ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
справа № 753/6504/23
провадження № 2/753/3417/24
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 квітня 2024 року Дарницький районний суд міста Києва у складі судді Якусика О.В., за участю секретаря судового засідання Боклач А.Є., представника позивача - адвоката Папенка Р.С., представника відповідача - адвоката Пасічник К.М., розглянувши справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дитини та дружини,

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2023 року ОСОБА_1 звернулася до Дарницького районного суду міста Києва з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дитини та дружини.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києві від 11 травня 2023 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено.

Постановою Київського апеляційного суду від 09 листопада 2023 року апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_2 - адвоката Пасічник К.М. задоволено частково. Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 11 травня 2023 року скасовано, справу направлено до суду першої інстанції для вирішення питання про підсудність.

Ухвалою Дарницького районного суду міста Києва від 30 листопада 2023 року справу передано до Верховного Суду для визначення підсудності.

Ухвалою Верховного Суду від 21 грудня 2023 року визначено підсудність справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дитини та дружини Дарницькому районному суду міста Києва.

Згідно із протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 22 січня 2024 року справу передано для розгляду судді Якусику О.В.

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 01 лютого 2024 року прийнято справу до провадження, розгляд справи призначено на 12 березня 2024 року.

12 березня 2024 року відповідач подав до суду заяву, у якій просив при визначенні розміру аліментів врахувати (1) наявність у відповідача двох непрацездатних батьків, один з яких (матір) перебуває у вкрай тяжкому стані, є непрацездатною особою, інвалідом 1 групи, стан її здоров`я є незадовільним - хворіє на цукровий діабет 2 типу у важкій формі та окрім цього на постінфарктний кардіосклероз та гіпертонічну хворобу 3 ступеня з дуже високим ступенем ризику, в зареєстрованому шлюбі вона не перебуває; (2) укладення між відповідачем та його непрацездатними батьками 15 липня 2023 року договору про сплату аліментів, за умовами якого мати відповідача щомісячно отримує 3/10 від усіх видів заробітку/доходу відповідача, а батько - 1/10; (3) кошти, фактично сплачені відповідачем позивачеві з моменту припинення спільного проживання сторін - з 06 лютого 2023 року по лютий 2024 року загальній сумі 211 190,00 грн.

Відповідач також вказав, що допоки дитина проживає разом з відповідачкою, позивач вважає, що 1/10 від усіх видів його заробітку/доходу є достатнім для утримання дитини і з урахуванням сплати відповідачем коштів на утримання батьків (4/10), загальний розмір відрахувань із заробітної плати відповідача складе 50%.

Крім цього відповідач звертає увагу, що за умовами шлюбного договору від 06 січня 2023 року зобов`язався передати на користь дитини 30% своєї частки у нерухомому майні не взамін права на аліменти, а на додачу до нього.

Щодо вимог про утримання позивачки до досягнення дитиною трирічного віку відповідач вказав, що на момент пред`явлення нею позову та по липень 2023 року вона отримувала від відповідача по 20 000 грн. щомісяця, з яких 10 000 грн. призначалися дитині, а решта 10 000 - позивачці. Після досягнення дитиною трирічного віку виплати на користь позивачки припинилися, внаслідок чого відповідач став сплачувати 10 000 грн. виключно на утримання дитини.

Відповідач також наголосив, що до моменту припинення спільного проживання позивачка отримала від нього сумарно 12514 євро, що еквівалентно 500 000 грн. на своє утримання, а тому вважає, що вимога 'про стягнення аліментів на утримання позивачки до досягнення дитиною трирічного віку задоволенню не підлягає.

Суд, заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази, оцінивши докази кожен окремо та в їх сукупності, повно, об`єктивно та всебічно з`ясувавши обставини справи, дійшов таких висновків.

Як свідчать матеріали справи та встановив суд, 22 січня 2020 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 уклали шлюб, зареєстрований Голосіївським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), актовий запис № 10.

У шлюбі у сторін народився син - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

На дату звернення з позовом до суду дитина проживає разом з матір`ю.

Звертаючись до суду з позовом позивач посилається на те, що відповідач матеріальної допомоги на утримання дитини не надає та ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, а вирішити питання щодо розміру та способу надання ним утримання спільному малолітньому сину в добровільному порядку позивачу не вдалося. Крім цього позивач зазначає, що оскільки дитина, якій не виповнилося трьох років, проживає з нею, вона має право на утримання від відповідача, а тому просить стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини та дружини.

Як передбачено статтею 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ч. 1 ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. Частиною 3 цієї статті встановлено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Статтею 182 СК України встановлено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.

Відповідно до ч. 8 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим врахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї.

За змістом ст. 18 Конвенції ООН про права дитини держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Відповідно до ст. 8, ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального. Морального, культурного, духовного та соціального розвитку, на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини.

Дитині законом та іншими засобами має бути забезпечений спеціальний захист і надані можливості та сприятливі умови, що дадуть їй змогу розвиватися фізично, розумово, морально, духовно та соціально, здоровим і нормальним шляхом, в умовах свободи та гідності. При ухваленні з цією метою законів основною метою має бути найкраще забезпечення інтересів дитини.

Найкраще забезпечення інтересів дитини має бути керівним принципом для тих, хто несе відповідальність за дитину, насамперед для її батьків.

Аналіз указаних положень законодавства, яке регулює спірні правовідносини, дає підстави для висновку про те, що праву дитини на утримання батьками до досягнення нею повноліття кореспондує обов`язок батьків утримувати свою дитину до її повноліття та забезпечувати в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умови життя, необхідні для розвитку дитини, який має бути виконаний батьками з урахуванням принципу найкращого забезпечення інтересів дитини.

За відсутності домовленості між батьками щодо способів виконання обов`язку утримувати дитину (частина перша статті 181 СК України), передбачене законом право отримання аліментів на дитину одним із подружжя, не залежить від того перебувають батьки дитини у шлюбі чи ні, живуть вони разом чи окремо один від одного.

Відповідно до вимог статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. (стаття 13 ПК України)

При ухваленні рішення суд оцінює докази з урахуванням вимог статей 77-80 ЦПК України про їх належність, допустимість, достовірність та достатність.

При цьому, згідно з статтею 81 ЦПК України, обов`язок доказування певних обставин лежить на стороні, яка посилається на них як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Як свідчать матеріали справи відповідач є особою працездатного віку, працевлаштований у Компанії «Капджеміні Текнолоджі Сервісес» відповідно до трудового договору № DRH.DCX.SM/14-01-22/1038/SML, який укладено на невизначений термін.

Згідно наявним у матеріалах справи доказами, відповідач має батьків-пенсіонерів ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , які є пенсіонерами. ОСОБА_5 згідно з пенсійним посвідченням має інвалідність 1 гр., має захворювання серця, гіпертонічну хворобу, цукровій діабет, у 2017 році їй проведено аортокоронарне шунтування та імплантація двокамерного електрокардіостимулятора.

Як зазначає відповідач, батьки перебувають на його утриманні, на підтвердження чого надав договір від 15 липня 2023 року про сплату аліментів на утримання батьків, за умовами якого мати відповідача щомісячно отримує 3/10 від усіх видів заробітку/доходу сина з урахуванням стану здоров`я матері, а батько - 1/10.

Оцінюючи цей доказ в контексті передбачених статтею 182 СК України критеріїв визначення розміру аліментів, суд виходить з того, що вказаний договір укладений відповідачем та його батьками вже після звернення позивача з вказаним позовом до суду, цей договір містить зобов`язання відповідача сплачувати батькам 3/10 та 1/10 від усіх видів його заробітку/доходу, з наданих позивачем документів неможливо встановити реальний розмір сплачених ним коштів своїм батькам, їх потребу у такому забезпеченні та її фактичне отримання батьками. Додані до договору Додаток 1 та Додаток 2, що містять відомості про отримання коштів батьками відповідача у період з липня 2023 року по лютий 2024 року викликає сумніви у його достовірності, оскільки відповідач та його батьки проживають у різних країнах і відповідач не надав пояснень щодо способів, строків, періодичності передачі коштів та отримання від них розписок про отримання коштів. Крім цього відповідач також не надав будь-яких доказів утримання ним своїх батьків до укладення цього договору, які б дозволили визначити реальність та розмір такого утримання у розмірах, визначених у наданому договорі.

Суд враховує сам факт наявності у відповідача непрацездатних літніх батьків та стан їх здоров`я, однак сам факт утримання відповідачем своїх батьків не свідчить про погіршення його матеріального становища, неможливість надавати утримання своїй дитині у заявленому позивачем розмірі, а надання відповідачем переваги в утриманні своїм батькам порушує право дитини на належне забезпечення та суперечить її інтересам.

Оцінивши у сукупності доводи сторін та надані ними докази, враховуючи вік дитини, відсутність у матеріалах справи доведених відомостей про порядок утримання дитини та спосіб її життя, суд вважає, що аліменти на утримання сина - ОСОБА_3 у розмірі 1/4 з усіх видів заробітку (доходу) відповідача будуть достатніми для матеріального забезпечення дитини, відповідають принципу рівноправності визначених обов`язків кожного з батьків по матеріальному утриманню та забезпеченню умов життя, необхідних для розвитку дітей в межах своїх здатностей і фінансових можливостей і не поставлять відповідача в завідомо скрутне становище. Аліменти у такому розмірі відповідатимуть найкращим інтересам дитини, яка має право на достатній рівень матеріального забезпечення.

Доводи відповідача про те, що він сплачував аліменти на утримання дитини у розмірі по 10 000 грн. щомісяця не впливають на визначення розміру аліментів, натомість здійснені ним перекази можуть бути враховані під час виконання судового рішення про стягнення аліментів.

Щодо заявлених позивачем вимог про стягнення на її утримання аліментів в розмірі 1/4 частки заробітку (доходу) відповідача щомісячно, суд зазначає таке.

Згідно зі статтею 75 СК України дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного.

Право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу.

Особливим видом права подружжя на утримання є право дружини на утримання під час вагітності та у разі проживання з нею дитини. Його особливість полягає у строковості дії, незалежності надання утримання від доходу дружини та наявністю лише однієї підстави, яка унеможливлює надання такого утримання, - можливості чоловіка надавати таке утримання.

Згідно з положеннями статті 84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу.

Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має і в разі розірвання шлюбу.

Отже, подання суду доказів того, що дружина, яка вагітна чи з якою проживає дитина, потребує матеріальної допомоги, не є обов`язковим, оскільки право на аліменти належить дружині-матері незалежно від цієї обставини.

За правилами ч. 1 ст. 80 СК України аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі.

Беручи до уваги встановлені у цій справі обставини, наявність у відповідача можливості надавати матеріальну допомогу на утримання дружини до досягнення дитиною трирічного віку, суд вважає розумним та справедливим стягнення аліментів на утримання дружини у розмірі 1/10 частки заробітку (доходу) відповідача щомісячно, що буде достатнім для матеріального забезпечення позивача та не поставить відповідача у завідомо скрутне становище.

Посилання відповідача, що до моменту припинення спільного проживання позивачка отримала від нього сумарно 12 514 євро на своє утримання не має правового значення для вирішення питання про стягнення аліментів на утримання дружини, оскільки за своєю правовою природою аліменти є періодичним платежем, які стягуються на майбутнє до настання певної події.

Суд допускає негайне виконання рішень суду у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць (ст. 430 ЦПК України).

Згідно з ст. 141 ЦПК України з відповідача необхідно стягнути на користь держави судовий збір, від сплати якого позивач був звільнений відповідно положень п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір».

Керуючись статтями 12-13, 76-81, 141, 258-259, 263-265, 268, 354 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дитини та дружини задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/4 з усіх видів заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 21.04.2023.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП - НОМЕР_1 , адреса місця проживання: АДРЕСА_1 ) аліменти на утримання дружини в розмірі 1/10 з усіх видів заробітку (доходу) платника аліментів щомісячно, починаючи з 21.04.2023 до досягнення сином, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , трирічного віку.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в розмірі 1610,40 грн.

Позивач: ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса місця проживання: АДРЕСА_2 );

Відповідач: ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП - НОМЕР_1 , адреса місця проживання: АДРЕСА_1 ).

Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складено 06 лютого 2025 року.

Суддя О.В. Якусик