Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 грудня 2024 року м.Тернопіль

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:

- головуючої судді Черніцької І.М.

- за участю секретаря судового засідання Демборинського М.Р.

з участю: ОСОБА_1 , адвоката Колодія А.С., ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Тернополі в порядку окремого провадження цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Колодій Артем Сергійович, заінтересовані особи - ОСОБА_2 , Міністерство оборони України, Військова частина НОМЕР_1 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 про встановлення факту, що має юридичне значення,-

В С Т А Н О В И В:

У червні 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду з заявою та просила встановити факт спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу разом з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з 03 серпня 2021 року до дня смерті ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 .

В обґрунтування вимог заявник вказала, що 01 серпня 2002 року зареєструвала шлюб з ОСОБА_4 . Від даного шлюбу у них народилось двоє дітей: син ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та донька ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 . В березні 2021 року вона звернулась до суду із позовом про розірвання шлюбу, оскільки ОСОБА_4 зловжив алкогольними напоями та таким чином, вона намагалась змінити чоловіка. Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 03 серпня 2021 року шлюб між ними розірваного. Однак, після розірвання шлюбу, вони продовжували проживати як одна сім`я, як чоловік та дружина, вели спільне господарство, мали спільний бюджет, несли витрати на утримання житла, його ремонт, проводили спільно час із дітьми, відвідували родичів, спільно відпочивали.

26 лютого 2022 року ОСОБА_4 був мобілізований ІНФОРМАЦІЯ_6 .

09 травня 2024 року вона отримала повідомлення про те, що ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_4 помер у реанімаційному відділенні КНП «Міська лікарня екстреної та швидкої медичної допомоги» Запорізької міської ради, внаслідок аневризми лівої загальної клубової артерії з розривом та супутньої масивної крововтрати.

Саме вона займалась похованням ОСОБА_4 та отримала сповіщення про його смерть, як дружина ОСОБА_4 .

Посилаючись на наведене, просила встановити факт проживання однією сім`єю як чоловіка та дружини без реєстрації шлюбу з 03 серпня 2021 року до дня смерті ОСОБА_4 .

Вказала, що встановлення даного факту їй необхідно для подальшої реалізації права на отримання одноразової грошової допомоги, у зв`язку із смертю військовослужбовця.

Ухвалою судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 14 червня 2024 року відкрито провадження у справі.

Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 14 серпня 2024 року, яку занесено до протоколу судового засідання, залучено до участі у справі як заінтересованих осіб матір ОСОБА_4 - ОСОБА_3 , Військову частину НОМЕР_1 та ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Представник Міністерство оборони України подав заперечення на заяву. Вказав, що згідно усталеної практики Верховного суду, при розгляді даної категорії справ, має бути встановлено і доведено сукупність встановлених обставин та відносин, а саме: спільне проживання однією сім`єю, спільний побут, взаємні права та обов`язки. Сам по собі факт спільної присутності на святах, пересилання коштів, спільний відпочинок, проживання, реєстрація за однією адресою не свідчить, що між особами є усталені відносини, притаманні сім`ї. Показання свідків та спільні фотографії не можуть бути єдиною підставою для встановлення факту спільного проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбі. Встановлення права особи, яка вважає себе членом сім`ї загиблого військовослужбовця, на отримання грошової допомоги передбачає доведення факту проживання з загиблим, наявність у такої особи і загиблого спільного побуту та взаємних прав і обов`язків. На противагу цьому, саме за ініціативи заявника було розірвано шлюб, згідно рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 03 серпня 2021 року. При розгляді даної справи судом надано строк для примирення від 31 травня 2021 року до 03 серпня 2021 року. Після закінчення строку для примирення, заявник позов про розірвання шлюбу підтримала. При цьому, судом вставлено, що спільне життя в сторін не склалось, між ними припинились подружні відносини та вони перестали вести спільне господарство. Посилаючись на наведене, просив відмовити у задоволенні заяви.

У судовому засіданні заявник та адвокат Колодій А.С. заяву підтримали та просили задовольнити.

ОСОБА_2 підтримав подану заяву та просив задовольнити.

Представник Міністерства оборони України в судове засідання не з`явився, хоча про час та місце його був повідомлений належним чином.

Представник був присутній у попередніх судових засіданнях та заперечив щодо задоволення заяви з підстав викладених у запереченнях.

Представник військової частини у судове засідання не з`явився, хоча про час та місце його був повідомний належним чином.

ОСОБА_3 в судове засідання не з`явилася, хоча про час та місце його була повідомна належним чином, попередньо подала заяву про слухання справи за її відсутності. ОСОБА_3 була присутня у попередньому судовому засіданні, підтвердила обставини викладі у заяві та просила її задовольнити. Вказала, що її син та ОСОБА_1 після розірвання шлюбу продовжували проживати як одна сім`я, вести спільне господарство, побут та мали взаємні права та обов`язки.

Судом встановлено, що 01 серпня 2002 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 було зареєстровано шлюб, який розірвано рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 03 серпня 2021 року. Дане рішення суду набрало законної сили 03 вересня 2021 року, про що є відмітка на рішенні суду долученого до матеріалів справи.

Від даного шлюбу народилось двоє дітей ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , що стверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 від 03 лютого 2005 року та донька ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , що стверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_3 від 05 грудня 2013 року.

26 лютого 2022 року ОСОБА_4 був призваний на військову службу по мобілізації ІНФОРМАЦІЯ_6 , що стверджується записами у військовому квитку.

09 травня 2024 року ОСОБА_1 отримала сповіщення №7996 від ІНФОРМАЦІЯ_7 про те, що її чоловік, кулеметник 3 відділення 3 взводу 1 стрілецької роти ВЧ НОМЕР_1 , солдат ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 у реанімаційному відділенні КНП «Міська лікарня екстреної та швидкої медичної допомоги» Запорізької міської ради,

Як вбачається із лікарського свідоцтва про смерть №2671 від 10 травня 2024 року, виданого КУ «Запорізьке обласне бюро судово-медичної експертизи» Запорізької обласної ради, ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 в м.Запоріжжя в медичному закладі внаслідок аневризми лівої загальної клубової артерії з розривом та супутньої масивної крововтрати.

З акту прийому-передачі тіл загиблих Оборонців України №2671від 10 травня 2904 року встановлено, що тіло ОСОБА_4 було доставлено «На щиті» в м.Тернопіль 12 травня 2024 року.

Згідно свідоцтва про смерть серії НОМЕР_4 від 14 тарвня 2024 року вбачається, що ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 м.Запоріжжя район Вознесенівський.

З копії паспортів ОСОБА_4 та ОСОБА_1 встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_4 з 27 грудня 2013 року були зареєстровані та проживали по АДРЕСА_1 .

Згідно витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу щодо підтвердження дошлюбного прізвища від 10 вересня 20124 року встановлено, що 01 серпня 2002 року за актовим записом № 947 було внесено відомості про укладення шлюбу між ОСОБА_4 та ОСОБА_6 , який розірвано рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 03 серпня 2021 року. Відомості про будь-який інший шлюб відсутні.

Згідно заяви ОСОБА_1 , посвідченої приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Боднарчук О.І. від 10 вересня 2024 року, зареєстрованої в реєстрі за № 3653, ОСОБА_1 підтверджує, що з часу розірвання шлюбу із ОСОБА_4 в будь-якому іншому шлюбі не перебувала.

Згідно листа ВЧ НОМЕР_1 Міністерства оборони України від 30 вересня 2024 року за № 1479/1/2954 вбачається, що відносно військовослужбовця ВЧ НОМЕР_1 солдата ОСОБА_4 , 30 квітня 2024 року за фактом вчинення кримінального правопорушення передбаченого ч. 4 ст. 408 КК України до ЄРДР внесено відомості про кримінальне правопорушення. Виплати передбачені по факту смерті військовослужбовця солдата ОСОБА_4 було виплачено дружині ОСОБА_1 .

Як вбачається із витягу з наказу ВЧ НОМЕР_1 від 06 червня 2024 року №158, ОСОБА_1 значилась як член сім`ї, дружина військовослужбовця ОСОБА_4 .

З виписки по картковому рахунку ОСОБА_1 відкритому у АТ КБ «Приватбанк» встановлено, що у період з листопада 2022 року по травень 2024 року регулярно між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 здійснювалися перекази коштів.

Допитані у судовому засіданні свідки ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , які є двоюрідними братами та сусідами сім`ї ОСОБА_9 суду пояснили, що їм не було відомо про розлучення ОСОБА_4 та ОСОБА_1 , адже вони постійно проживали однією сім`єю як чоловік та дружина, вели спільне господарство, опікувалась один про одного. Ствердили, що про розірвання шлюбу між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 вони дізнались лише після смерті ОСОБА_4 .

Встановлено, що 21 травня 2024 року приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Ломаківською Т.І. після смерті ОСОБА_4 заведено спадкову справу № 16/2024.

З матеріалів спадкової справи встановлено, що спадщину після смерті ОСОБА_4 прийняли його діти син ОСОБА_10 та донька ОСОБА_11 , шляхом постійного проживання разом із спадкодавцем на час його смерті. Його мати ОСОБА_3 21 травня 2024 року подала нотаріусу заяву про відмову від прийняття спадщини за законом. Згідно інформаційної довідки із Спадкового реєстру від 21 травня 2024 року за № 77026578, відомості про заповіти чи спадкові договори в реєстрі відсутні. Інші спадкоємці до нотаріуса не звертались.

Суд, розглянувши справу, вивчивши матеріали справи, вважає, що заява підлягає до часткового задоволення, виходячи із наступних підстав

У статті 1 Конституції України визначено, що Україна проголошується правовою державою, і, як будь-яка правова держава, Україна гарантує захист прав і законних інтересів людини та громадянина в суді шляхом здійснення правосуддя. Зобов`язання держави забезпечувати право кожної людини на доступ до ефективних та справедливих послуг у сфері юстиції та правосуддя закріплені як основоположні принципи у Конституції України, національному законодавстві та її міжнародних зобов`язаннях, у тому числі міжнародних договорах, стороною яких є Україна.

За змістом положень статті 55 Конституції України кожному гарантується захист прав і свобод у судовому порядку.

Відповідно до вимог статті 124 Конституції України правосуддя в Україні здійснюється виключно судами. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір.

У частині першій статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) закріплено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Під доступом до правосуддя згідно зі стандартами Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) розуміється здатність особи безперешкодно отримати судовий захист як доступ до незалежного і безстороннього вирішення спорів за встановленою процедурою на засадах верховенства права.

Щоб право на доступ до суду було ефективним, особа повинна мати чітку фактичну можливість оскаржити діяння, що становить втручання у її права (рішення ЄСПЛ від 04 грудня 1995 року у справі «Беллет проти Франції» (Bellet v. France)).

Ухвалюючи рішення 09 грудня 2010 року у справі «Буланов та Купчик проти України» (заяви № 7714/06 та № 23654/08), яке набуло статусу остаточного 09 березня 2011 року, ЄСПЛ вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції гарантує кожному право звернутися до суду з будь-якою вимогою щодо своїх цивільних прав та обов`язків. У такий спосіб здійснюється «право на суд», яке відповідно до практики суду включає не тільки право ініціювати провадження, але й право отримати «вирішення» спору судом (рішення ЄСПЛ у справі «Кутій проти Хорватії» (Kutit v Croatia), заява №48778/99).

Аналіз наведеного дає підстави для висновку, що законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень статей 55, 124 Конституції України та статті 13 Конвенції, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом.

У статті 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до вимог частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

У частині першій статті 13 зазначеного Кодексу також визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. А частина третя цієї ж статті прямо декларує, що учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Частиною першою статті 5 ЦПК України визначено, що, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа у разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника.

Згідно з вимогами частин першої, другої, сьомої статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку наказного провадження; позовного провадження (загального або спрощеного); окремого провадження. Окреме провадження призначене для розгляду справ про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов для здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Відповідно до вимог частини першої статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про: 1) обмеження цивільної дієздатності фізичної особи, визнання фізичної особи недієздатною та поновлення цивільної дієздатності фізичної особи; 1-1) обмеження фізичної особи у відвідуванні гральних закладів та участі в азартних іграх; 2) надання неповнолітній особі повної цивільної дієздатності; 3) визнання фізичної особи безвісно відсутньою чи оголошення її померлою; 4) усиновлення; 5) встановлення фактів, що мають юридичне значення; 6) відновлення прав на втрачені цінні папери на пред`явника та векселі; 7) передачу безхазяйної нерухомої речі у комунальну власність; 8) визнання спадщини відумерлою; 9) надання особі психіатричної допомоги в примусовому порядку; 10) примусову госпіталізацію до протитуберкульозного закладу; 11) розкриття банком інформації, яка містить банківську таємницю, щодо юридичних та фізичних осіб.

Частинами першою та другою статті 315 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.

Перелік юридичних фактів, що підлягають встановленню в судовому порядку, зазначений у статті 315 ЦПК України, не є вичерпним.

Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за умов, якщо згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюються зміст, форма, умови реалізації процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та їх гарантій.

Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Отже, в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, зокрема якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; встановлення факту не пов`язується із наступним вирішенням спору про право.

Юридичні факти можуть бути встановлені для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника, за умови, що вони не стосуються прав чи законних інтересів інших осіб. У випадку останнього між цими особами виникає спір про право.

Такі висновки висловлені Верховний Судом в постановах від 11 вересня 2024 року в справі № 335/4669/23 (провадження № 61-8050св24), від 17 червня 2024 року в справі № 753/21178/21 (провадження № 61-15630св23) та інших.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 10 квітня 2019 року в справі № 320/948/18 (провадження № 14-567цс18) виснувала, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, за наявності певних умов, а саме, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Проте не завжди той чи інший факт, що має юридичне значення, може бути підтверджений відповідним документом через його втрату, знищення архівів тощо. Тому закон у певних випадках передбачає судовий порядок встановлення таких фактів.

У постанові від 18 січня 2024 року в справі № 560/17953/21 (провадження № 11-150апп23) Велика Палата Верховного Суду наголосила, що до юрисдикції цивільних судів справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать за таких умов:

- факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення;

- встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам право подати позов на загальних підставах;

- заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо);

- чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів.

Аналогічні висновки зробив Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду у постановах від 05 червня 2024 року в справі № 557/1535/23 (провадження № 61-1723св24), від 24 квітня 2024 року в справі № 694/2318/23 (провадження № 61-2911св24), від 08 травня 2024 року в справі № 214/4921/23 (провадження № 61-15863св23), від 20 листопада 2024 року в справі № 179/986/23.

Втановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу з 03 серпня 2021 року до дня смерті ОСОБА_4 необхідно заявнику для виплати одноразової грошової допомоги, передбаченої Постановою № 168, і саме у зв`язку з тим, що заявник не має іншої можливості одержати документ, який посвідчує такий факт, вона звернувся до суду в порядку окремого провадження разом із заявою про встановлення факту і подала відповідні докази.

У пункті 2 Постанови № 168 (у редакції, чинній на дату смерті ОСОБА_4 ) установлено, що сім`ям загиблих осіб, зазначених у пунктах 1-1-2 цієї постанови, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 15 000 000 гривень, яка розподіляється рівними частками на всіх отримувачів, передбачених у статті 16-1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", крім громадян Російської Федерації або Республіки Білорусь та осіб, які постійно проживають на територіях цих країн, осіб, які засуджені за державну зраду, колабораційну діяльність, пособництво державі-агресору.

Відповідно до вимог статті 16-1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" у випадках, зазначених у підпунктах 1-3 пункту 2 статті 16 цього Закону, право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги мають особи, зазначені у пункті 4 цієї статті. До членів сімей загиблих (померлих) осіб, зазначених у підпунктах 1-3 пункту 2 статті 16 цього Закону, належать: діти, у тому числі усиновлені, зачаті за життя загиблої (померлої) особи та народжені після її смерті, а також діти, стосовно яких загиблу (померлу) особу за її життя було позбавлено батьківських прав; вдова (вдівець); батьки (усиновлювачі) загиблої (померлої) особи, якщо вони не були позбавлені стосовно неї батьківських прав або їхні батьківські права були поновлені на час її загибелі (смерті); внуки загиблої (померлої) особи, якщо на момент її загибелі (смерті) їх батьки загинули (померли); жінка (чоловік), з якою (з яким) загибла (померла) особа проживали однією сім`єю, але не перебували у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, за умови що цей факт встановлено рішенням суду, яке набрало законної сили; утриманці загиблої (померлої) особи, визначені відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб".

Згідно з вимогами ч. ч. 2, 4 ст. 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

Статтею 25 СК України передбачено, що жінка та чоловік можуть одночасно перебувати лише в одному шлюбі. Жінка та чоловік мають право на повторний шлюб лише після припинення попереднього шлюбу.

В рішенні Конституційного Суду України у справі №5-рп/99 від 03.06.1999 зазначено що до членів сім`ї належать особи, які постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, а й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання осіб членами однієї сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт, наявність інших обставин, які підтверджують реальність сімейних відносин.

Аналогічна правова позиція була викладена Верховним Судом у постановах від 15 серпня 2019 року у справі № 588/350/15 та від 30 листопада 2020 року у справі № 638/20596/16.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, ОСОБА_1 після розірвання шлюбу продовжувала проживала разом однією сім`єю без реєстрації шлюбу із ОСОБА_4 до моменту його смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Вказані обставини підтвердили в судовому засіданні ОСОБА_3 , яка є матір`ю ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , який є їх спільним сином, а також свідки ОСОБА_7 та ОСОБА_8 . Вказані особи підтвердити те, що ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , до дня смерті останнього, проживати як одна сім`я, як чоловік та дружина, вели спільне господарство, мали взаємні права та обов`язки, несли спільні витрати, проводили спільно час із дітьми, відвідували родичів, тощо.

Даний факт також підтверджується фотознімками долученими до матеріалів справи, випискою із банківського рахунку ОСОБА_1 , свідоцтвом про поховання, виданим на ім`я ОСОБА_1 , сповіщенням про смерть військовослужбовця ОСОБА_4 адресованим дружині ОСОБА_1 , витягами з наказів військової частини, в яких ОСОБА_1 значиться як член сім`ї, дружина ОСОБА_4 .

Таким чином, суд оцінюючи в сукупності наявні у справі докази та кожен зокрема, вважає, що в судовому засіданні знайшов підтвердження той факт, що ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , до дня смерті останнього, спільно проживали як одна сім`я, вели спільний побут, має взаємні права та обов`язки.

Враховуючи вищенаведені вимоги закону та встановлені обставини справи, суд приходить до переконання, що заява ОСОБА_1 про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу із ОСОБА_4 з 03 вересня 2021 року до дня смерті ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , підлягає до задоволення.

Разом з тим, суд не вбачає підстав для задоволення заяви в частині встановлення факту проживання однією сім`єю за період з 03 серпня 2021 року до 03 вересня 2021 року, з огляду на таке.

Згідно з вимогами ч. 2 ст. 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу.

Встановлено, що шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 був розірваний рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 03 серпня 2021 року. Згідно відмітки на рішенні суду, останнє набрало законної сили 03 вересня 2021 року, і саме з цієї дати вважається розірваним шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 .

Суд не приймає до уваги твердження представника Міністерства оборони України про те, що саме за ініціативи заявника було розірвано шлюб рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 03 серпня 2021 року, при цьому строк для примирення позитивних результатів не дав як безпідставні, оскільки самі по собі не спростовують вищенаведених обставин справи та не свідчать про неможливість продовження проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, після винесення рішення суду про його розірвання.

Керуючись ст.ст. 3, 12, 258, 259, 265, 273, 315-319, 354, 355 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В :

Заяву ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Колодій Артем Сергійович, заінтересовані особи - ОСОБА_2 , Міністерство оборони України, Військова частина НОМЕР_1 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 про встановлення факту, що має юридичне значення задовольнити частково.

Встановити факт проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_8 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з 03 вересня 2021 року до дня смерті ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 .

У задоволенні решти вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення можу бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Тернопільського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Заявник: ОСОБА_1 , адреса місця реєстрації - АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_5 .

Заінтересовані особи: ОСОБА_3 , адреса місця реєстрації - АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_6 .

ОСОБА_2 , адреса місця реєстрації - АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_7 .

Міністерство оборони України, адреса місцезнаходження - АДРЕСА_4, код ЄДРПОУ - НОМЕР_10.

Військова частина НОМЕР_1 - адреса місцезнаходження - АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ - НОМЕР_8 .

ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_3 , код ЄДРПОУ- НОМЕР_9 .

Повне судове рішення складено 16 грудня 2024 року.

Головуюча суддя І.М. Черніцька