Житомирський апеляційний суд
Справа №275/815/20 Головуючий у 1-й інст. Миколайчук П. В.
Категорія 39 Доповідач Шевчук А. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 грудня 2024 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючої судді Шевчук А.М.,

суддів: Коломієць О.С., Борисюка Р.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження (без повідомлення учасників справи) у м. Житомирі

цивільну справу №275/815/20 за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитом

за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк»

на рішення Брусилівського районного суду Житомирської області від 27 жовтня 2020 року, яке ухвалене під головуванням судді Миколайчука П.В. у м. Брусилові,

в с т а н о в и в:

У серпні 2020 року Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (далі АТ КБ «ПриватБанк» або банк) звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 . Просило станом на 13 липня 2020 року стягнути з відповідача заборгованість в сумі 37 779,05 грн, яка з складається із: заборгованості за поточним тілом кредиту в розмірі 20 грн; заборгованості за простроченим тілом кредиту в сумі 35 289,19 грн; заборгованості за простроченими процентами - 2 469,86 грн.

Вимоги обґрунтовані тим, що з метою отримання банківських послуг ОСОБА_1 підписав анкету-заяву про приєднання до Умов і правил надання банківських послуг у ПриватБанку від 28 вересня 2010 року б/н. Підписавши анкету-заяву, відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана ним анкета-заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами і правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складають між ним та банком договір про надання банківських послуг. Відповідач ознайомився і згодний з Умовами і правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення у письмовому вигляді. Умови і правила надання банківських послуг розміщені на офіційному сайті ПриватБанку www.privatbank.ua. ОСОБА_1 зобов`язався регулярно ознайомлюватися із Умовами і правилами надання банківських послуг та їх змінами на сайті. Банк відкрив кредитний рахунок та встановив початковий кредитний ліміт, у розмірі, що зазначений у довідці про зміну умов кредитування та обслуговування банківського рахунку. У подальшому розмір кредитного ліміту збільшився до 26 500 грн. Банк свої зобов`язання виконав у повному обсязі, але відповідач своїх зобов`язань щодо своєчасного повернення кредиту та сплати штрафних санкцій за користування коштами належним чином не виконує, у зв`язку з чим утворилася вказана вище заборгованість, яку АТ КБ «ПриватБанк» просить стягнути у судовому порядку.

Рішенням Брусилівського районного суду Житомирської області від 27 жовтня 2020 року позов задоволений частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за тілом кредиту у сумі 11 099,81 грн та судовий збір у розмірі 617,58 грн. У задоволенні решти позову відмовлено.

Не погодившись частково із рішенням суду першої інстанції, позивач АТ КБ «ПриватБанк» подало апеляційну скаргу в частині незадоволених вимог. Посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення в частині відмови у стягненні решти заборгованості за тілом кредиту та відмови у стягненні прострочених процентів скасувати та ухвалити в цій частині нове, яким фактично задовольнити позов у повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги аргументовані тим, що по-перше, позивачем надана суду копія анкети-заяви від 28 вересня 2010 року. Умови і правила надання банківських послуг є фактично публічною офертою. Підписавши анкету-заяву, відповідач погодився з умовами та правилами надання банком послуг, які разом із нею, зразками підписів складають змішаний договір банківського рахунку і кредитного договору. Приєднання до умов і правил надання банківських послуг є укладенням договору з банком. Мотиви суду першої інстанції про те, що витяги з Умов і правил надання банківських послуг в ПриватБанку та з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», які знаходяться у матеріалах справи, не містять підпису відповідача, а тому не можуть розцінювати як частина кредитного договору, не є обґрунтованими. До матеріалів справи додана редакція Умов і правил надання банківських послуг з Тарифами, що діяли станом на дату підписання анкети-заяви, а з метою підтвердження їх відповідності (автентичності) наданий наказ про їх затвердження. Крім того, відповідач 28 вересня 2010 року разом із анкетою-заявою підписав довідку про умови кредитування з використанням платіжної картки «Кредитна Універсальна» 55 днів пільгового періоду», якою погодженні наступні умови кредитування: тип картки та кредитної лінії, пільговий період, базова процентна ставка 2,5% на місяць, розмір щомісячного платежу, строк внесення щомісячних платежів, пеня та штраф. Підписана довідка є Тарифами та умови кредитування, що погоджені у письмовому вигляді. Довідка про умови кредитування з використанням платіжної картки «Кредитка Універсальна» 55 днів пільгового періоду» не була надана до суду першої інстанції у зв`язку з її розшуком в архівах банку, але додана до апеляційної скарги, яку, на погляд скаржника, слід врахувати при перегляді рішення суду першої інстанції, який належної оцінки довідці не надав. Оскільки у довідці про умови кредитування від 28 вересня 2010 року сторони узгодили розмір процентної ставки, то вимоги банку про стягнення процентів підлягають до задоволення. По-друге, повна інформація щодо кредитного ліміту та його зміни відображена банком у довідці, яка додана до позовної заяви. Доказом видачі кредитних коштів є виписка по рахунку із зазначенням розміру встановлення ліміту. Наданням кредитних коштів є зарахування їх на картрахунок клієнта. Відповідач зобов`язаний повернути банку отримані ним кошти. Простроченим кредитом вважаються кредитні кошти, які були надані клієнту та не були повернуті останнім у строк, передбачений договором. По-третє, порядок погашення заборгованості відбувається шляхом списання регулярного платежу з кредитної картки клієнта, як з власних коштів при їх наявності, так і з кредитних. Оскільки сервіс «оплата частинами» не є окремим кредитним договором, а є тільки додатковою послугою для власників кредитних карт, підписання окремого кредитного договору не вимагається. Оформлення послуги «оплата частинами» можливо лише за допомогою своєї кредитної картки та шляхом правильного введення ПІН-коду. Здійснюється перший платіж за покупку, а у подальшому кошти щомісячно списуються з карти відповідача у зв`язку з використанням сервісу «оплата частинами». Оскільки під час списання чергового щомісячного платежу по оплаті частинами відповідач використав всю суму кредитного ліміту, то списання коштів здійснено за рахунок овердрафту, що спричинило перевищення тіла кредиту над розміром встановленого кредитного ліміту. Заяв у банк від відповідача про втрату кредитної картки, за допомогою якої була оформлена послуга «оплата частинами» не надходило, що підтверджує оформлення оплати частинами саме ОСОБА_1 . По-четверте, основними вимогами банку за кредитним договором до боржника є повернення наданих кредитних коштів та отримання процентів за їх користування, і ця умова є істотним фактором при наданні кредитних коштів. На переконання банку, суд не мав жодних підстав відмовляти у стягненні заборгованості за тілом кредиту в розмірі 35 309,19 грн. Суд першої інстанції, стягнувши різницю між загальним розміром заборгованості та загальною сумою списаних процентів і пені, не врахував, що кошти також йшли на погашення процентів, враховуючи погоджений сторонами розмір процентів за користування кредитом згідно з довідкою про умови кредитування від 28 вересня 2010 року. Дії відповідача щодо користування кредитом, сплати заборгованості за кредитом, що підтверджено розрахунком заборгованості та випискою по рахунку, є доказами приєднання відповідача до Умов і правил надання банківських послуг та прийняття запропонованих банком умов, а висновок суду першої інстанції про відсутність погодження умов кредитування є безпідставним, не відповідає дійсності і спростовується матеріалами справи.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач ОСОБА_1 просить у задоволенні апеляційної скарги відмовити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін. При цьому посилається на те, що надана банком апеляційному суду копія довідки про умови кредитування від 28 вересня 2010 року не була подана до суду першої інстанції та вона не була предметом розгляду в суді першої інстанції. Позивачем не надано доказів неможливості подання довідки про умови кредитування до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього, а тому додана АТ КБ «ПриватБанк» до апеляційної скарги копія довідки про умови кредитування від 28 вересня 2010 року не може бути прийнята апеляційним судом. Доводи та обставини, на які посилається позивач у апеляційній скарзі, були предметом дослідження в суді першої інстанції і висновки суду першої інстанції з цього приводу грунтуються на встановлених обставинах та досліджених у судовому засіданні доказах. Саме Велика Палата Верховного Суду формує певну практику, яка необхідна для формування єдиної правозастосовної та судової практики. Висновки, які викладені у постановах Верхового Суду, на які посилається скаржник, не стосуються виключних правових проблем.

Виходячи із засади диспозитивності цивільного судочинства, апеляційний суд не перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в частині стягнення на користь банка заборгованості за тілом кредиту в сумі 11 099,81 грн, оскільки в цій частині судове рішення не оскаржується.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в частині відмови у стягненні решти тіла кредиту та у частині відмови у стягненні прострочених процентів відповідно до положень ст.367 ЦПК України, колегія суддів апеляційного суду доходить висновку, що апеляційна скарга у оскарженій частині задоволеною бути не може з наступних мотивів.

Відповідно до частин першої та другої ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом ст.ст.626,628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умовами, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою ст.638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до частини першої ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша ст.1048 ЦК України).

Кредитний договір укладається у письмові формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст.1055 ЦК України).

Згідно з частиною першою ст.633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, окрім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом ст.634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків при застосуванні конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку з чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст ст.ст.633,634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Визначальним є додержання письмової форми договору.

Із матеріалів справи вбачається та судом установлено, що 28 вересня 2010 року між Публічним акціонерним товариством Комерційним банком «ПриватБанк», правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк», та ОСОБА_1 укладений договір про надання банківських послуг шляхом підписання останнім анкети-заяви про приєднання до Умов і правил надання банківських послуг у ПриватБанку (а.с.38). У анкеті-заяві зазначений лише бажаний кредитний ліміт за платіжною карткою кредитка «Універсальна»/Gold 800 грн.

У заяві зазначено, що відповідач згодний із тим, що дана заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами і правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг. Він ознайомився та погодився з Умовами і правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення у письмовому вигляді. У заяві є посилання на те, що Умови та правила надання банківських послуг розміщені на офіційному сайті ПриватБанку www.privatbank.ua. Відповідач зобов`язався виконувати вимоги Умов і правил надання банківських послуг, а також регулярно ознайомлюватися з їх змінами на сайті ПриватБанку.

Отже, у анкеті-заяві від 28 вересня 2010 року, яка підписана відповідачем ОСОБА_1 , є інформація щодо бажаного кредитного ліміту та типу платіжної картки, але не прописано жодних умов договору, які стосуються базової процентної ставки за користування кредитом, умов овердрафту, строку виконання зобов`язання, комісії, пені тощо.

Із довідки банку вбачається, що ОСОБА_1 банком надавалися наступні кредитні картки: 16 квітня 2013 року - № НОМЕР_1 із терміном дії до січня 2016 року; 11 вересня 2014 року - № НОМЕР_2 із терміном дії до вересня 2018 року; 31 жовтня 2014 року - № НОМЕР_3 із терміном дії до жовтня 2018 року; 19 квітня 2016 року - № НОМЕР_4 із терміном дії до травня 2019 року; 09 жовтня 2018 року - № НОМЕР_5 із терміном дії до вересня 2022 року (а.с.39 зворот).

Також у матеріалах справи є довідка банку про те, що старт карткового рахунку відбувся 16 квітня 2013 року за карткою НОМЕР_1 (а.с.40 зворот). Кредитний ліміт 500 грн проведений 26 грудня 2013 року. У подальшому кредитний ліміт зростав та 09 жовтня 2018 року досягнув суми 26 500 грн, а з 20 лютого 2019 року прослідковується тенденція на зменшення кредитного ліміту (20 лютого 2019 року кредитний ліміт - 23 580 грн, 07 березня 2019 року - 20 010 грн, 26 березня 2019 року -16 849 грн, 27 березня 2019 року - 16 850 грн, 28 березня 2019 року -16 850 грн), який 03 березня 2020 року приблизився до нуля.

Окрім того, із виписок про рух коштів за картами прослідковується, що відповідач користувався кредитними картками не лише тими, що зазначені позивачем у довідці, а й іншими, використовував сервіс «оплата частинами» за покупку, знімав та поповнював готівку, тобто реалізував своє право на користування кредитним лімітом (а.с.56-67, 89-113 ).

У суді першої інстанції банк до анкети-заяви додав також витяги із Умови і правила надання банківських послуг у ПриватБанку та Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», ознайомлення із якими підписом відповідача не підтверджено (а.с.24-37 зворот).

Поряд із цим, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці витяги із Умов і правил надання банківських послуг у ПриватБанку та Тарифів розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи анкету-заяву про приєднання до Умов і правил надання банківських послуг у ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент підписання відповідачем анкети-заяви від 28 вересня 2020 року містили умови договору щодо овердрафту, сплати процентів за користування кредитом, строку виконання зобов`язання, комісії за обслуговування, пені за неналежне виконання умов договору саме у зазначених у цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядках нарахування.

Роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи, тобто кредитор міг додати до позовної заяви витяги із Умов і правил, а також Тарифів у редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення його позову.

Без надання підтверджень про конкретно запропоновані відповідачу Умови і правила надання банківських послуг у ПриватБанку, а також Тарифи відсутність у анкеті-заяві від 28 вересня 2010 року домовленості сторін про строк виконання зобов`язання, овердрафт, розмір процентної ставки за користування кредитом, комісії за обслуговування, відповідальності за неналежне виконання умов договору (неустойки) не можна вважати складовою частиною договору про надання банківських послуг, зокрема кредитного договору, оскільки Умови і правила надання банківських послуг у ПриватБанку та Тарифи відповідачем не підписані. Отже, недодержання письмової форми кредитного договору щодо овердрафту, процентної ставки, строку виконання зобов`язання, комісії та відповідальності за неналежне виконання умов договору (пені) не дає підстав розцінювати умови, прописані у витягах із Умов і правил, а також Тарифів, як невід`ємну складову частину змісту договору, а тому суд першої інстанції правильно не вважав надані позивачем витяги із Умов і правил та Тарифів складовою частиною кредитного договору, оскільки в анкеті-заяві від 28 вересня 2010 року, яка підписана відповідачем, відсутні домовленості сторін про овердрафт, строк виконання зобов`язання, сплату жодних процентів, комісії та неустойки у вигляді пені.

Підсумовуючи викладене вище, матеріали справи не містять підтверджень, що саме додані до позовної заяви витяги із Умов і правил та Тарифів, які надав банк, відповідач розумів та ознайомився і погодився з ним, підписуючи заяву-анкету про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у ПриватБанку від 28 вересня 2010 року.

Такі висновки відповідають правовій позиції, викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року в справі №342/180/17.

Водночас, до апеляційної скарги АТ КБ «ПриватБанк» доданий документ, який знаходиться на аркуші 173 матеріалів справи, який за твердженням скаржника підписаний відповідачем 28 вересня 2010 року та має відношення до спірних правовідносин. Разом із тим, документ не носить назви, ідентифікації із анкетою-заявою про приєднання до Умов і правил надання банківських послуг у ПриватБанку від 28 вересня 2010 року, а прізвище особи, яка його підписала 28 вересня 2010 року, не зазначене. За положеннями частини шостої ст.81 ЦПК України доказування ґрунтуватися на припущеннях не може.

Окрім того, в апеляційній скарзі порушено питання про прийняття апеляційним судом та долучення до матеріалів справи копії довідки про умови кредитування.

Методом виключення апеляційний суд доходить висновку, що іменований скаржником документ, як копія довідки про умови кредитування, є нічим іншим, як описаним вище апеляційним судом документом із проставленням дати його підпису 28 вересня 2010 року і саме копію цього документа просить позивач прийняти на стадії апеляційного перегляду справи, долучивши до матеріалів справи та врахувавши при перегляді рішення суду першої інстанції.

Отже, копія довідки про умови кредитування до суду першої інстанції позивачем не надавалася та останнім при розгляді спору не досліджувалася. Обґрунтування причини такої обставини, яка жодними доказами не підтверджена, - розшук скаржником довідки у архівах самого скаржника.

Розглядаючи заявлене клопотання, апеляційний суд виходить із наступного.

За положеннями частини третьої ст.367 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

У свою чергу зміст ст.83 ЦПК України покладає на позивача обов`язок подати докази разом із поданням позовної заяви. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.

Скаржником апеляційному суду не надано доказів неможливості для позивача подати до суду першої інстанції копію довідки про умови кредитування з причин, що об`єктивно не залежали від АТ КБ «ПриватБанк». Обставина розшуку банком документа у власному архіві залежала виключно від самого позивача, а тому причина не подання раніше доказу залежала об`єктивно саме від скаржника. Також у суді першої інстанції АТ КБ «ПриватБанк» не заявляв про неможливість подання доказу. Оскільки не встановлено судом апеляційної інстанції наявності винятковості випадку, то клопотання про прийняття та долучення до матеріалів справи копії довідки про умови кредитування, а відтак її дослідження на стадії апеляційного перегляду, за обставин, коли така довідка судом першої інстанції при розгляді спору з вини самого позивача не досліджувалася та в основу рішення не покладалася, задоволеним бути не може. Суд апеляційної інстанції перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції на час його ухвалення та за наявними у розпорядженні суду першої інстанції доказами, які надавалися сторонами на засадах змагальності цивільного судочинства.

Згідно з наданими банком розрахунками, за відповідачем рахується заборгованість станом на 13 липня 2020 року в сумі 37 779,05 грн, яка з складається із: заборгованості за поточним тілом кредиту в розмірі 20 грн; заборгованості за простроченим тілом кредиту в сумі 35 289,19 грн; заборгованості за простроченими процентами - 2 469,86 грн (а.с.5-23, 41-55).

Розрахунки заборгованості, які виконані позивачем, та виписки за договором №б/н про рух коштів за картками відповідача підтверджують не лише користування відповідачем коштами, а й здійснення банком списання процентів за користування кредитним лімітом за ставками 2,5%,2,9%,3,5%,3,6% в місяць, комісії за обслуговування, пені, тобто показників, які у анкеті-заяві, яка підписана відповідачем, не передбачені, а також застосування овердрафту (оплата покупки частинами).

Оскільки розрахунки заборгованості, які виконані банком, безпідставно включають показники, які вважає погодженими банк, але які у письмовому вигляді сторонами не погодженні та щодо яких відповідач заперечує, а саме, процентів за користування кредитом, комісії та пені, то суд першої інстанції обґрунтовано відхилив доводи скаржника, що контррозрахунок, який виконав відповідач, є неналежним доказом в силу відсутності у нього спеціальних знань. Контррозрахунок відповідача ґрунтується на інформації розрахунків позивача, але він виключає умови договору, які сторонами у письмовому вигляді не погоджені та які вважає погодженими банк, але проти яких заперечує відповідач. Позивач про призначення судової економічної експертизи клопотання не заявив, а за таких обставин скаржником належними та допустимими доказами не доведено, що непогашене загальне тіло кредиту становить суму 35 309,19 грн.

Позивач не заперечує та його розрахунками підтверджується, що відповідач вносив кошти на погашення отриманого кредиту, які за умовами договору від 28 вересня 2010 року, що погоджені сторонами, належало відносити на погашення саме тіла кредиту, а банк у односторонньому порядку погашав неузгоджені сторонами договору: комісію, проценти та пеню. Отже, суд першої інстанції обґрунтовано прийняв, як належних доказ розміру заборгованості за тілом кредиту, контррозрахунок наданий відповідачем, який не включає не узгоджених сторонами у письмовому вигляді умов договору, тобто виключені комісія, проценти та пеня, а сплачені кошти віднесені на тіло кредиту. За таким математичним підрахунком від фактичних витрат належало відмінусувати погашення боргу, яке здійснено відповідачем, а залишок неповернутого тіла кредиту стягнути, що і зробив суд першої інстанції, а доводи апеляційної скарги з приводу незаконної відмови у стягненні решти заборгованості за тілом кредиту в сумі 24 209,38 грн безпідставні та з огляду на викладене вище додаткового правого обґрунтування не потребують, окрім овердрафту.

Як вже зазначалося вище, кредитний ліміт не перевищив 26 500 грн, але позивач просив стягнути заборгованість за тілом кредиту в загальній сумі 35 309,19 грн, що вказує на використання позивачем овердрафту, який є однією з форм короткострокового банківського кредитування («перевитрата рахунку», коли клієнт може заходити в «мінус» і використовувати гроші в розмірі, що перевищує баланс на карті) та передбачений лише Умовами та правилами надання банківських послуг у ПриватБанку, які відповідачем не підписані, а тому не можуть вважатися складовою частиною договірних зобов`язань, а використання овердрафту без погодження таких умов договору із відповідачем не носить зобов`язальних ознак для останнього.

Суд першої інстанції також обґрунтовано відмовив у стягненні процентів в сумі 2 469,86 грн, оскільки вони передбачені Умовами та правилами надання банківських послуг у ПриватБанку та Тарифами, які відповідачем не підписані та не можуть вважатися складовими частинами договору про надання банківських послуг, зокрема, кредитного договору, який укладений сторонами 28 вересня 2010 року.

Підсумовуючи викладене вище, доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції в оскарженій частині рішення не спростовують. Рішення в оскарженій частині ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому залишається в цій частині (в частині відмови у стягненні решти тіла кредиту та відмови у стягненні процентів) без змін, що відповідає приписам ст.375 ЦПК України.

Відповідно до п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах не підлягають касаційному оскарженню. Малозначними є справи, у яких ціна позову не перевищує тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п.1 ч.6 ст.19 ЦПК України). Дана справа є малозначною в силу вимог закону.

Керуючись ст.ст.259,367-368,374-375,381-382,384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" залишити без задоволення.

Рішення Брусилівського районного суду Житомирської області від 27 жовтня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Головуюча Судді: