Справа № 405/2800/24
Провадження №2-о/405/77/24
У Х В А Л А

30 квітня 2024 року. Суддя Ленінського районного суду м. Кіровограда Іванова Л.А., розглянувши матеріали заяви ОСОБА_1 до Департаменту соціальної політики Кропивницької міської ради, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: ІНФОРМАЦІЯ_1 , Міністерство оборони України про встановлення факту перебування фізичної особи на утриманні,-

В С Т А Н О В И Л А:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з заявою до відповідача Департаменту соціальної політики Кропивницької міської ради, в якій просить встановити юридичний факт - факт перебування її ( ОСОБА_1 ) на утриманні рідного брата ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який загинув під час захисту Батьківщини ІНФОРМАЦІЯ_3 , як члена сім`ї загиблого.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 19.04.2024 року зазначеній справі присвоєно єдиний унікальний номер: 405/2800/24, номер провадження: 2-о/405/77/24 (як окреме провадження) та розподілено судді Івановій Л.А.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

При цьому, критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин в їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Відповідно до ч.1 ст.19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Так, захист прав в порядку цивільного судочинства здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, і, зокрема, в порядку: 1) наказного провадження; 2) позовного провадження (загального або спрощеного); 3) окремого провадження (ч.2 ст.19 ЦПК України).

Подання позовної заяви, передбачено Розділом ІІІ "Позовне провадження" ЦПК України.

Відповідно до ч.1 ст.48 ЦПК України сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач.

При розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом.

Статтею 175 ЦПК України визначені основні вимоги до форми та змісту позовної заяви, які мають бути дотримані особами, які звертаються до суду за захистом своїх прав та інтересів шляхом пред`явлення позову до суду.

Так, відповідно до частини першої статті 175 ЦПК України у позовній заяві позивач викладає свої вимоги щодо предмета спору та їх обґрунтування.

Згідно з пунктом 4 частини 3 статті 175 ЦПК України позовна заява повинна містити, серед іншого, зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні; якщо позов подано до кількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з них.

Відповідно до частини 2 статті 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

За змістом положень вище зазначених норм права розпорядження своїм правом на захист є приписом цивільного законодавства і полягає в наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором. Суд забезпечує захист осіб, права й охоронювані законом інтереси яких порушені або оспорюються, шляхом здійснення провадження у справах.

Для ефективного судового захисту цивільного права або інтересу важливим також є обраний позивачем спосіб захисту, який має відповідати природі такого права або охоронюваного законом інтересу, характеру незаконного посягання та бути ефективним.

Суд звертає увагу позивача, що позов - це матеріально-правова вимога позивача до відповідача, звернена через суд або інший орган цивільної юрисдикції про захист порушеного, оспореного чи невизнаного права або інтересу, який здійснюється у певній, визначеній законом, процесуальній формі.

Позов як складне явище має декілька елементів, до яких відносяться: предмет, підстава, зміст.

З викладеного вбачається, що предмет позову - це певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення, яка опосередковується відповідним способом захисту прав або інтересів. Підстави позову - це обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу. Зміст позову - це певна форма захисту, яку просить позивач від суду.

Додержання процесуальної форми і змісту позовної заяви є однією з обов`язкових вимог процесуального законодавства, що забезпечує прийняття суддею заяви та порушення ним провадження у справі. Значення елементів позову також полягає у тому, що за ними визначаються межі судового розгляду, оскільки суд відповідно до принципу диспозитивності цивільного судочинства, визначений статтею 13 ЦПК України розглядає цивільні справи в межах заявлених сторонами вимог.

При цьому, спосіб захисту порушеного права обирає позивач, а суд захищає порушене право позивача з урахуванням ефективного способу захисту та норм матеріального права, які регулюють спірні правовідносини.

Приписами ч.1 ст.187 ЦПК України визначено, що суд відкриває провадження у справі за відсутності підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви чи відмови у відкритті провадження.

Статтями 175, 177 ЦПК України визначено вимоги до змісту та форми позовної заяви, документів, що додаються до позовної заяви, обов`язок дотримання яких покладається на позивача.

В свою чергу, подання заяви окремого провадження передбачено Розділом IV "Окреме провадження" ЦПК України.

Відповідно до ч.4 ст.294 ЦПК України справи окремого провадження суд розглядає за участю заявника і заінтересованих осіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Зі змісту частини першої статті 294 ЦПК України вбачається, що справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав, підлягають розгляду у порядку не позовного цивільного судочинства, а саме: у порядку окремого провадження.

У статті 315 ЦПК України закріплено, які юридичні факти можуть бути встановлені в судовому порядку, а саме: факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

При цьому, згідно з пунктом 5 частини другої статті 293 та частини другої статті 315 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, якщо згідно закону вони породжують юридичні наслідки.

Характерною і визначальною відмінністю окремого провадження від позовного провадження є відсутність спору про право (за частиною четвертою статті 315 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду).

Перелік справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення визначено в статті 315 ЦПК України. Так, суд розглядає справи про встановлення факту: родинних відносин між фізичними особами; перебування фізичної особи на утриманні; каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.

Але законодавцем передбачено, що у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення (частина друга статті 315 ЦПК України).

З вище наведеного вбачається, що встановлення факту, що має юридичне значення в окремому провадженні можливе при умові, що факти, які підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають безпосередньо залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичної особи без повторного звернення до суду на підставі цього рішення та встановлення такого факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Таким чином, юридичні факти можуть бути встановлені лише для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника.

При цьому, законом встановлено окремі вимоги до заяви, що подається для встановлення судом певного юридичного факту, зокрема, частиною першою статті 318 ЦПК України передбачено, що у заяві повинно бути зазначено який факт заявник просить встановити та з якою метою, причини неможливості одержання або відновлення документів, що посвідчують цей факт, докази, що підтверджують факт.

В свою чергу, звертаючись до суду у розрізі спірних правовідносин, позивач ОСОБА_1 подала до суду заяву, обґрунтовуючи її подання положеннями статті 316 ЦПК України щодо розгляду справи в порядку окремого провадження та в прохальній частині заяви просить встановити юридичний факт - факт перебування її на утриманні рідного брата ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який загинув під час захисту Батьківщини ІНФОРМАЦІЯ_3 , як члена сім`ї загиблого, однак, поряд з цим, в заяві, в якості сторін по справі зазначає себе як позивача, відповідача Департамент соціальної політики Кропивницької міської ради, та третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, зазначаючи також і положення п.п.6, 7, 8, 9 ч.3 ст.175 ЦПК України щодо змісту та форми позовної заяви, вказуючи також, що "через звернення до суду в порядку цивільного судочинства, вона сподівається на вирішення спору про право та подальшу реалізацію прав на отримання соціальних (компенсаційних) виплат, гарантованих державою", тобто, в даному випадку, заявник звернулася до суду з заявою за правилами окремого провадження, в якій викладає вимоги позовного провадження.

При цьому, суд зауважує, що ключова відмінність окремого провадження від позовного полягає у відсутності спору про право, а також в особливому предметі справ окремого провадження - встановлення юридичного факту чи конкретної обставини, що має юридичне значення. Так, відсутність спору про право полягає в тому, що у таких справах не йде мова про оспорення чи невизнання суб`єктивного права особи, що випливає із житлових, сімейних, спадкових правовідносин тощо. У справах окремого провадження відсутній опонент - протилежна сторона процесу, яка і обумовлює виникнення суперечки, спору про право, але наявний заявник - заінтересована особа, яка прагне задовольнити свій інтерес, встановивши юридичний факт. Так, інколи у цивільних правовідносинах виникають випадки, коли є необхідність у захисті прав не лише, коли вони порушуються, але й коли просто потрібно встановити обставини, що стануть підставою для здійснення суб`єктивних прав.

Наступною визначальною ознакою, що вирізняє окреме та позовне провадження є такий інститут цивільного процесу як інтерес. Дана категорія виступає предметом судового захисту як у окремому, так і в позовному провадженні. При цьому, правова природа інтересу, різна. Так, в обох випадках метою заявника (позивача) є задоволення інтересу, але в окремому провадженні для заявника на етапі задоволення цього інтересу справа вичерпується. На цьому сам інтерес особи визначається задоволеним і розгляд справи завершується. Що ж стосується позовного провадження, то в його рамках категорія інтересу розглядається дещо в іншому ракурсі. Так, у таких справах інтерес також має місце бути, але при цьому, він має складнішу правову природу, адже обумовлюється спором про право і суд не лише встановлює сам факт, але і зобов`язується зробити власні висновки про наявність чи відсутність правовідносин між сторонами процесу, про права та обов`язки суб`єктів, про зміст суб`єктивного права і юридичного обов`язку тощо. У справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення, безпосередньо захист суб`єктивного матеріального права не здійснюється. Суд не визнає наявності у заявника суб`єктивного матеріального права, не зобов`язує інших осіб до вчинення дій в інтересах заявника.

Враховуючи зазначене, у разі, якщо заявник ОСОБА_1 звертається до суду в порядку позовного провадження, то із змісту позовної заяви має вбачатися предмет спору між сторонами та наявність вимог до відповідача, що визначено положеннями ст.174 ЦПК України.

Окремо суд вважає за необхідне також зазначити про те, що з документів, доданих до заяви, вбачається, що заявник ОСОБА_1 зверталася з запитом щодо виплати їй одноразової матеріальної допомоги, як члену сім`ї загиблого, на який (запит) управлінням соціального захисту населення Подільського району департаменту соціальної політики Кропивницької міської ради повідомлено, що підстав для виплати одноразової матеріальної допомоги сестрам/братам загиблих військовослужбовців згідно з Тимчасовим порядком надання одноразової матеріальної допомоги на період дії воєнного стану, - немає.

З огляду на зазначене, наявний спір про право з приводу відмови заявнику ОСОБА_1 у виплаті їй одноразової матеріальної допомоги, як члену сім`ї загиблого та зазначене повідомлення (рішення) може бути предметом оскарження до суду в порядку адміністративного судочинства.

Таким чином, з огляду на викладене вище в сукупності, суд приходить до висновку про неможливість відкриття провадження у справі за зазначеною заявою, та залишення заяви без руху на підставі ч.1 ст.185 ЦПК України, при цьому, заявнику необхідно визначитись, чи подана нею заява є позовною заявою чи подати заяву, яка відповідатиме вимогам Розділу IV "Окреме провадження" ЦПК України.

У разі, якщо подана позивачем заява має розглядатися в порядку позовного провадження, повідомити позивача про необхідність виправлення недоліків позовної заяви, зазначивши конкретні вимоги до відповідача, спосіб (способи) захисту прав та інтересів, передбачені законом, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону, який відповідачем заперечується та не визнається (п.п.4, 5 ч.3 ст.175 ЦПК України), подавши позовну заяву в новій редакції, врахувавши при цьому, наявність підстав для розгляду справи в порядку саме цивільного судочинства.

У разі, якщо дана заява має розглядатися в порядку окремого провадження, повідомити позивача про необхідність виправлення недоліків, шляхом подання до суду заяви, яка відповідатиме вимогам Розділу IV "Окреме провадження" ЦПК України (ст.318 ЦПК України), з зазначенням складу учасників справи за правилами окремого провадження: заявник, заінтересовані особи.

Відповідно до ч.1 ст.185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 та 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

Окремо судом відзначається, що прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що, реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожна держава - учасниця цієї Конвенції має право встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони та обмеження, зміст яких - не допустити перетворення судового процесу у безладний рух, у зв`язку з чим залишення позову без руху з підстав, передбачених законом (невідповідність позовної заяви вимогам щодо її змісту, несплата судового збору тощо), не є порушенням права на справедливий судовий захист.

Враховуючи, що дана заява подана без додержання вимог, викладених в п.п.3, 4 ч.3 ст. 175 ЦПК України, то відповідно до ч.1 ст.185 ЦПК України вона підлягає залишенню без руху з наданням позивачу строку для усунення недоліків, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Керуючись ст. 175, ст. 177, ч. 1 ст. 185, 318 Цивільного процесуального кодексу України, -

У Х В А Л И Л А:

Заяву ОСОБА_1 до Департаменту соціальної політики Кропивницької міської ради, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: ІНФОРМАЦІЯ_1 , Міністерство оборони України про встановлення факту перебування фізичної особи на утриманні, - залишити без руху, надавши строк для усунення недоліків, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Запропонувати ОСОБА_1 в установлений строк виправити зазначені в мотивувальній частині ухвали недоліки заяви, а саме: визначитись чи подана нею заява є позовною заявою чи подати заяву, яка відповідатиме вимогам Розділу IV "Окреме провадження" ЦПК України.

У разі, якщо подана заява має розглядатися в порядку позовного провадження, повідомити позивача про необхідність виправлення недоліків позовної заяви, зазначивши конкретні вимоги до відповідача, спосіб (способи) захисту прав та інтересів, передбачені законом, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону, який відповідачем заперечується та не визнається, подавши позовну заяву в новій редакції, яка за формою та змістом повинна відповідати вимогам ст.175 ЦПК України.

У разі, якщо позовна заява має розглядатися в порядку окремого провадження, повідомити заявника про необхідність виправлення недоліків, шляхом подання до суду заяви, яка відповідатиме вимогам Розділу IV "Окреме провадження" ЦПК України (ст.318 ЦПК України), з зазначенням складу учасників справи за правилами окремого провадження: заявник, заінтересовані особи; факт, який заявник просить встановити та з якою метою; докази, що підтверджують факт.

В разі невиконання вказаних вимог заява буде вважатись неподаною і повернута позивачу.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та оскарженню не підлягає.

Суддя Ленінського

районного суду

м.Кіровограда Лілія Андріївна Іванова