П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 грудня 2024 року м. Київ

Справа № 753/19790/23

Провадження: № 22-ц/824/14505/2024

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого (судді-доповідача) Невідомої Т. О.,

суддів Нежури В. А., Соколової В. В.

секретар Сакалош Б. В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 12 квітня 2024 року, ухвалене під головуванням судді Котвицького В. Л.,

у справі за позовом ОСОБА_1 до Секретаріату Конституційного Суду України про визнання протиправним та скасування розпорядження про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та стягнення моральної шкоди,

у с т а н о в и в:

Короткий зміст позовних вимог

У жовтні 2023 року ОСОБА_1 (далі по тексту - ОСОБА_1 , позивач) звернувся до суду з позовом до Секретаріату Конституційного Суду України (далі по тексту - Секретаріат КСУ, відповідач, роботодавець), мотивуючи свої вимоги тим, що з 26 серпня 2021 року його призначено на посаду директора Автобази Конституційного Суду України за контрактом №1 від 26 серпня 2021 року. З початком російської агресії проти України він вступив до добровольчої роти, укомплектованої ветеранами правоохоронних органів та спецпідрозділів України, а 17 березня 2022 року на добровільній основі, на час виконання державних та/або громадських обов`язків, уклав контракт добровольця територіальної оборони з командиром добровольчого формування територіальної громади м. Києва «ІНФОРМАЦІЯ_1» (далі по тексту - ДФТГ м. Києва ІНФОРМАЦІЯ_1») ОСОБА_3 строком на три роки.

У зв`язку із завершенням 01 жовтня 2022 року дії контракту № 1 від 26 серпня 2021 року, за зверненням командира ДФТГ м. Києва «ІНФОРМАЦІЯ_1» до керівника Секретаріату Конституційного Суду України від 12 серпня 2022 року №470, та згідно його, ОСОБА_1 , заяви, між ним і керівником Секретаріату КСУ укладено новий контракт від 30 вересня 2022 року, дія якого завершувалась 01 жовтня 2023 року.

У зв`язку із завершенням контракту від 30 вересня 2022 року, командир ДФТГ м. Києва «ІНФОРМАЦІЯ_1» звернувся до керівника Секретаріату КСУ з листом про продовження дії чинного контракту до завершення дії контракту добровольця територіальної оборони, укладеного між ДФТГ м. Києва «ІНФОРМАЦІЯ_1» та позивачем.

У Секретаріаті Конституційного Суду України 28 липня 2023 року зареєстровано його, ОСОБА_1 , заяву про продовження дії контракту до 16 березня 2025 року за згодою сторін. За результатами розгляду вказаної заяви, він отримав повідомлення керівника Секретаріату КСУ від 31 липня 2023 року №004-004-16/3130 про розгляд його заяви.

21 вересня 2023 року він отримав запрошення від керівника Управління роботи з персоналом Секретаріату КСУ бути присутнім у Конституційному Суді України 25 вересня 2023 року для обговорення питання щодо укладеного контракту від 30 вересня 2022 року.

Під час зустрічі з керівником Управління роботи з персоналом 25 вересня 2023 року, його було ознайомлено з розпорядженням керівника Секретаріату КСУ від 25 вересня 2023 року № 349/4/2023-к/тр про його звільнення з посади директора Автобази Конституційного Суду України 01 жовтня 2023 року у зв`язку із закінченням строку трудового договору (контракту), на підставі п.2 ст.36 КЗпП України.

Розпорядженням керівника Секретаріату Конституційного Суду України від 29 вересня 2023 року №360/4/2023-к/тр визнано таким, що втратило чинність, розпорядження керівника Секретаріату Конституційного Суду України «Про увільнення від роботи ОСОБА_1 » від 25 листопада 2022 року № 435/4/2022-к/тр з дня наступного за днем звільнення ОСОБА_1 (02 жовтня 2023 року).

Після його звільнення з посади директора Автобази Конституційного Суду України, 01 жовтня 2023 року на його банківську карту було перераховано кошти, нараховані у зв`язку із звільненням, але трудову книжку він не отримав.

Вважає наказ про звільнення неправомірним, оскільки на добровольця, який уклав контракт, поширюються гарантії соціального і правового захисту, передбачені Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», та статтею119 КЗпП України, а тому для захисту своїх прав змушений був звернутися до суду.

На підставі викладеного та з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог просив суд:

1) визнати протиправним та скасувати розпорядження керівника Секретаріату КСУ від 25 вересня 2023 року №349/4/2023-к/тр «Про звільнення ОСОБА_1 »;

2) зобов`язати Секретаріат КСУ поновити його на посаді директора Автобази Конституційного Суду України з 01 жовтня 2023 року шляхом продовження дії чинного контракту до завершення контракту добровольця територіальної оборони, укладеного між командиром ДФТГ «ІНФОРМАЦІЯ_1» ОСОБА_3 та добровольцем ОСОБА_1 до 17 березня 2025 року;

3) стягнути з Секретаріату КСУ на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу;

4) стягнути з відповідача моральну шкоду у розмірі 1 грн.

Короткий зміст рішення суду

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 12 квітня 2024 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що керівник Секретаріату КСУ, видаючи розпорядження від 25 вересня 2023 року №349/4/2023-к/тр «Про звільнення ОСОБА_1 », не порушував гарантій, наданих позивачу у відповідності до ст. 119 КЗпП України, та обґрунтовано прийняв рішення про звільнення позивача у зв`язку з закінченням строку дії контракту.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та її узагальнені доводи

У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до постановлення незаконного та необґрунтованого рішення, просив рішення районного суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначив, що судом взято до уваги висновок Верховного Суду від 21 липня 2022 року у справі №487/1448/20 та від 06 березня 2018 року у справі № 664/2284/16-ц, однак такі постанови Верховним Судом приймались без врахування військового стану. При цьому, судом першої інстанції не враховано, що відповідач у судовому засіданні заявляв, що, якщо б позивач уклав би контракт з ЗСУ, його не можливо б було звільнити, тобто, фактично відповідачем визнано, що звільнення позивача є незаконним.

Рух справи у суді апеляційної інстанції

Згідно із протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями Київського апеляційного суду від 10 липня 2024 року, визначено колегію суддів для розгляду даної справи у складі: головуючий суддя (суддя-доповідач) Невідома Т. О., судді Верланов С. М., Нежура В. А.

Протоколом автоматизованої зміни складу колегії суддів від 29 серпня 2024 року суддю Верланова С. М. замінено на суддю Соколову В. В.

Ухвалами Київського апеляційного суду від 02 вересня 2024 року та 26 вересня 2024 року відкрито апеляційне провадження та призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

У відзиві на апеляційну скаргу представник Конституційного Суду України - Гребінник Ю. Л. просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги, мотивуючи тим, що відповідачем не порушено вимоги КЗпП України щодо дії контракту, питання щодо розірвання контракту за весь період дії строкового трудового договору не порушувалося, трудові відносини з позивачем припинено на підставі п.2 ст.36 КЗпП України, у зв`язку з закінченням строку дії трудового договору (контракту), із нарахуванням і виплатою усіх належних коштів, про що видане відповідне розпорядження керівника секретаріату. Тобто, відповідачем вжито всіх заходів для недопущення порушення трудових прав позивача.

Позиція учасників справи, які з`явилися в судове засідання

Учасники у судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином.

Від ОСОБА_1 надійшло клопотання про відкладення розгляду справу.

Вирішуючи клопотання відповідача, колегія суддів дійшла висновку про відмову в його задоволенні ураховуючи наступне.

Клопотанням про відкладення розгляду справи мотивовано тим, що позивач перебуває на лікарняному, на підтвердження чого надано копію інформаційної довідки з електронної системи охорони здоров`я та копію виписки з медичної картки амбулаторного хворого.

Колегія суддів ураховує, що ОСОБА_1 в судове засідання не з`являється вдруге, клопотання подано повторно та з аналогічних обставин. Суд зауважує, що звернення ОСОБА_1 до лікаря загальної практики - сімейного лікаря відбулось напередодні призначеного судом судового засідання, про що позивачу було достеменно відомо, та не є підставою для неприбуття у судове засідання, а свідчить про зловживання останнім процесуальним правом.

Суд також ураховує, що ОСОБА_1 доводи і міркування щодо незгоди з оскаржуваним судовим рішенням у повній мірі викладено в апеляційній скарзі. Окрім того, ні в апеляційній скарзі, ні у клопотанні про відкладення розгляду справи не зазначено жодних нових обставин, які б унеможливлювали розгляд справи за наявними в матеріалах справи доказами та за відсутності ОСОБА_1 .

Згідно висновку Верховного Суду, висловленого у постанові від 24 січня 2018 року у справі №907/425/16, відповідно до ст.372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи не перешкоджає розгляду справи, проте суд може відкласти розгляд справи, якщо повідомлені стороною причини неявки буде визнано поважними. В той же час, відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представника чи сторони, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Конвенція про захист прав людини та основоположних свобод, яка згідно з частиною першою статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, в пункті 1 статті 6 зазначає, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на розгляд його справи протягом розумного строку. Крім того, Європейська хартія про закон «Про статус суддів» також в п. 1.6 зазначає, що держава зобов`язана забезпечити суддів засобами для належного виконання ними своїх задач, в тому числі й для розгляду справ протягом розумних строків.

Колегія суддів зауважує, що ОСОБА_1 не скористався своїм правом приймати участь у справі у режими відео конференції. При цьому надана до клопотання медична документація не дає можливості встановити, що ОСОБА_1 не може приймати участь у судовому засіданні у режимі відеоконференції.

За викладених обставин та ураховуючи те, що позивач висловив свої заперечення в апеляційній скарзі, а відповідач у відзиві на апеляційну скаргу, колегія суддів не вбачала підстав для неможливості вирішити справу за відсутності сторін, а тому відповідно до вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України вважала за можливе розглядати справу за відсутності учасників справи, які не з`явились в судове засідання.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Як убачається з матеріалів справи, згідно з розпорядженням керівника Секретаріату Конституційного Суду від 26 серпня 2021 року №207/4/2021-к/тр та відповідно до п. п. 8.1, 8.2. Положення про Автобазу Конституційного Суду України, затвердженого розпорядженням Голови Конституційного Суду України від 17 грудня 2020 року №38/1/2020-АГ, з 26 серпня 2021 року позивача призначено на посаду директора Автобази Конституційного Суду України за контрактом.

Відповідно до пункту 3 Положення про Автобазу Конституційного Суду України, затвердженого Розпорядженням Голови Суду від 17 грудня 2020 року № 38/01/2020-АГ Автобазу Суду створено з метою забезпечення належних умов роботи суддів Суду, працівників Секретаріату Суду, працівників Автобази Суду. Предметом діяльності Автобази Суду є транспортне забезпечення Суду (що включає: транспортне забезпечення суддів Суду, представників зарубіжних делегацій, які прибувають на запрошення Суду; забезпечення заходів, які проводяться Судом; вирішення інших питань діяльності Суду, пов`язаних із необхідністю надання транспортних послуг; збереження, технічне обслуговування і ремонт рухомого складу автомобілів Автобази Суду тощо), а також господарське обслуговування Суду (включає підтримання адміністративної будівлі у належному технічному, санітарно-гігієнічному та протипожежному стані; забезпечення безперебійної роботи систем живлення, теплопостачання, вентиляції та кондиціонування повітря, водопостачання та водовідведення, електропостачання тощо).

Відповідно до умов укладеного ОСОБА_1 контракту від 30 вересня 2022 року саме директор Автобази Суду зобов`язується безпосередньо здійснювати управління Автобазою, забезпечувати її ефективну діяльність щодо створення належних умов роботи суддів, а також щодо належної експлуатації автомобільного транспорту Автобази Суду, раціонального використання та збереження закріпленого за Автобазою Суду державного майна (підпункт 1.1 пункту 1); при цьому, директор Автобази Суду реалізує свої обов`язки відповідно до чинного законодавства України, Положення про Автобазу Суду та інших нормативних актів (підпункт 1.3 пункту 1).

Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року № 2101-ІХ, в Україні було введено воєнний стан.

З початком російської агресії проти України позивач вступив до добровольчої роти, укомплектованої ветеранами правоохоронних органів та спецпідрозділів України, а 17 березня 2022 року на добровільній основі, на час виконання державних та/або громадських обов`язків, уклав контракт добровольця територіальної оборони з командиром добровольчого формування територіальної громади м. Києва «ІНФОРМАЦІЯ_1» ОСОБА_3 строком на три роки.

У зв`язку із завершенням 01 жовтня 2022 року дії контракту № 1 від 26 серпня 2021 року, за зверненням командира ДФТГ м. Києва «ІНФОРМАЦІЯ_1» до керівника Секретаріату Конституційного Суду України від 12 вересня 2022 року №470, та згідно заяви позивача, між ОСОБА_1 і керівником Секретаріату Конституційного Суду України будо укладено новий контракт від 30 вересня 2022 року, дія якого завершувалась 01 жовтня 2023 року.

Протягом дії контракту від 30 вересня 2022 року, командир ДФТГ м. Києва «ІНФОРМАЦІЯ_1» неодноразово інформував керівника Секретаріату Конституційного Суду України про виконання добровольцем ОСОБА_1 завдань територіальної оборони, передбачених Законом України «Про основи національного спротиву», у складі ДФТГ м. Києва «ІНФОРМАЦІЯ_1».

У зв`язку із завершенням контракту від 30 вересня 2022 року, командир ДФТГ м. Києва «ІНФОРМАЦІЯ_1» звернувся до керівника Секретаріату Конституційного Суду України з листом про продовження дії чинного контракту до завершення дії контракту добровольця територіальної оборони, укладеного між ДФТГ м. Києва «ІНФОРМАЦІЯ_1» та позивачем.

У Секретаріаті Конституційного Суду України 28 липня 2023 року зареєстровано заяву позивача про продовження дії контракту до 16 березня 2025 року за згодою сторін. За результатами розгляду вказаної заяви, позивач отримав повідомлення керівника Секретаріату Конституційного Суду України від 31 липня 2023 року №004-004-16/3130 про розгляд його заяви.

Позивач 21 вересня 2023 року отримав запрошення від керівника Управління роботи з персоналом Секретаріату Конституційного Суду України бути присутнім у Конституційному Суді України 25 вересня 2023 року для обговорення питань щодо укладеного контракту від 30 вересня 2022 року.

Під час зустрічі з керівником Управління роботи з персоналом 25 вересня 2023 року, ОСОБА_1 було ознайомлено з розпорядженням керівника Секретаріату Конституційного Суду України від 25 вересня 2023 року № 349/4/2023-к/тр про його звільнення з посади директора Автобази Конституційного Суду України 01 жовтня 2023 року у зв`язку із закінченням строку трудового договору (контракту), на підставі пункту 2 статті 36 КЗпП України.

Позиція суду апеляційної інстанції

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права

Статтею 43 Конституції України передбачено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Однією з гарантій забезпечення права громадян на працю є правовий захист від незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи (стаття 5-1 КЗпП України).

Відповідно до частини третьої статті 21 КЗпП України контракт є особливою формою трудового договору, в якому строк його дії, права, обов`язки і відповідальність сторін (у тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін. Сфера застосування контракту визначається законами України.

Згідно ст. 23 КЗпП України, трудовий договір може бути: 1) безстроковим, що укладається на невизначений строк; 2) на визначений строк, встановлений за погодженням сторін; 3) таким, що укладається на час виконання певної роботи.

Строковий договір укладається у випадках, коли трудові відносини не можуть бути встановлені на невизначений строк з урахуванням характеру наступної роботи, або умов її виконання, або інтересів працівника та в інших випадках, передбачених законодавчими актами.

Згідно з пунктом 2 частини першої статті 36 КЗпП України підставами припинення трудового договору є закінчення строку (пункти 2 і 3 статті 23 цього Кодексу), крім випадків, коли трудові відносини фактично тривають і жодна зі сторін не поставила вимогу про їх припинення.

У постановах Верховного Суду від 12 вересня 2018 року у справі № 753/16193/16-ц (провадження № 61-24657св18), від 31 жовтня 2018 року у справі № 761/27037/17-ц (провадження № 61-44171св18), від 29 травня 2023 року у справі № 341/1639/21 (провадження № 61-10694св22) зроблено висновок, що відповідно до пункту 2 частини першої статті 36 КЗпП України підставою припинення трудового договору є закінчення строку (пункт 2 і 3 статті 23), крім випадків, коли трудові відносини фактично тривають і жодна із сторін не поставила вимогу про їх припинення. На цій підставі може бути припинений тільки строковий трудовий договір, укладений як строковий відповідно до закону. Якщо ж строковий трудовий договір укладено всупереч правилам статті 23 КЗпП України, то умова про строк є незаконною. Трудовий договір у такому разі вважається укладеним на невизначений строк і він не може бути припинений у зв`язку із закінченням строку. Припинення трудового договору після закінчення строку не вимагає заяви або якогось волевиявлення працівника. Свою волю на укладення строкового трудового договору він уже виявив, коли писав заяву про прийняття на роботу за строковим трудовим договору. У цей же час він виразив і волю на припинення такого трудового договору після закінчення строку, на який він був укладений. Власник також не зобов`язаний попереджати або в інший спосіб інформувати працівника про майбутнє звільнення за пунктом 2 частини першої статті 36 КЗпП України.

На підставі викладених обставин, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що строк дії контракту від 30 вересня 2022 року сплив 01 жовтня 2023 року, а тому Секретаріат Конституційного Суду України мав право звільнити ОСОБА_1 у зв`язку із закінченням строку контракту на підставі пункту 2 частини першої статті 36 КЗпП України.

При цьому, ОСОБА_1 , подавши заяву 21 вересня 2022 року, просив продовжити дію контракту або укласти новий контракт на інший строк, а отже мав розуміння, що трудовий договір з ним укладав на певний строк, що не суперечило його інтересам.

Припинення трудового договору після закінчення строку не вимагає заяви або якогось волевиявлення працівника. Свою волю на укладення строкового договору він уже виявив, коли писав заяву про прийняття на роботу за строковим трудовим договором. У цей же час він виразив і волю на припинення такого трудового договору після закінчення строку, на який він був укладений. Власник також не зобов`язаний попереджати або в інший спосіб інформувати працівника про майбутнє звільнення за п. 2 ч. 1 ст. 36 КЗпП України.

Закінчення строкового трудового договору (контракту) припиняє трудові відносини тоді, коли вимогу про звільнення заявила одна із сторін трудового договору - працівник чи власник або уповноважений ним орган. При такому волевиявленні однієї зі сторін друга сторона не може перешкодити припиненню трудових відносин.

Подібні висновки викладені у постанові Верховного Суду від 08 серпня 2023 року у справі № 753/7342/18.

Надаючи оційку доводам апеляційної скарги щодо застосування до даних правовідносин положення ч.1 ст.119 КЗпП України, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до частини першої статті 119 КЗпП України на час виконання державних або громадських обов`язків, якщо за чинним законодавством України ці обов`язки можуть здійснюватися у робочий час, працівникам гарантується збереження місця роботи (посади) і середнього заробітку.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про основи національного супротиву», добровольче формування територіальної громади - воєнізований підрозділ, сформований на добровільній основі з громадян України, які проживають у межах території відповідної територіальної громади, який призначений для участі у підготовці та виконанні завдань територіальної оборони.

Згідно ч. 1 ст. 4 Закону України «Про основи національного супротиву», територіальна оборона складається з військової, цивільної та військово-цивільної складових.

Відповідно до ч. 4 ст. 4 Закону України «Про основи національного супротиву», військово-цивільна складова територіальної оборони включає штаби зон (районів) територіальної оборони та добровольчі формування територіальних громад, які залучаються до територіальної оборони.

Порядок створення та діяльності добровольчих формувань територіальної громади визначається ст. 8 Закону України «Про основи національного спротиву» та Положенням про добровольчі формування територіальних громад, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 29 грудня 2021 року № 1449, пунктом 16 якого передбачено, що Членом добровольчого формування може бути громадянин України віком від 18 років, який проживає на території громади, де діє добровольче формування, пройшов медичний, професійний та психологічний відбір (перевірку) і уклав контракт добровольця територіальної оборони.

Працівникам, які залучаються до виконання обов`язків, передбачених Кодексом цивільного захисту України, законами України «Про військовий обов`язок і військову службу» і «Про альтернативну (невійськову) службу», «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», надаються гарантії та пільги відповідно до цих законів.

Відповідно до зазначених норм закону на час виконання державних або громадських обов`язків у робочий час, межі якого визначено чинним трудовим договором за місцем роботи особи, в тому числі і добровольця територіальної оборони, йому гарантується збереження місця роботи (посади) і середнього заробітку.

Зазначена гарантія надана працівникам, які працюють за чинним трудовим договором, з метою забезпечення їм можливості, в межах робочого часу, виконувати обов`язки, які не визначені трудовим договором, у цьому випадку - це обов`язки добровольця територіальної оборони.

З указаного можна дійти висновку, що працівника не може бути звільнено саме у зв`язку з виконанням ним обов`язків добровольця територіальної оборони і за час виконання таких обов`язків за останнім зберігається середній заробіток.

Згідно правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду від 04 грудня 2024 року у справі 753/4969/23, статтею 119 КЗпП України не визначено, що на час виконання державних або громадських обов`язків продовжується час трудового договору (контракту), який був укладений на визначений термін.

На підставі викладеного, суд першої інстанції правильно вважав, що виконання ОСОБА_1 обов`язків добровольця територіальної оборони не є підставою до продовження строку дії строкового трудового договору (контракту).

При цьому гарантії, надані ОСОБА_1 , а саме збереження місця роботи (посади) і середнього заробітку, як добровольцю територіальної оборони, мають бути дотримані, однак лише на час чинності строкового трудового договору (контракту).

Суд вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції про те, що Конституційний суд України, видаючи розпорядження від 25 вересня 2023 року № 349/2023-к/тр «Про звільнення ОСОБА_1 », не порушувало гарантій, наданих позивачу відповідно до статті 119 КЗпП України, та обґрунтовано прийняв рішення про звільнення ОСОБА_1 у зв`язку із закінченням строку контракту.

Таким чином, наведені у апеляційній скарзі доводи зводяться до незгоди з висновком суду першої інстанції щодо оцінки зібраних у справі доказів і встановлених на їх підставі обставин, спрямовані на доведення необхідності переоцінки цих доказів і обставин у тому контексті, які на думку позивача свідчить про незаконність дій відповідача, проте наведені ним доводи висновків суду першої інстанції не спростовують.

Вказані доводи апеляційної скарги є аналогічними аргументам, яким суд першої інстанції дав належну оцінку та їх спростував, з посиланням на зібрані у справі докази та сформулював обґрунтовані висновки у прийнятому ним рішенні, з якими у повній мірі погоджується апеляційний суд.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає залишенню без задоволення, а рішення Дарницького районного суду м. Києва від 12 квітня 2024 року залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 369, 374, 375, 383, 384, 389 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 12 квітня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції з підстав, визначених ч. 2 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий Т. О. Невідома

Судді В. А. Нежура

В. В. Соколова