Справа № 758/8373/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 грудня 2024 року м. Київ

Подільський районний суд міста Києва

у складі головуючого судді Ковбасюк О.О.,

за участю секретаря судового засідання Білоус А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми інфляційних втрат та трьох відсотків річних від простроченої суми боргу, -

В С Т А Н О В И В :

19.07.2023 позивач за допомогою системи «Електронний суд» звернувся із вказаним позовом до суду, зазначивши, що згідно з рішенням Подільського районного суду міста Києва від 27.09.2022 у справі №758/10536/21 за позовом ФОП ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди в порядку регресу, позов задоволено, стягнуто з відповідача ОСОБА_2 на користь ФОП ОСОБА_1 завдані збитки в порядку зворотної вимоги в розмірі 20 784,23 грн. та судові витрати. Однак відповідач добровільно рішення суду не виконував, у зв`язку з чим позивач пред`явив його для примусового виконання до відділу державної виконавчої служби. 18.07.2023 відповідач виконав рішення суду від 27.09.2022 у повному обсязі, але прострочив виконання грошового зобов`язання, а отже, наявні підстави для стягнення з відповідача на його користь інфляційних втрат та трьох відсотків річних за несвоєчасне повернення боргу на підставі ст. 625 ЦК України. Згідно з розрахунком позивача такі суми за період з 17.02.2022 по 17.07.2023 складають: інфляційні втрати - 5 609,35 грн.; три відсотки річних - 880,00 грн., а тому він просить стягнути їх з відповідача на його користь, а також стягнути понесені ним судові витрати.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 19.07.2023 головуючим суддею у справі було визначено Анохіна А.М.

Ухвалою суду від 18.09.2023 позовну заяву було залишено без руху для усунення недоліків.

12.10.2023 позивач направив до суду заяву про усунення недоліків позову з відповідними додатками.

Ухвалою суду від 17.10.2023 відкрито провадження у справі та справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін, надано відповідачу п`ятнадцятиденний строк для подання відзиву на позов, а позивачу - відповіді на відзив.

Оскільки розгляд справи відбувався в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, судове засідання в справі не проводилось та особи, які беруть участь у справі, не викликались.

Клопотання щодо розгляду справи в спрощеному порядку з викликом сторін до суду не надходили.

Відповідач у встановлений судом строк відзив на позов до суду не подав.

Відповідно до ч.8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23.01.2024 головуючим у справі визначено суддю Ковбасюк О.О., оскільки на підставі наказу №1/02-02 від 11.01.2024 суддю Козелецького районного суду Чернігівської області ОСОБА_3 відраховано зі штату Подільського районного суду м. Києва.

Ухвалою суду від 08.02.2024 прийнято справу до провадження та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження, без повідомлення (виклику) сторін.

19.02.2024 представник відповідача через підсистему «Електронний суд» подав до суду відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити в задоволенні позову, вказуючи на його безпідставність та необґрунтованість.

26.02.2024 позивач через підсистему «Електронний суд» подав до суду відповідь на відзив, в якій просив не приймати відзив до розгляду, вказуючи на те, що його подано після спливу строку, встановленого судом.

У зв`язку з розглядом справи за відсутності всіх учасників справи в порядку спрощеного провадження, відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Дослідивши та оцінивши письмові докази по справі у їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що рішенням Подільського районного суду міста Києва від 27.09.2022 у справі №758/10536/21 за позовом ФОП ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди в порядку регресу, позов задоволено, стягнуто з відповідача ОСОБА_2 на користь ФОП ОСОБА_1 завдані збитки в порядку зворотної вимоги в розмірі 20 784,23 грн. та судові витрати.

Згідно з ч.5 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказується при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлені ці обставини.

Відповідно до ст. 124 Конституції України та ст. 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили є обов`язковими для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організації, посадових чи службових осіб, громадян і підлягають виконанню на всій території України.

В обґрунтування позову позивач вказує на те, що відповідач добровільно рішення суду не виконував, у зв`язку з чим позивач 02.03.2023 пред`явив його для примусового виконання до відділу державної виконавчої служби, шляхом подання заяви про відкриття виконавчого провадження.

Вказана заява підтверджується копією заяви ОСОБА_1 від 02.03.2023 про відкриття виконавчого провадження, яка ним була подана приватному виконавцю Яцишину А.М.

Фактично рішення Подільського районного суду міста Києва від 27.09.2022 у справі №758/10536/21 було виконане відповідачем 18.07.2023, шляхом перерахування приватним виконавцем Яцишиним А.М. грошових коштів в сумі 20784,23 грн на рахунок стягувача ОСОБА_2 , що підтверджується витягом із виписки банківської картки позивача за 18.07.2023.

Таким чином, рішення суду відповідачем виконано після відкриття приватним виконавцем виконавчого провадження з примусового його виконання.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач просить стягнути з відповідача на його користь інфляційні втрати та три відсотки річних за несвоєчасне повернення боргу на підставі ст. 625 ЦК України за період з 17.02.2022 по 17.07.2023, а саме: інфляційні втрати - у розмірі 5 609,35 грн; три відсотки річних - у розмірі 880,00 грн.

Відповідно до частини першої статті 598 ЦК України зобов`язання припиняються на підставах, встановлених договором або законом, зокрема виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Відповідно до статті 611 ЦК України в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно із частиною другою статті 625 ЦК України в разі порушення грошового зобов`язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У частині другій статті 625 ЦК України зазначено, що нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника, зупинення виконавчого провадження чи виконання рішення суду про стягнення грошової суми.

За змістом статей 524, 533 - 535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій кореспондує обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора.

З огляду на вказане можна зробити висновок, що з набранням чинності рішення суду про стягнення коштів у боржника виникає зобов`язання сплатити суму коштів, визначену судом.

Наведене узгоджується із висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постанові від 19.06.2019 у справі №703/2718/16-ц.

Як встановлено судом, рішенням Подільського районного суду міста Києва від 27.09.2022 у справі №758/10536/21 стягнуто з відповідача з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_1 завдані збитки в порядку зворотної вимоги в розмірі 20 784,23 грн. та судові витрати.

Фактичне виконання рішення суду відбулося 18.07.2023, після сплати відповідачем заборгованості у повному обсязі, що підтверджується матеріалами справи.

Із урахуванням наведеного, суд вважає обґрунтованими вимоги позивача про стягнення з відповідача на його користь інфляційних втрат та трьох відсотків річних за несвоєчасне повернення боргу на підставі ст. 625 ЦК України.

Відповідно до розрахунку штрафних санкцій, обрахованих позивачем за період з 17.02.2022 по 17.07.2023 на основну суму заборгованості в розмірі 20 784,23 грн їх розмір становить: інфляційні втрати - 5 609,35 грн; три відсотки річних - 880,00 грн.

Щодо правильності нарахування позивачем вказаних сум в суду сумнівів немає, жодних належних та допустимих доказів на їх спростування відповідачем суду не надано.

Відповідно до статей 12, 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При цьому кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Ураховуючи встановлені вище обставини справи та визначені відповідно до них правовідносини, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі.

При цьому суд враховує, що 19.02.2024 відповідачем було подано до суду відзив на позовну заяву.

Суд не приймає до розгляду вказаний відзив з огляду на наступне.

Провадження у даній справі було відкрито згідно з ухвалою суду від 17.10.2023, якою відповідачу було встановлено п`ятнадцятиденний строк для подання відзиву на позовну заяву із дня вручення такої ухвали.

Оскільки позовна заява подавалася представником позивача через підсистему «Електронний суд», копія позовної заяви із додатками ним також була направлена відповідачу, що підтверджується матеріалами справи.

Відзив на позовну заяву надійшов до суду 19.02.2024, тобто поза межами строку, встановленого судом.

Відповідно до ч.1 ст. 127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Відповідно до ч.2 ст. 127 ЦПК Україна встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду.

Однак відповідач таким своїм процесуальним правом не скористався, не подав до суду клопотання про продовження чи поновлення пропущеного строку для подання відзиву на позовну заяву та не вказав причини поважності пропуску такого строку.

З огляду на наведене, встановивши, що відзив на позовну заяву поданий до суду після спливу чотирьох місяців після відкриття провадження у справі, за відсутності клопотання відповідача про поновлення відповідного процесуального строку, суд не вбачає наявності підстав для прийняття поданого відзиву до розгляду.

При цьому суд враховує позицію Європейського суду з прав людини, наведену у справах «Осман проти Сполученого королівства» та «Креуз проти Польщі», де ЄСПЛ роз`яснив, що, реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя, держави-учасниці цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони й обмеження, зміст яких полягає в запобіганні безладного руху в судовому процесі. Рішеннями ЄСПЛ визначено, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд виходить із наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Як встановлено судом, при подачі позову позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 1 073,60 грн, що підтверджується платіжною інструкцією №35 від 12.10.2023.

Таким чином, оскільки суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі, сплачена позивачем сума судового збору підлягає стягненню у повному обсязі з відповідача на користь позивача.

Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Матеріалами справи підтверджується, що 30.01.2019 між позивачем та адвокатом Самойленком П.М. укладено договір №30/01/19 про надання правової допомоги та додаткову угоду №96 від 13.03.2023 до вказаного договору.

Відповідно до акту здачі-приймання робіт від 13.03.2023 загальна вартість наданих позивачу послуг складає 3 000,00 грн.

Відповідно до платіжної інструкції №P24AP24A946765033D1198 від 13.03.2023 позивачем на рахунок адвоката Самойленка П.М. фактично сплачено 4 000,00 грн за надання правової допомоги згідно з договором від 30.01.2019.

Надаючи оцінку вищезазначеним доказам, суд враховує, що, відповідно до ст. 59 Конституції України кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Положення частин першої та другої ст. 137 ЦПК України кореспондуються із європейськими стандартами, зокрема, пунктом 14 Рекомендацій Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам щодо шляхів полегшення доступу до правосуддя № R (81) 7, яким передбачено, що за винятком особливих обставин, сторона, що виграла справу, повинна в принципі отримувати від сторони, що програла відшкодування зборів і витрат, включаючи гонорари адвокатів, які вона обґрунтовано понесла у зв`язку з розглядом.

Відповідно до Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (п. 6 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність»).

Видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами (ст. 19 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність»).

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено у пункті 95 рішення у справі «Баришевський проти України» (Заява № 71660/11), п. 80 рішення у справі «Двойних проти України» (Заява № 72277/01), п. 88 рішення у справі «Меріт проти України» (заява № 66561/01), заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

У пункті 154 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Lavents v. Latvia» (заява № 58442/00) зазначено, що згідно зі статтею 41 Конвенції Суд відшкодовує лише ті витрати, які, як вважається, були фактично і обов`язково понесені та мають розумну суму.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

З огляду на вищевикладене, враховуючи характер виконаної адвокатом роботи, принципи співмірності та розумності судових витрат, критерії реальності адвокатських витрат та розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, складності виконаної адвокатом роботи, критерію необхідності вчинення відповідних дій адвокатом, значимості таких дій у справі, суд приходить до висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача витрат, понесених на правову допомогу, у розмірі 4 000,00 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 89, 137, 141, 223, 247, 259, 263 - 265 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми інфляційних втрат та трьох відсотків річних від простроченої суми боргу задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 інфляційні втрати за час прострочення виконання грошового зобов`язання за період з 17.02.2022 по 17.07.2023 в розмірі 5 609 (п`ять тисяч шістсот дев`ять) гривень 35 копійок та 3 % річних за час прострочення виконання грошового зобов`язання за період 17.02.2022 по 17.07.2023 в розмірі 880 (вісімсот вісімдесят) гривень 00 копійок, в сього 6 489 (шість тисяч чотириста вісімдесят дев`ять) гривень 35 копійок.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 1 073 (одна тисяча сімдесят три) гривні 60 копійок та витрати на правову допомогу в розмірі 4 000 (чотири тисячі) гривень 00 копійок.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Повне найменування сторін по справі:

позивач - ОСОБА_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ;

відповідач - ОСОБА_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Повний текст рішення складено 01.01.2025.

Суддя О. О. Ковбасюк