Справа № 456/5992/24
Провадження № 2-о/456/333/2024
РІШЕННЯ

іменем України

26 грудня 2024 року місто Стрий

Стрийський міськрайонний суд Львівської області в складі:

головуючого судді Шрамка Р. Т. ,

з участю секретаря: Сімонової-Мацигін А.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Стрий цивільну справу №456/5992/24 за заявою ОСОБА_1 , заінтересованої особи ОСОБА_2 про видачу обмежувального припису,

встановив:

Стислий виклад позицій сторін.

Заявниця ОСОБА_1 , просить видати обмежувальний припис стосовно ОСОБА_2 , яким визначити наступні тимчасові обмеження його прав, строком на 6 (шість) місяців, а саме: заборонити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебування в місці проживання (перебування) ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за адресою: АДРЕСА_1 .; заборонити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 наближатися на відстань менше 50 метрів до місця проживання (перебування), роботи, інших місць частого відвідування ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , а саме до місця фактичного проживання останньої за адресою: АДРЕСА_1 ; заборонити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 особисто і через третіх осіб розшукувати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , якщо вона за власним бажанням перебуває у місці невідомому йому, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; заборонити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ведення листування, телефонних переговорів з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (в тому числі шляхом надсилання текстових повідомлень) або контактування з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.

В обґрунтування заявлених вимог представник заявниці ОСОБА_3 , покликався на те, що 04.10.2003 року було зареєстровано шлюб між ОСОБА_1 , та ОСОБА_2 . Під час шлюбу у вищевказаних осіб народилося двоє дітей: донька - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та син - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . Вони мешкали за адресою: АДРЕСА_1 . Приблизно з червня 2024 року, у зв`язку із крадіжками сімейних грошей, які на думку заявниці вчиняв ОСОБА_2 , останні перестали проживати разом однією сім`єю та з того часу спільного побуту не мають.

В подальшому, в тому числі і із-за вище перелічених обставин, 01.07.2024 року ОСОБА_1 , подала заяву до Стрийського міськрайонного суду Львівської області про розірвання шлюбу, за результатами якої 20.09.2024 року прийнято рішення про її задоволення. Отже, з моменту припинення спільного проживання (з червня 2024 року) і по теперішній час, вже колишній чоловік ОСОБА_1 - ОСОБА_2 здійснює відносно неї: психологічний тиск (ображає в присутності дітей; принижує словесно; погрожує; висловлюється в її адресу нецензурною лайкою; залякує фізичною розправою), що викликає у заявниці побоювання за свою безпеку, спричиняє емоційну невпевненість, щодо нездатності себе захистити та завдає шкоди її психічному здоров`ю, в результаті чого вона вимушена звертатися до психолога; фізичне насилля (погрожує нанести ОСОБА_1 тілесні ушкодження; кидається всім, що попадає йому під руку; намагався облити її бензином; наніс тілесні ушкодження, шляхом кидання горщиком із землею від квітів); економічне насильство (виганяв ОСОБА_1 із будинку, позбавляв можливості користуватися житловим та підсобними приміщеннями (забирав ключі від вхідних дверей, міняв замки); пошкоджував автомобіль (різав колеса); позбавляє можливості користуватися транспортним засобом, що належить ОСОБА_1 (перегороджує рух); обливав власний транспортний засіб заявниці бензином, намагаючись його пошкодити).

В тому числі і вищезгадані дії ОСОБА_2 стали підставою для розірвання шлюбу, та взагалі їх відносин. Втім ОСОБА_2 все одно не залишає ОСОБА_1 у спокої: весь час переслідує її, погрожує фізичним насиллям та навіть вбивством.

На сьогоднішній день, ні ОСОБА_1 , ні члени її родини не можуть протистояти ОСОБА_2 , тому заявниця вимушена була звертатися в поліцію. За останній час ОСОБА_2 ще з більшою агресією став вчиняти домашнє насильство відносно ОСОБА_1 та в результаті чого у відношенні останнього складено два термінові заборонні приписи.

Крім того, про факти вчинення домашнього насильства ОСОБА_1 подавала відповідні заяви до Стрийського РУП ГУ НП у Львівській області, за результатами розгляду яких, відносно ОСОБА_2 складено протоколи про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП серії ВАД 228231 від 06.08.2024 та за ч. 2 ст. 173-2 КУпАП серії ВАД 375869 від 21.09.2024, які скеровано на розгляд до Стрийського міськрайонного суду Львівської області за вих. № 13613/47/04/2024 від 08.08.2024 та № 37955-2024 від 27.09.2024.

З інформації відображеної на електронному ресурсі «Єдиний державний реєстр судових рішень» вбачається, що відповідно до постанови Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 29.08.2024 (справа № 456/4270/24) ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 170 грн.

З інформації відображеної на електронному ресурсі «Судова влада України» вбачається, що в Стрийському міськрайонному суді Львівської області перебуває справа 456/5259/24 про вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, невиконання термінового заборонного припису або неповідомлення про місце свого тимчасового перебування відносно ОСОБА_2 (суддя Янів Н. М.), розгляд якої призначено на 14.11.2024.

Отже, слід зазначити, що ОСОБА_2 не став на шлях виправлення, а навпаки продовжує вчиняти протиправні дії направлені на насильство в сім`ї, які носять прогресивний характер.

Таким чином, вважаю що ОСОБА_1 є особою, яка зазнала домашнього насильства та продовжує його зазнавати від ОСОБА_2 .

Щоб забезпечити дієвий та ефективний спосіб захисту від вчинення домашнього насильства щодо ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 необхідно застосувати обмежувальний припис відносно ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , із заходами передбаченими ч. 2 ст. 26 Закону України «Про запобіганню та протидію домашньому насильству».

В судовому засіданні заявниця ОСОБА_1 , та її представник адвокат Крючков І.М., підтримали заяву в повному обсязі, просили заяву задовольнити.

Заінтересована особа ОСОБА_2 , в судовому засіданні щодо видачі обмежувального припису заперечував, просив відмовити, оскільки жодних дій, які б вказували на вчинення ним фізичного та психологічного насильства по відношенню до заявниці та дітей він не вчиняв.

Представник заінтересованої особи Тимохіна А.В., адвокат Турчин Ю.І., в судовому засіданні в задоволенні заяви просила відмовити, надала суду відзив в якому зазначила, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 проживають за однією адресою: АДРЕСА_1 , однак у різних приміщенням. Відтак вимога заявниці про заборону перебування у місці проживання (перебування) ОСОБА_1 за вищевказаною адресою ОСОБА_2 , є втручанням в право на житло, що охоронюване Конституцією України. Заявницею та її представником не надано до суду належного підтвердження систематичності вчинення ОСОБА_2 домашнього насильства та не обґрунтовано наявність ризиків вчинення останнім домашнього насильства щодо заявниці, у зв`язку з чим, заявлені вимоги ОСОБА_1 про видачу обмежувального припису стосовно ОСОБА_2 не можуть бути задоволені. Матеріали справи не містять жодної форми оцінки ризиків вчинення домашнього насильства, яка є додатком до Порядку проведення оцінки ризиків вчинення домашнього насильства, заповненої поліцейським уповноваженого підрозділу поліції, яка б свідчила про наявність таких ризиків.

Заявниця, зазначає, що страждає від домашнього насильства на підтвердження чого долучає постанову Стрийського міськрайонного суду від 29.08.2024 відповідно до якої ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, та притягнуто до адміністративної відповідальності у формі штрафу, а також інформаційну довідку з ресурсу «Судова влада України», з якої вбачається, що на розгляді в Стрийському міськрайонному суді перебуває справа №456/5259/24 про вчинення ОСОБА_2 домашнього насильства, насильства за ознаками статі, невиконання термінового заборонного припису або неповідомлення про місце свого тимчасового перебування.

Рішенням суду у справі №456/5259/24 прийнято постанову, відповідно до якої провадження відносно ОСОБА_2 , було закрито у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення. Таким чином, з доказів долучених до матеріалів заяви не вбачається повторності, систематичності вчинення домашнього насильства з боку ОСОБА_2 , відтак заявниця не надала доказів, на підставі яких можна зробити висновки про наявність ризиків продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві.

Крім того, в матеріалах справи наявні заяви ОСОБА_1 адресовані Стрийському РУП ГУ НП у Львівській області щодо протиправної поведінки ОСОБА_2 . Однак, жодних рішень, які прийняті за наслідками таких звернень до матеріалів справи не долучено.

Таким чином, дані звернення заявниці свідчать лише про те, що між сторонами є неприязні стосунки, внаслідок чого між ними виникають конфлікти, але такі звернення не підтверджує факт того, що ОСОБА_2 систематично вчиняє щодо ОСОБА_1 домашнє насильство, що є необхідною умовою для можливості застосування судом до відповідної особи спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству, які визначені Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

Таким чином, заявницею та її представником не надано жодних доказів для оцінки ризиків вчинення насильства ОСОБА_2 відносно заявниці, настання наслідків його вчинення, що надавало б правову підставу для видачі обмежувального припису. Крім цього, на підтвердження протиправної поведінки ОСОБА_2 представник заявниці долучив до матеріалів справи терміновий заборонний припис стосовно кривдника серії АА №339261. Однак такий документ не містить дати його складення, найменування уповноваженого підрозділу поліції, прізвища, імені, по батькові працівника, який виніс припис, прізвища, імені, по батькові особи, яка вчинила домашнє насильство, її характеризуючих даних, заходи термінового заборонного припису стосовно кривдника тощо, відтак такий документ не може бути належним, достатнім та допустимим доказом на підтвердження протиправної поведінки ОСОБА_2 .

Також в матеріалах справи наявний терміновий заборонний припис стосовно кривдника серія АА № 448251 однак, з такого не вбачається повторності, систематичності вчинення домашнього насильства з боку ОСОБА_2 відносно ОСОБА_1 , а тому відсутні документально підтверджені правові підстави для видачі такого припису працівниками поліції.

Суд, заслухавши заявницю, заінтересовану особу та їхніх представників, вивчивши та дослідивши матеріали справи приходить до наступного висновку.

Розділом IV глави 13 Цивільного процесуального кодексу України визначено порядок розгляду судом справ про видачу і продовження обмежувального припису.

Відповідно до ст. 350-2 ЦПК України заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства або її представником у випадках визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

Обмежувальний припис стосовно кривдника - встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи.

Враховуючи положення Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених у КУпАП та КК України), а є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію і направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених вищезазначеним законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях.

Згідно ч. 2 ст.3 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено перелік осіб, на яких поширюється дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання, серед яких - подружжя, батьки (мати, батько) і дитина (діти).

Згідно ч. 2, 3, 4 ст.26Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього певних обов`язків.

Рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків (оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи).

Відповідно до частини першої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Основним нормативно-правовим актом, яким регулюються спірні правовідносини, є Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», який визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства.

Згідно з пунктами 3, 4, 14 та 17 ч.1. ст. 1 згаданого Закону домашнє насильство - це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Економічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру.

Психологічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Фізичне насильство - це форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.

До переліку осіб, на яких поширюється дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання, входять, в тому числі - колишнє подружжя, батьки (мати, батько) і дитина (діти) (ч.2 ст.3 Закону).

Відповідно до п. 2 ч.1 ст.24 цього Закону до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника.

За п. 7 ч.1 ст. 1 Закону обмежувальний припис стосовно кривдника - це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи.

Згідно з ч.3 ст.26цього Закону рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків.

У п.9 ч.1 ст.1 Закону оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи.

Згідно з п. 3 ч.1 ст.350-4ЦПК України у заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності).

Відповідно до ч.1 ст. 350-6 ЦПК України, розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або про відмову в її задоволенні.

З урахуванням змісту вищевказаних норм, видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних обставин та наявності ризиків.

Суди під час вирішення заяви про видачу обмежувального припису мають надавати оцінку всім обставинам та доказам у справі, вирішувати питання про дотримання прав та інтересів дітей і батьків, а також забезпечити недопущення необґрунтованого обмеження прав у разі безпідставності та недоведеності вимог заяви.

Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві.

Статтею 81ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За змістом ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу.

Положеннями ст. 26 Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» передбачено, що обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків, зокрема: заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.

Рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків.

Відповідно до п. 1 ч. 1ст. 350-2 ЦПК України, заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства, або її представником - у випадках, визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві.

Із заяв сторін, та аналізу наданих доказів встановлено, що сторони проживають разом за однією адресою.

За змістом поданої заяви заявник посилається на те, що ОСОБА_2 , є кривдником та вчиняє психологічне насильство над нею.

Згідно повідомлення Стрийського РУП ГУ НП у Львівській області від 26.10.2024, вбачається, що за результатами розгляду заяв ОСОБА_1 , відносно ОСОБА_6 , складено протоколи про адміністративні правопорушення за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП серії ВАД 228231 від 06.08.2024 та за ч. 2 ст. 173-2 КупАП серії ВАД 375869 від 21.09.2024.

Згідно постанови Стрийського міськрайонного суду від 29.08.2024 року, відповідно до якої ОСОБА_2 , визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП, яке відбулося 19.07.2024 року та призначено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 170 грн. на користь держави.

Згідно постанови Стрийського міськрайонного суду від 25.11.2024 року, відповідно до якої відносно ОСОБА_2 , за ч. 2 ст. 173-2 КУпАП, було закрито у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Із інформації зазначеної у терміновому заборонному приписі стосовно кривдника серія АА №339261 та серія АА №448251, не можливо встановити повторність та систематичність вчинення домашнього насильства з боку ОСОБА_2 , по відношенню до ОСОБА_1 . У суду відсутні документально підтверджені правові підстави для видачі такого припису працівниками поліції.

Тобто заявник не надав суду доказів, на підставі яких можна зробити висновки про наявність повторності та систематичності вчинення домашнього насильства та їх, або продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві.

Суд не бере до уваги надані заінтересованою особою фотознімки автомобіля та дверей, адже з них неможливо встановити чи дійсно саме заявник зробила нецензурні написи на них.

Будь-яких інших належних та обґрунтованих доказів психологічного, економічного насильства щодо заявника матеріали справи не містять.

Оцінюючи зібрані по справі докази, суд вважає, що обставини, викладені в заяві про видачу обмежувального припису не підтверджені належними та допустимими доказами, а тому в задоволенні заяви ОСОБА_1 , про видачу обмежувального припису слід відмовити.

Керуючись ст. 293, 294, 350-1 - 350-6, 430 ЦПК України суд, -

ухвалив:

В задоволенні позову ОСОБА_1 , заінтересованої особи ОСОБА_2 про видачу обмежувального припису відмовити.

Судові витрати, пов`язані з розглядом справи про видачу обмежувального припису, віднести на рахунок держави.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення суду виготовлений 06.01.2025р.

Суддя Р. Т. Шрамко