом, на підставі ч.4 ст.263 ЦПК України.

На думку суду, позивачем не надано належних і допустимих доказів того, що умови договору є несправедливими. Спірний договір був укладений за участю і згодою позичальника, відповідно не порушує принципів договірних зобов`язань, у зв`язку з чим суд вважає, що відсутні правові підстави для визнання кредитного договору недійсним.

Також суд вважає за необхідне зазначити, що позивач у прохальній частині позову зазначила про визнання недійсним договору в частині нарахування відсотків, пені та штрафів, однак так і не зазначила конкретного пункту умов договору, який вона просить визнати недійсним.

В свою чергу, із розрахунку заборгованості, наданого відповідачем, не вбачається нарахування пені та штрафних санкцій.

Також, відсутні правові підстави для задоволення позовної вимоги про зобов`язання АТ «Перший Український Міжнародний Банк» зробити перерахунок заборгованості за кредитним договором з урахування визнання договору недійсним, в частині нарахування відсотків, пені та штрафних санкцій, оскільки ця вимога є похідною від первісної, у задоволенні якої суд відмовив.

Крім того, заявлена позовна вимога є неналежним способом захисту, оскільки нарахування банком тих чи інших платежів є лише передумовою для пред`явлення до споживача тих чи інших вимог, а обґрунтованість нарахування банком таких платежів може перевірятися тільки при розгляді відповідного позову про стягнення таких платежів.

Такі висновки суду відповідають правовим висновкам Верховного Суду, викладеним в постанові від 05 червня 2024 року по справі № 335/8467/21, які враховуються судом, на підставі ч.4 ст.263 ЦПК України.

Згідно із ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог.

Суд не може збирати докази, що стосуються предмету спору з власної ініціативи.

Згідно із ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Таким чином, суд дійшов висновків про те, що позовні вимоги ОСОБА_1 позбавлені будь якого належного правового та доказового обґрунтування.

Керуючись ст.ст. 3, 4, 5, 12, 13, 76-81, 141, 206, 259, 263-265, 268, 273 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» про захист прав споживача, визнання окремих частин кредитного договору недійсними, застосування наслідків недійсності, зобов`язання здійснити перерахунок заборгованості - відмовити в повному обсязі.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Повний текст рішення складено 03.01.2025 року.

Суддя К.О. Далеко