КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер апеляційного провадження: 22-ц/824/6073/2024
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 грудня 2024 року м. Київ

Справа № 374/54/23

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді-доповідача Ящук Т.І.,

суддів Кирилюк Г.М., Рейнарт І.М.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Кредитної спілки «Центр фінансових послуг» на рішення Ржищівського міського суду Київської області від 08 травня 2023 року, ухвалене у складі судді Потапенка А.В.,

у справі за позовом Кредитної спілки «Центр фінансових послуг» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості,

встановив:

У лютому 2023 року позивач Кредитна спілка «Центр фінансових послуг» звернувся до суду позовом до відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості солідарно у розмірі 64 655 грн. 52 коп., з яких: 18 858 грн. 18 коп. - сума заборгованості по сплаті тіла кредиту за період з 28.04.2021 року по 09.02.2023 року; 45 797 грн. 34 коп. - заборгованість по сплаті процентів за період з 28.04.2021 року по 09.02.2023 року; витрати на відшкодування судового збору у розмірі 2684 грн.

В обґрунтування позову зазначив, що між Кредитною спілкою «Центр фінансових послуг» та ОСОБА_1 17.12.2018 року було укладено договір кредитної лінії № В54/410/18/136/20С3 про надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, відповідно до п.1.1 якого позивач зобов`язався надати відповідачу кредит в сумі 45 000 грн. 17.12.2018 року між сторонами було укладено додатковий договір про транш №1 до кредитного договору кредитної лінії, відповідно до п.1 якого сторони погодили, що позивач надає відповідачу транш у розмірі 45 000 грн., за наслідками видачі якого сума неповернутого кредиту на дату укладення додаткового договору № 1 - 45 000 грн. Водночас сторонами у п.3 додаткового договору № 1 було погоджено графік платежів по кредиту та процентах.

Позивач виконавши свої зобов`язання перерахував кошти в сумі 45 000 грн., згідно заяви позичальника про перерахування коштів в сумі 45 000 грн. на рахунок в АТ "Райффайзен Банк Аваль", підтвердження перерахування, платіжне доручення № 18941 від 17.12.2018 року.

Відповідачем ОСОБА_1 було порушено умови кредитного договору кредитної лінії, а саме: зобов`язання проводити сплату нарахованих процентів і погашення частини кредиту вчасно кожного місяця, а також сумами не меншими, ніж вказано у графіку платежів, що в свою чергу спричинило затримку відповідачем повернення частини кредиту та сплати процентів за кредитним договором.

Зазначене вище підтверджується розрахунком нарахування процентів та штрафних санкцій по кредитному договору кредитної лінії станом на 09.02.2023 року, з якого вбачається, що заборгованість відповідача перед позивачем складає 64 655 грн. 52 коп., з яких: 18 858 грн. 18 коп. - сума заборгованості по сплаті тіла кредиту за період з 28.04.2021 року по 09.02.2023 рік; 45 797 грн. 34 коп. - заборгованість по сплаті процентів за період з 28.04.2021 року по 09.02.2023 року.

Крім того, 17.12.2018 року між позивачем, відповідачем ОСОБА_1 та відповідачами ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ОСОБА_4 було укладено договір поруки № В54/410/18/136/20СЗ, відповідно до п.1 якого поручителі зобов`язались солідарно з відповідачем ОСОБА_1 відповідати перед позивачем за виконання зобов`язань ОСОБА_1 за договором.

Отже, відповідачі повинні виконати перед позивачем передбачені кредитним договором кредитної лінії зобов`язання по поверненню кредиту та сплаті процентів.

Рішенням Ржищівського міського суду Київської області від 08 травня 2023 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням, представник Кредитної спілки «Центр фінансових послуг» звернувся з апеляційною скаргою, у якій просить скасувати рішення Ржищівського міського суду Київської області та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги Кредитної спілки «Центр фінансових послуг» задовольнити частково та стягнути солідарно з відповідачів на користь позивача:

- суму заборгованості у розмірі 18 858 грн. 18 коп. по сплаті тіла кредиту за період з 28.04.2021 року по 17.12.2021 року.

- суму заборгованості у розмірі 17 366 грн. 89 коп. по сплаті процентів за період з 28.04.2021 року по 17.12.2021 року.

Вказує, що судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають обставинам справи та судом не правильно застосовано норми матеріального та процесуального права.

Звертає увагу, що відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцю позику у строк та в порядку, що встановлені законом. Відповідно, сума кредиту надана позивачем відповідачу ОСОБА_1 за кредитним договором, є сталою, обов`язковою до повернення і може змінюватись у бік зменшення тільки у зв`язку зі сплатою.

Відмовляючи в позовних вимогах в повному обсязі, судом першої інстанції було проігноровано дану норму закону.

Зазначає, що судом першої інстанції не вірно врахована умова п.5.1. кредитного договору кредитної лінії №В54/410/18/136/20СЗ про надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту від 17.12.2018 року, договір діє до 17.12.2021 року, але в будь-якому випадку зобов`язання за договором діють до моменту повного фактичного їх виконання позичальником. Позивач в позовних вимогах просив стягнути заборгованість, яка включає в себе період до закінчення строку дії договору, а саме: з 28.04.2021 року по 17.12.2021 року. Судом було проігноровано даний період стягнення, який відповідав вимогам чинного законодавства та договору.

Наголошує, що судом першої інстанції встановлено, «що позивач має право на стягнення з відповідачів розміру заборгованості за тілом кредиту, неповернутого позичальником, та на відсотки за «користування кредитом», нараховані у межах строку дії кредитного договору, за період з 28.04.2021 року по 17.12.2021 року…» проте, ухвалюючи рішення, даний період не був врахований судом, хоча і був вказаний позивачем у розрахунку та включався в предмет позову.

Відповідачі своїм процесуальним правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористались.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Справу розглянуто апеляційним судом відповідно до ст. 369 ЦПК України в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, без повідомлення учасників справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, з`ясувавши обставини справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково виходячи з наступного.

Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції встановив, що між сторонами 17.12.2018 був укладений кредитний договір кредитної лінії № В54/410/18/136/20С3 та додатковий договір №1, відповідно до якого кредитна спілка надає позичальнику транш у розмірі 45000 грн. Позивач свої зобов`язання виконав, надавши відповідачу ОСОБА_1 кредит у розмірі 45 000 грн, відповідач порушив умови договору, не вносив плату на погашення кредиту, згідно графіку платежів (а.с.8), внаслідок чого утворилась заборгованість за тілом кредиту та відсотками, яка станом на 27.04.2021 складала 80 644 грн 96 коп.

Рішенням Ржищівського міського суду Київської області від 02.08.2021 у справі № 374/122/21 вказану заборгованість було стягнуто солідарно з відповідачів ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на користь позивача. Вказане вище рішення набрало законної сили 02.09.2021.

У даній справі позивач знову подав до Ржищівського міського суду позовну заяву, в якій просив стягнути з відповідачів заборгованість за тим самим кредитним договором (№ В54/410/18/136/20СЗ від 17.12.2018), нараховану станом на 09.02.2023 у розмірі 64 655 грн 52 коп., з яких: 18 858 грн 18 коп. - сума заборгованості по сплаті тіла кредиту за період з 28.04.2021 по 09.02.2023; 45 797 грн 34 коп. - заборгованість по сплаті процентів за період з 28.04.2021 по 09.02.2023.

Строк дії кредитного договору складає до 17.12.2021.

Дослідивши розрахунок заборгованості, що наданий позивачем (а.с. 4-5), судом встановлено, що відсотки нараховані понад строк дії кредитного договору, а саме: за період з 28.04.2021 по 09.02.2023. Таке нарахування суперечить правовим нормам, що передбачені ст. 1048 ЦК України, а також правовим позиціям Великої Палати Верховного Суду.

Судом встановлено, що позивач має право на стягнення з відповідачів розміру заборгованості за тілом кредиту, неповернутого позичальником, та на відсотки за користування кредитом, нараховані у межах строку дії кредитного договору, тобто за період з 28.04.2021 по 17.12.2021, без врахування розміру нарахованої заборгованості за тілом кредиту та за відсотками, що присуджена до стягнення за рішенням Ржищівського міського суду Київської області від 02.08.2021 у справі № 374/122/21.

Проте, відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що нараховуючи проценти поза межами кредитування позивач порушив вимоги закону, черговість та пріоритетність зарахування коштів на погашення заборгованості за процентами безпосередньо вплинула на розрахунок заборгованості по тілу кредиту. Однак, суд позбавлений можливості для комплексного проведення перерахунку заборгованості за вказаними вище критеріями, оскільки неправильність розрахунку позивача полягає не в арифметичних діях, а в принципах та підставах нарахування боргу, що безумовно впливає на його розмір, який не може ґрунтуватися на припущеннях, клопотань про залучення спеціалістів чи про призначення судово-економічних експертиз до суду не надходило, тому суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог КС «Центр фінансових послуг».

З висновками суду першої інстанції колегія суддів не погоджується, оскільки висновки зроблені з порушенням норм матеріального та процесуального права.

За змістом статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин (стаття 264 ЦПК України).

Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції не відповідає.

Відповідно до висновку Верховного Суду у постанові від 23 січня 2018 року у справі № 755/7704/15-ц, суд повинен належним чином дослідити поданий стороною доказ (в даному випадку - розрахунок заборгованості за кредитним договором), перевірити його, оцінити в сукупності та взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами, а у випадку незгоди з ним повністю чи частково - зазначити правові аргументи на його спростування і навести у рішенні свій розрахунок - це процесуальний обов`язок суду. Відмовляючи у задоволенні позову з тих підстав, що розмір заборгованості за кредитним договором є недоведеним, апеляційний суд не врахував наведені вище обставини та вимоги процесуального законодавства і фактично ухилився від вирішення спору по суті.

У постанові від 26 вересня 2018 року у справі № 159/2146/15-ц Верховний Суд зазначив, що встановивши факт існування між сторонами не виконаних позичальником кредитних зобов`язань, суд у будь-якому разі має стягнути ту суму, яка була доведена і щодо якої у суду немає сумніву, оскільки за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Під час апеляційного розгляду справи, судом апеляційної інстанції не перевірено графіку погашення кредиту, не перевірено обґрунтованість розрахунку загальної суми боргу, не встановлено дійсного розміру кредитної заборгованості та не визначено обсягу відповідальності боржника. Вищевказані порушення унеможливили встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи за позовом банку про стягнення кредитної заборгованості та призвело до передчасних висновків про відсутність підстав для задоволення позову.

В постанові Верховного Суду від 22 липня 2020 року у справі № 189/2109/18 викладено правові висновки про те, що загальними вимогами процесуального законодавства визначено обов`язковість установлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки усіх доказів, розрахунків, з яких суд виходив при вирішенні позову, що стосується, зокрема грошових вимог (дослідження обґрунтованості, правильності розрахунку, доведеності розміру збитків, наявності доказів, що їх підтверджують), а також те, що у випадку незгоди з поданим стороною доказом повністю чи частково, до процесуального обов`язку суду віднесено зазначити правові аргументи на його спростування і навести у рішенні свій розрахунок.

Таким чином, враховуючи вищевказані висновки Верховного Суду, які в силу ч. 4 ст. 263 ЦПК України, є обов`язковими до застосування, суд першої інстанції належним чином не перевірив розрахунок заборгованості за кредитом та у разі незгоди з ним не навів власного розрахунку, чим порушив вимоги процесуального законодавства і фактично ухилився від вирішення спору по суті.

Посилання суду першої інстанції на ту обставину, що позивач не заявив клопотання про призначення судово-економічної експертизи, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки відповідно до пункту 4 частини п`ятої статті 12 ЦПК суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом. Згідно з ч. 3 ст. 274 ЦПК України, при вирішенні питання про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження або загального позовного провадження, суд враховує, зокрема, категорію та складність справи, обсяг та характер доказів у справі, в тому числі чи потрібно у справі призначити експертизу.

З огляду на викладене, оскаржуване рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення, враховуючи наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 17 грудня 2018 року між Кредитною спілкою «Центр фінансових послуг» як кредитодавцем, та ОСОБА_1 , як позичальником, а також ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , як поручителями було укладено кредитний договір кредитної лінії № В54/410/18/136/20С3 про надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, відповідно до п.1.1 якого позивач зобов`язався надати відповідачу кредит в сумі 45000 грн (а.с. 6-7).

Зазначений договір був підписаний як представником кредитодавця та позичальником, так і усіма поручителями.

Термін дії договору до 17.12.2021, але у будь-якому випадку зобов`язання за договором діють до моменту повного фактичного їх виконання позичальником (п.5.1 договору).

Крім того між позивачем, відповідачем ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 17.12.2018 було укладено договори поруки (а.с.9, 10, 11).

17.12.2018 між позивачем та відповідачем ОСОБА_1 було укладено додатковий договір про транш №1 до кредитного договору кредитної лінії, відповідно до п.1 якого сторони погодили, що позивач надає відповідачу ОСОБА_1 транш у розмірі 45000 грн за наслідками видачі якого, сума неповернутого кредиту на дату укладення додаткового договору № 1- 45000 грн (а.с.8). Водночас сторонами у п.3 додаткового договору № 1 було погоджено графік платежів по кредиту та відсотках.

Відповідно до заяви ОСОБА_1 від 17.12.2018 (а.с.13), останній просив переказати кошти згідно кредитного договору № В54/410/18/136/20С3 від 17.12.2018 на банківський рахунок в АТ "Райффайзен Банк Аваль" в сумі 45000 грн. 17.12.2018 Кредитна спілка перерахувала вказані кошти, що підтверджується платіжним дорученням № 18941 від 17.12.2018 (а.с.14).

Згідно з розрахунком нарахування процентів та штрафних санкцій по кредитному договору кредитної лінії № В54/410/18/136/20С3 від 17.12.2018 (а.с.4) станом на 09.02.2023 заборгованість відповідача ОСОБА_1 перед кредитною спілкою складає 64 655 грн 52 коп., з яких: 18 858 грн 18 коп. - сума заборгованості по сплаті тіла кредиту за період з 28.04.2021 року по 09.02.2023 року; 45 797 грн 34 коп. - заборгованість по сплаті процентів за період з 28.04.2021 року по 09.02.2023 року.

Як зазначено позивачем у розрахунку заборгованості, наданому позивачем, та відповідно до даних Єдиного державного реєстру судових рішень 02.08.2021 Ржищівським міським судом Київської області було ухвалено рішення у справі № 374/122/21, яким позовні вимоги КС "Центр фінансових послуг" до ОСОБА_1 та ОСОБА_3 про стягнення заборгованості було задоволено та стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на користь Кредитної спілки «Центр фінансових послуг» заборгованість за кредитним договором кредитної лінії № В54/410/18/136/20СЗ від 17.12.2018 станом на 27 квітня 2021 року у розмірі 80644 грн 96 коп., з яких: 21407 грн 44 коп. - тіло кредиту; 59237 грн 52 коп. - заборгованість по сплаті процентів за період з 09 січня 2019 року по 27 квітня 2021 року.

Питання про стягнення з ОСОБА_2 , ОСОБА_4 процентів в сумі 59237 грн 52 коп. за період з 09.01.2019 по 27.04.2021 та прострочене тіло кредиту станом на 27.04.2021 в сумі 21407 грн 44 коп. розглянуте в постійно діючому Третейському суді при Всеукраїнській громадській організації «Право та обов`язок».

Таким чином, позивач має право на стягнення з відповідачів розміру заборгованості за тілом кредиту, неповернутого позичальником, та стягнення процентів за користування кредитом, нарахованих у межах строку дії кредитного договору, тобто за період з 28.04.2021 по 17.12.2021, без врахування розміру нарахованої заборгованості за тілом кредиту та за процентами, що присуджена до стягнення за рішенням Ржищівського міського суду Київської області від 02.08.2021 у справі № 374/122/21.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання, виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором, або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором, або законом, або розірвання договору; сплата неустойки.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

За правилами ч.1, 2 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Відповідно до ч.1 ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі.

За змістом ч.1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Статтею 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ч.1 ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку.

Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.

Відповідно до ч.1, 2 ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

У даній справі позивач звернувся з позовом, в якому просив стягнути з відповідачів заборгованість за тим самим кредитним договором (№ В54/410/18/136/20СЗ від 17.12.2018), нараховану станом на 09.02.2023 у розмірі 64 655 грн 52 коп., з яких: 18 858 грн 18 коп. - сума заборгованості по сплаті тіла кредиту за період з 28.04.2021 по 09.02.2023; 45 797 грн 34 коп. - заборгованість по сплаті процентів за період з 28.04.2021 по 09.02.2023.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачі отримали копії ухвали про відкриття провадження у справі та копії позовної заяви з додатками 14.03.2023, 15.03.2023 та 17.03.2023, однак відзиву на позов у встановлені судом строки до суду не надсилали, заперечень щодо наданого позивачем розрахунку та наявності заборгованості за тілом кредиту не висловлювали.

Також відповідачі отримали апеляційну скаргу на оскаржуване судове рішення, проте відзиву на апеляційну скаргу не подали, заперечень проти вимог позивача не висловлювали.

Як вбачається з додаткового договору про транш № 1 від 17 грудня 2018 року, сторони встановили графік платежів по кредиту, відповідно до якого щомісячний платіж є однаковим протягом усього строку кредитування - 3264 грн. щомісяця, до якого входить частина кредиту та проценти.

Відповідно до наявного у матеріалах справи розрахунку заборгованості, станом на 27 квітня 2021 року ( дата, якою було обмежено стягнення простроченої заборгованості за період з 09 січня 2019 року по 27 квітня 2021 року у справі № 374/122/21, загальний розмір несплаченого кредиту становив 42 815 грн. 62 коп., однак, відповідно до графіку погашення кредиту, простроченою була заборгованість по тілу кредиту в сумі 21 407 грн. 44 коп.

Отже, з наданого розрахунку та рішення Ржищівського міського суду Київської області від 02 серпня 2021 року у справі № 374/122/21 вбачається, що вказаним рішенням з позичальника та поручителя було стягнуто лише суму простроченої заборгованості, яка виникла станом на 27 квітня 2021 року, питання щодо дострокового погашення усієї суми кредиту у позові, що був вирішений рішенням суду від 02 серпня 2021 року, позивачем не ставилось.

Станом на дату завершення строку кредитування - 17 грудня 2021 року загальний залишок несплаченої суми заборгованості за тілом кредиту становив 39 265 грн. 62 коп., з яких вказаним рішенням суду у справі № 374/122/21 було стягнуто 21 407 грн. 44 коп.

Таким чином, сума заборгованості за тілом кредиту, яка утворилась станом на дату завершення строку кредитування, становила : 39 265 грн. 65 коп. - 21 407 грн. 44 коп. = 17 858 грн. 18 коп.

Разом з тим, розраховуючи суму заборгованості за тілом кредиту до стягнення за даним позовом, позивач просив стягнути різницю між залишком суми заборгованості станом на 19 січня 2023 року, та залишком заборгованості, що був не погашений за виконавчим листом, виданим на підставі рішення суду у справі № 374/122/21.

З таким розрахунком колегія суддів не погоджується, оскільки у такому разі відбувається частково подвійне стягнення заборгованості - тієї, що не була погашена за виконавчим листом № 374/122/21 та яку позивач повторно включає до розрахунку у суму заборгованості за залишком кредиту, що не був сплачений відповідно до графіку за період з 28.04.2021 року по 17 грудня 2021 року.

Враховуючи, що у зазначеному розрахунку відображено, що платежі, які надходили від боржника після 17 грудня 2021 року були спрямовані на погашення заборгованості за виконавчим листом № 374/122/21, що була визначена станом на 27.04.2021 року, то сума заборгованості, яка підлягає стягненню з відповідачів на користь позивача, становить різницю між сумою заборгованості, що існувала станом на момент завершення строку кредитування 17.12.2021 року, та сумою, яка була стягнута за попереднім рішенням суду: 39 265 грн. 65 коп. - 21 407 грн. 44 коп. = 17 858 грн. 18 коп.

Щодо нарахування процентів за користування кредитними коштами, то позивачем безпідставно нараховані проценти поза межами строку кредитування, тобто за період з 18 грудня 2021 року по 19 січня 2023 року.

Відповідно до висновків Великої Палати Верховного Суду у постанові від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц, Верховного Суду у постановах від 05 квітня 2023 року у справі № 754/5040/16-ц, від 31 липня 2024 року у справі №161/11703/22, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання

Розраховуючи суму заборгованості за процентами за даним позовом, позивач просив стягнути різницю між залишком суми заборгованості станом на 19 січня 2023 року, та залишком заборгованості про процентах, що був не погашений за виконавчим листом, виданим на підставі рішення суду у справі № 374/122/21. Така різниця становить суму процентів 45 797 грн. 34 коп.

Однак, колегія суддів вважає таке нарахування необґрунтованим, оскільки позивачем не лише безпідставно нараховані проценти поза межами строку кредитування, а й повторно включено непогашену суму процентів за попереднім рішенням суду до суми заборгованості, яку просить стягнути за даним позовом.

Як вбачається з розрахунку заборгованості, загальна сума залишку по нарахованих та несплачених процентах за користування кредитними коштами станом на 17 грудня 2021 року становить 74 604 грн. 41 коп., однак до цієї суми включено суму заборгованості, що виникла станом на 27 квітня 2021 року та яка була стягнута за рішенням суду у справі № 374/122/21 - 59 237 грн. 52 коп.

Таким чином, враховуючи, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом припинилось 17 грудня 2021 року, апеляційний суд не враховує подальші нарахування процентів позивачем та вважає, що сума заборгованості по процентах, яка підлягає стягненню з відповідачів, становить : 74 604 грн. 41 коп. - 59 237 грн. 52 коп. = 15 366 грн. 89 коп.

У поясненнях до розрахунку позивач зазначив, що 3000 грн., сплачені відповідачем 01 листопада 2021 року, зараховані позивачем як: 1000 грн. - на погашення кредиту, а 2000 грн. - на погашення процентів, що були стягнуті за виконавчим листом № 374/122/21.

Однак, враховуючи, що у розрахунку зазначені суми відображені самим позивачем як на погашення строкових платежів, від чого залежить визначення суми тіла кредиту та нарахування на неї процентів за користування кредитними коштами у період кредитування, а іншого належного розрахунку позивачем до суду першої інстанції подано не було, то колегія суддів враховує зазначені суми як такі, що надійшли на погашення тієї заборгованості, що виникла у період з 27.04.2021 року по 17.12.2021 року.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог, оскільки сума непогашеної заборгованості, яка пред`явлена до стягнення та не заперечувалась відповідачами, відповідно до розрахунку позивача, становить: заборгованість по тілу кредиту - 17 858 грн. 18 коп., заборгованість за процентами за період з 27 квітня 2021 року по 17 грудня 2021 року - 15 366 грн. 89 коп.

Щодо стягнення заборгованості у солідарному порядку з боржника та поручителів, колегія суддів враховує, що пунктом 3.1 договорів поруки, укладених із кожним з поручителів, визначено, що договір поруки діє 72 місяці - до 17 грудня 2024 року, а також пунктом 2.1 договорів поруки передбачено, що поручителі відповідають перед кредитором у тому ж обсязі, що і позичальник за повернення кредиту, сплату процентів, можливих штрафних санкцій та відшкодування збитків .

Відповідно до ст. 554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Особи, які за одним чи за декількома договорами поруки поручилися перед кредитором за виконання боржником одного і того самого зобов`язання, є солідарними боржниками і відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки.

Таким чином, враховуючи положення ч. 3 ст. 554 ЦК України, а також ті обставини, що між кредитодавцем, позичальником ОСОБА_1 та кожним з поручителів були укладені окремі договори поруки від 17 грудня 2018 року, та поручителі ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 прийняли участь в укладанні кредитного договору та підписали його, колегія суддів вважає, що позовні вимоги про солідарне стягнення заборгованості з позичальника ОСОБА_1 та поручителів ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 є обґрунтованими.

Згідно з ч. 1 ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи.

На підставі викладеного, колегія суддів вважає доводи апеляційної скарги позивача частково обґрунтованими та дійшла висновку про наявність підстав для скасування оскаржуваного рішення та ухвалення нового судового рішення про часткове задоволення позовних вимог : солідарне стягнення з позичальника ОСОБА_1 та поручителів ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 на користь Кредитної спілки «Центр фінансових послуг» заборгованості по тілу кредиту - 17 858 грн. 18 коп., заборгованості за процентами за період з 27 квітня 2021 року по 17 грудня 2021 року - 15 366 грн. 89 коп., а всього - 33 225 грн. 07 коп.

В задоволенні позовних вимог про стягнення іншої частини заборгованості слід відмовити за безпідставністю.

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Частиною 1 ст. 141 ЦПК України визначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи, що позивачем за подання позовної заяви сплачено судовий збір в сумі 2684 грн., за подання апеляційної скарги - 4026 грн., всього - 6710 грн., а позовні вимоги позивача задоволені в обсязі 51,4 %, то сума витрат по сплаті судового збору підлягає відшкодуванню позивачу в розмірі : 6710 грн. х 51,4% = 3448,94 грн.

Оскільки цивільно-процесуальним законодавством не передбачено солідарного стягнення судових витрат, то з кожного відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору в сумі по : 3448 грн. 94 коп. / 4 = 862 грн. 24 коп.

Керуючись ст. ст. 268, 367, 368, 374 - 376, 381 - 383 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу Кредитної спілки «Центр фінансових послуг» - задовольнити частково.

Рішення Ржищівського міського суду Київської області від 08 травня 2023 року - скасувати та ухвалити нове судове рішення:

Позовні вимоги Кредитної спілки «Центр фінансових послуг» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості - задовольнити частково.

Стягнути солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на користь Кредитної спілки «Центр фінансових послуг» заборгованість за кредитним договором від 17 грудня 2018 року : по кредиту - 17 858 грн. 18 коп., по процентах за період з 27 квітня 2021 року по 17 грудня 2021 року - 15 366 грн. 89 коп., а всього стягнути - 33 225 ( тридцять три тисячі двісті двадцять п`ять) грн. 07 коп.

В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на користь Кредитної спілки «Центр фінансових послуг» витрати по сплаті судового збору в сумі по 862 грн. 24 коп. з кожного.

Відомості про учасників справи:

Позивач - Кредитна спілка «Центр фінансових послуг», , адреса: 01033, м. Київ, вул. Жилянська, 68, приміщення 321, кімната 2;

Відповідачі: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 ;

- ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце реєстрації за адресою: АДРЕСА_2 .

- ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_3 , місце реєстрації за адресою: АДРЕСА_2 ;

- ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_4 , місце реєстрації за адресою: АДРЕСА_2 .

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня ухвалення постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Суддя - доповідач: Ящук Т.І.

Судді: Кирилюк Г.М.

Рейнарт І.М.