Справа № 570/1133/24
Номер провадження 2/570/654/2024
У х в а л а

20 березня 2024 року

Рівненський районний суд Рівненської області в особі судді Гнатущенко Ю.В., перевіривши виконання вимог статтей 175-177 ЦПК України по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Міністерства юстиції України, держави Російська Федерація в особі посольства держави Російська Федерація в Німеччині про відшкодування моральної шкоди, завданої порушенням прав внаслідок військової агресії та окупацією російської федерації частини території України, порушенням прав на мир та правомірну, добросовісну і кваліфіковану діяльність органів державної влади України в частині добросовісності, внаслідок неналежного виконання своїх позитивних обов`язків, -

в с т а н о в и в :

До Рівненського районного суду надійшла вказана заява.

При підготовці заяви допущені такі недоліки, що позбавляють суд можливості провести підготовку справи до розгляду, призначити її, розглянути та ухвалити рішення.

Так, згідно з нормами п.2 ч.3 ст.175 ЦПК України, позовна заява повинна містити, у тому числі: ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України (для юридичних осіб, зареєстрованих за законодавством України), а також реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта для фізичних осіб - громадян України (якщо такі відомості позивачу відомі), відомі номери засобів зв`язку, офіційної електронної адреси та адреси електронної пошти.

Попри вказані вимоги закону, в позовній заяві вказано реєстраційний номер облікової картки платника податків, що не відповідає реєстраційному номеру облікової картки платника податків позивача, зазначеному у картці, що є додатком до позовної заяви. Окрім того, зазначений у позовній заяві серія і номер паспорта позивача не відповідає серії та номеру паспорта позивача, що долучений до заяви.

У відповідності до пп.5,8 ч.3 ст.175 ЦПК України позовна заява повинна містити виклад обставин, якими позивач обгрунтовує свої вимоги, зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини; перелік документів та інших доказів, що додаються до заяви, зазначення доказів, які не можуть бути подані разом із позовною заявою (за наявності); зазначення щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додано до заяви.

Як зазначає Пленум Верховного Суду України у постанові № 2 від 12 червня 2009 року "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції", у позовній заяві повинні не лише міститися позовні вимоги, а й бути викладені обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, і зазначені докази, що підтверджують кожну обставину.

Постановою Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" роз`яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати не майнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно моральна шкода може полягати у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків (п.3).

Аналогічна правова позиція визначена і у статті 23 Цивільного кодексу України.

При цьому пунктом 4 Постанови від 31 березня 1995 року визначено, що у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, у чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується, окрім вказівки на те, у чому полягає ця шкода та якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві. У разі недотримання позивачем зазначених вимог суд вправі залишити позовну заяву без руху.

Так, позивачем у позовній заяві заявлено вимогу про стягнення з держави Російська Федерація в рахунок одноразового відшкодування моральну шкоду в розмірі 1500000 грн. та стягнення з держави Україна в рахунок одноразового відшкодування 1 грн. моральної шкоди завданої порушенням його права на мир та 1 грн. за порушення його права на правомірну, добросовісну і кваліфіковану діяльність органів державної влади України в частині добросовісності, внаслідок неналежного виконання своїх позитивних обов`язків, але позивачем позовну заяву не обґрунтовано жодними доказами, до позову долучено тільки копію паспорта громадянина України та копію картки платника податків фізичної особи, однак вказані документи не підтверджують факту завдання йому моральної шкоди, а тому позовна заява не відповідає пп.5,8 ч.3 ст.175 ЦПК України.

Додатково варто зауважити, що долучені до позовної заяви документи (додатки) не засвідчені позивачем у встановленому законом порядку.

У відповідності до положень ст.95 ЦПК України письмові докази подаються оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Копії документів вважаються засвідченими належним чином, якщо їх засвідчено в порядку, встановленому чинним законодавством. Учасник справи, який подає письмові докази в копіях (електронних копіях), повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу письмового доказу. Учасник справи підтверджує відповідність копії письмового доказу оригіналу, який знаходиться у нього, своїм підписом із зазначенням дати такого засвідчення.

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду 8 травня 2019 р. у постанові у справі №160/7887/18 (провадження №К/9901/8838/19), зазначив, що правила засвідчення копій документів, визначені Національним стандартом України "Державна уніфікована система документації. Уніфікована система організаційно-розпорядчої документації. Вимоги до оформлювання документів ДСТУ 4163-2003", затвердженим наказом Держспоживстандарту України від 7 квітня 2003 ороку № 55, Правила організації діловодства та архівного зберігання документів у державних органах, органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах і організаціях, затверджені наказом Міністерства юстиції України від 18 червня 2015 року № 1000/5, інструкції з діловодства в окремих органах державної влади (місцевого самоврядування) та інші нормативно-правові акти.

Серед іншого, відповідно до пункту 8 розділу 10 зазначених Правил копія набуває юридичної сили лише в разі її засвідчення в установленому порядку.

Напис про засвідчення копії складається зі слів "Згідно з оригіналом", назви посади, особистого підпису особи, яка засвідчує копію, її ініціалів (ініціалу імені) та прізвища, дати засвідчення копії. На лицьовому боці у верхньому правому куті першого аркуша документа проставляється відмітка "Копія".

Як передбачено ч.1 ст.177 ЦПК України, позивач повинен додати до позовної заяви її копії та копії всіх документів, що додаються до неї, відповідно до кількості відповідачів і третіх осіб.

Так, позивачем в позовній заяві вказано, що він додає копії позовної заяви для відповідачів в трьох екземплярах. До позовної заяви з додатками позивачем долучено два примірники позовної заяви, однак додатків вони не містять.

Згідно ч.ч.1, 2 ст.10 ЦПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.4 Конвенції про отримання за кордоном доказів у цивільних або комерційних справах, ратифікованої Законом України «Про приєднання України до Конвенції про отримання за кордоном доказів у цивільних або комерційних справах» №2051- III від 19.10.2000 судове доручення складається мовою запитуваного органу або супроводжується перекладом на цю мову. Однак, Договірна Держава приймає доручення також англійською чи французькою мовою або з перекладом на одну з цих мов, якщо вона не зробила застереження на підставі статті 33.

Відповідно до п.2.3 розділу другого Інструкції «Про порядок виконання міжнародних договорів з питань надання правової допомоги в цивільних справах щодо вручення документів, отримання доказів та визнання і виконання судових рішень» (затвердженої Наказом Міністерства юстиції України, Державної судової адміністрації України 27.06.2008 № 1092/5/54) доручення та документи, що до нього додаються, складаються мовою, передбаченою відповідним міжнародним договором України. Якщо доручення чи документи, що до нього додаються, складено українською мовою, слід додавати завірений переклад на мову запитуваної держави або на іншу мову, передбачену міжнародним договором України. Документи, що підлягають врученню згідно з дорученням суду України, складаються мовою запитуваної держави чи іншою мовою, передбаченою міжнародним договором України, або супроводжуються завіреним перекладом на таку мову. У відповідних випадках документи, що підлягають врученню, можуть бути складені або перекладені на ту мову, яку, як є підстави вважати, розуміє особа, якій необхідно вручити документи. Це окремо визначається судом України у дорученні.

Оскільки позивачем не надано суду завіреного перекладу позовної заяви з документами, доданими до неї, на офіційну мову Федеративної Республіки Німеччина або англійську чи французьку мову, а також на російську мову (для вручення відповідачеві Російській Федерації), вказана позовна заява не відповідає вимогам Інструкції «Про порядок виконання міжнародних договорів з питань надання правової допомоги в цивільних справах щодо вручення документів, отримання доказів та визнання і виконання судових рішень» (затвердженої Наказом Міністерства юстиції України, Державної судової адміністрації України 27.06.2008 № 1092/5/54).

Згідно положень ч. 4 ст. 177 ЦПК України до позовної заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Позивач у позовній заяві вказує про пільги щодо сплати судового збору, що передбачені ЗУ "Про судовий збір" та ЗУ "Про захист прав споживачів", однак суд не погоджується з такими твердженнями виходячи із наступного.

Зі змісту п.13 ст.3, п.22 ст.5 Закону України "Про судовий збір" вбачається, що судовий збір не справляється:

13) за подання позовної заяви про відшкодування шкоди, заподіяної особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їх посадовою або службовою особою, а так само незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури або суду;

22) звільняються від сплати судового збору позивачі - у справах за позовами до держави-агресора Російської Федерації про відшкодування завданої майнової та/або моральної шкоди у зв`язку з тимчасовою окупацією території України, збройною агресією, збройним конфліктом, що призвели до вимушеного переселення з тимчасово окупованих територій України, загибелі, поранення, перебування в полоні, незаконного позбавлення волі або викрадення, а також порушення права власності на рухоме та/або нерухоме майно.

Стосовно позовних вимог щодо стягнення з Держави Україна моральної шкоди, суд зазначає, що оскільки така вимога по суті обґрунтована позивачем незаконною бездіяльністю держави, в силу припису п.13 ч.2 ст.3 Закону України «Про судовий збір», за заявлення такої вимоги не підлягає до сплати судовий збір.

Щодо позовних вимог про стягнення з Російської Федерації моральної шкоди в сумі 1500000 грн., суд зазначає наступне.

З матеріалів позовної заяви не вбачається, що моральної шкоди у зв`язку із збройною агресією російської федерації позивачу завдано у зв`язку із вимушеним переселення з тимчасово окупованих територій України, загибелі, поранення, перебування в полоні, незаконного позбавлення волі або викрадення, а також порушення його права власності на рухоме та/або нерухоме майно.

Оскільки підстави заявлених позивачем позовних вимог до російської федерації не є тотожними підставам, які зазначені у п.22 ч.1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір", та які б в силу закону давали пільгу щодо сплати судового збору, такі вимоги підлягають оплаті судовим збором на загальних підставах.

Щодо посилання позивачем на положення ст.22 Закону України "Про захист прав споживачів", як на підставу звільнення від сплати судового збору, суд зазначає, що таке посилання є безпідставним, оскільки до спірних правовідносин положення вказаного закону не застосовуються.

Інших обставин, які б давали підстави для звільнення позивача від сплати судового збору останнім у позові не зазначено і з долучених до нього матеріалів не вбачається.

Відповідно до п.1 ч.2 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою, справляється судовий збір в розмірі 1 відсотка ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік», розмір прожтикового мінімуму для працездатних осіб станом на 01 січня 2024 року встановлено на рівні 3028 грн. 00 коп. на місяць.

Таким чином, позивач має сплатити судовий збір за позовну вимогу про стягнення моральної шкоди з держави Російська Федерація в розмірі 1 відсотка ціни позову, що становить суму 15000,00 грн.

Згідно ч.1 ст.185 ЦПК України, суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких не допустити судовий процес у безладний рух. Європейський суд зазначає, що право на суд не є абсолютним, воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує врегулювання з боку держави ("Осман проти Сполученого королівства" від 28.10.1998 року та "Креуз проти Польщі" від 19.06.2001 року). Обов`язком заінтересованої сторони є прояв особливої старанності при захисті своїх інтересів (рішення ЄСПЛ від 04.10.2001 року у справі "Тойшлер проти Німеччини").

Крім того, як наголошує у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана добросовісно користуватись належними їй процесуальними правам та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

У зв`язку з наведеним, залишення без руху позовної заяви не є порушенням права на справедливий судовий захист та не може вважатися обмеженням права доступу до суду, оскільки після усунення вказаних вище невідповідностей та недоліків у суду будуть відсутні процесуальні перешкоди для продовження розгляду справи у порядку загального позовного провадження.

Оскільки, при зверненні до суду позивачем не виконано вимоги, встановлені ст.175, 177 ЦПК України, позовну заяву необхідно залишити без руху та надати позивачу строк для усунення її недоліків.

Керуючись ст.ст.175,177,185 ЦПК України, суддя, -

у х в а л и в :

Позовну заяву ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Міністерства юстиції України, держави Російська Федерація в особі посольства держави Російська Федерація в Німеччині про відшкодування моральної шкоди, завданої порушенням прав внаслідок військової агресії та окупацією російської федерації частини території України, порушенням прав на мир та правомірну, добросовісну і кваліфіковану діяльність органів державної влади України в частині добросовісності, внаслідок неналежного виконання своїх позитивних обов`язків - залишити без руху.

Надати позивачу строк для усунення недоліків, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення даної ухвали.

В разі не усунення зазначених в ухвалі недоліків заява вважатиметься неподаною і повертатиметься позивачеві.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Гнатущенко Ю.В.