Провадження № 2-з/185/107/24
У Х В А Л А

11 листопада 2024 року м. Павлоград

Суддя Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області Бондаренко В.М., розглянувши заяву представника позивача ОСОБА_1 адвоката Букура Максима Євгеновича про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Першої павлоградської державної нотаріальної контори Павлоградського районного нотаріального округу Дніпропетровської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: державний нотаріус Першої павлоградської державної нотаріальної контори Павлоградського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Тимченко Ольга Миколаївна, про визнання недійсною постанови нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії, визнання спільної сумісної власності, припинення та визнання права власності, -

В С Т А Н О В И В :

До суду надійшла заява представника позивача ОСОБА_1 адвоката Букура Максима Євгеновича про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Першої павлоградської державної нотаріальної контори Павлоградського районного нотаріального округу Дніпропетровської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: державний нотаріус Першої павлоградської державної нотаріальної контори Павлоградського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Тимченко Ольга Миколаївна, про визнання недійсною постанови нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії, визнання спільної сумісної власності, припинення та визнання права власності, в якій представник позивача просить суд накласти арешт на будинок АДРЕСА_1 .

Згідно з вимогами ч. 2 ст. 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до вимог п. 1 ч. 1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

За змістом ст. 151 ЦПК України, заява про забезпечення позову подається в письмовій формі, підписується заявником і повинна містити:

1) найменування суду, до якого подається заява;

2) повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові - для фізичних осіб) заявника, його місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштові індекси, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України, реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта для фізичних осіб - громадян України, номери засобів зв`язку та адресу електронної пошти, за наявності;

3) предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову;

4) захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності;

5) ціну позову, про забезпечення якого просить заявник;

6) пропозиції заявника щодо зустрічного забезпечення;

7) інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

Як роз`яснено в п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України за №9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді справ про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

У справі №922/2163/17 Верховний Суд наголосив, що саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Звертаючись до суду із заявою про забезпечення позову, позивач повинен обґрунтувати причини звернення з такою заявою та надати суду докази наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову.

Таким чином, в кожному конкретному випадку, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суду належить встановити наявність обставин, які свідчать про те, що в разі невжиття таких заходів можуть виникнути перешкоди для виконання рішення суду у разі задоволення позову. При цьому обов`язок доказування наявності таких обставин покладається на заявника.

Крім того, п. 6 ч. 1 ст. 151 ЦПК України законодавець зобов`язує саме позивача самостійно запропонувати суду підтвердження своєї сумлінності в питанні заявленого забезпечення позову.

При цьому, запропоноване заявником зустрічне забезпечення не є обов`язковим для суду.

Останній, вирішуючи питання про забезпечення позову, вправі або прислухатися до побажань заявника в цьому питанні, або прийняти інше рішення щодо вказаного.

Проте, в заяві про забезпечення позову не міститься жодної пропозиції щодо зустрічного забезпечення позову.

Тобто, в порушення вимог ст. 151 ЦПК України, заявник не надав пропозиції щодо зустрічного забезпечення, якими він обґрунтовує необхідність забезпечення позову.

Відповідно до ч. 10 ст. 153 ЦПК України, суд, встановивши, що заяву про забезпечення позову подано без додержання вимог статті 151 цього Кодексу, повертає її заявнику, про що постановляє ухвалу.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку про повернення заяви представника позивача ОСОБА_1 адвоката Букура Максима Євгеновича про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Першої павлоградської державної нотаріальної контори Павлоградського районного нотаріального округу Дніпропетровської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: державний нотаріус Першої павлоградської державної нотаріальної контори Павлоградського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Тимченко Ольга Миколаївна, про визнання недійсною постанови нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії, визнання спільної сумісної власності, припинення та визнання права власності та одночасно роз`яснює, що це не позбавляє на повторне звернення до суду із заявою про забезпечення позову в порядку, встановленому ЦПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 149-151, 158, 260, 353, 354, 355 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Заяву представника позивача ОСОБА_1 адвоката Букура Максима Євгеновича про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Першої павлоградської державної нотаріальної контори Павлоградського районного нотаріального округу Дніпропетровської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: державний нотаріус Першої павлоградської державної нотаріальної контори Павлоградського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Тимченко Ольга Миколаївна, про визнання недійсною постанови нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії, визнання спільної сумісної власності, припинення та визнання права власності - повернути.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала суду може бути оскаржена в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом п`ятнадцять днів з дня її проголошення або складення.

Учасник справи, якому ухвалу суду не було вручено у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження відповідно та в порядку і строки, визначені ст. 354 ЦПК України.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо її не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя В.М. Бондаренко