Єдиний унікальний номер 448/1849/24
Провадження № 6/448/24/24
30.12.2024 року Мостиський районний суд Львівської області в складі:
головуючого судді Кічака Ю.В.,
при секретарі судового засідання Тхір О.Т.,
за участю заявника старшого державного виконавця Кузьм`як І.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Мостиська справу за поданням старшого державного виконавця Мостиського відділу державної виконавчої служби у Яворівському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Кузьм`як Іванни Олегівни про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_1 , -
І. Короткий зміст вимог подання.
Старший державний виконавець Мостиського відділу державної виконавчої служби у Яворівському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління міністерства юстиції Кузьм`як І.О. звернулася до суду із поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Подання обґрунтовує тим, що у неї (старшого державного виконавця) перебуває зведене виконавче провадження - ВП №57761251 з примусового виконання виконавчого листа №448/1173/15-к, виданого 20.08.2018р. про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 100 000 грн. моральної шкоди та виконавчого листа №448/1173/15-к, виданого 20.08.2018р., про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 100 000 грн. моральної шкоди.
Зазначає, що старшим державним виконавцем 06.09.2018р. винесено постанови про відкриття виконавчих провадження, копії яких направлено сторонам виконавчого провадження та якою боржника зобов`язано подати декларацію про доходи та майно, попереджено боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.
Станом на сьогоднішній день зобов`язання боржником ОСОБА_1 не виконано, будь-яких дій, спрямованих на їх виконання, - ним не здійснено, декларацію не надано. Під час виконання судового рішення нею встановлено, що згідно інформації, наданої на запит до Державної податкової служби від 12.09.2024р. про джерела та суми доходів, задекларованих фізичною особою в податковій декларації про майновий стан і доходи, - в Державному реєстрі відсутня; згідно інформації, наданої на запит до Міністерства внутрішніх справ України від 12.09.2024р., - за боржником зареєстрований транспортний засіб, на який державним виконавцем накладено арешт та винесено постанову про оголошення розшуку транспортного засобу боржника; згідно інформації, наданої на запит до Державної фіскальної служби України від 12.09.2024р. про наявні рахунки у боржників, а також рахунки, відкриті боржником, - інформація відсутня; згідно інформації, наданої на запит до Пенсійного фонду України від 12.09.2024р., боржник отримує пенсію в Городоцькому об`єднаному управлінні ПФУ, з якої частково стягується заборгованість; залишок нестягнутої суми по зведеному виконавчому провадженні №57761251 становить 181 923,75 грн. Також нею (державним виконавцем) встановлено, що боржник ОСОБА_1 має паспорт громадянина України для виїзду за кордон № НОМЕР_1 та такий неодноразово перетинав державний кордон України.
Стверджує, що зазначене вище судове рішення до теперішнього часу боржником ОСОБА_1 не виконано, а боржник ухиляється від його виконання.
Вважає, що наявність у боржника ОСОБА_1 невиконаного зобов`язання, покладеного на нього зазначеними вище судовим рішенням та ухилення від виконання вказаного рішення суду є підставою для обмеження його у праві виїзду за межі України.
ІІ. Позиція учасників справи.
Згідно з ст.441 ЦПК України суд розглядає подання без повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного (приватного) виконавця.
Старший державний виконавець Мостиського відділу державної виконавчої служби у Яворівському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління міністерства юстиції Кузьм`як І.О. в судовому засіданні просить обмежити боржника ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України з підстав, що викладені нею у письмовому поданні. Також зазначила, що нею було вчинено ряд заходів, спрямованих на виконання боржником своїх зобов`язань, однак такі бажаного результату не дали. Заборгованість по виконавчих документах стягується виключно з пенсії боржника. Залишок нестягнутої з боржника ОСОБА_1 суми по зведеному виконавчому провадженні №57761251 становить 181 923,75 грн. Вважає, що обмеження боржника у праві виїзду за межі країни буде дієвим заходом, спрямованим на виконання судового рішення.
Заслухавши пояснення старшого державного виконавця Кузьм`як І.О., дослідивши матеріали подання і додані до нього матеріали, суд приходить до наступних висновків.
ІІІ. Обставини справи, встановлені судом.
Судом встановлено, що у старшого державного виконавця Мостиського відділу державної виконавчої служби у Яворівському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління міністерства юстиції Кузьм`як І.О. на виконанні перебуває зведене виконавче провадження №57761251 з примусового виконання виконавчого листа №448/1173/15-к, виданого Городоцьким районним судом Львівської області 20.08.2018р. про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 100 000 грн. моральної шкоди та виконавчого листа №448/1173/15-к, виданого Городоцьким районним судом Львівської області 20.08.2018р. про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 100 000 грн. моральної шкоди.
Боржник ОСОБА_1 значиться зареєстрованим за адресою: АДРЕСА_1 (до набрання чинності постановою Верховної Ради України від 17.07.2020 № 807-ІХ «Про утворення та ліквідацію районів» - «Мостиського району») Львівської області.
06.09.2018 року старшим державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №57145325 на підставі виконавчого листа, виданого Городоцьким районним судом Львівської області 20.08.2018р. про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 100 000 грн. моральної шкоди, якою зобов`язано боржника подати декларацію про доходи та майно, попереджено про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.
06.09.2018 року старшим державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №57145648 на підставі виконавчого листа, виданого Городоцьким районним судом Львівської області 20.08.2018р. про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 100 000 грн. моральної шкоди, якою зобов`язано боржника подати декларацію про доходи та майно, попереджено про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.
02.10.2018р. старшим державним виконавцем винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника ОСОБА_1 , що отримує дохід в Управлінні Пенсійного фонду України м.Львів, вул.Митрополита Андрея, 10.
22.11.2018р. старшим державним виконавцем винесено постанову про об`єднання виконавчих проваджень №57145325 та №57145648 у зведене виконавче провадження №57761251.
14.02.2019 року старшим державним виконавцем винесено постанову про арешт майна боржника ОСОБА_1 автомобіля марки ЗАЗ 110308, 2003р.в., ДНЗ НОМЕР_2 .
14.02.2019 року старшим державним виконавцем винесено постанову про розшук майна боржника ОСОБА_1 автомобіля марки ЗАЗ 110308, 2003р.в., ДНЗ НОМЕР_2 .
Згідно інформації Державної податкової служби від 12.09.2024р. та від 02.12.2024р., боржник на обліку в органах ДФС не перебуває, в Державному реєстрі відсутня інформація про джерела та суми доходів, задекларованих фізичною особою (боржником) в податковій декларації про майновий стан і доходи.
Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру права власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, боржнику ОСОБА_1 на праві приватної спільної часткової власності належать 53/100 частки будинковолодіння (домоволодіння, квартири АДРЕСА_2 .
Згідно акту державного виконавця від 10.12.2024р., при виході за адресою, вказаною у виконавчому документі, встановлено відсутність у боржника майна, на яке можна звернути стягнення по виконавчому документі.
Згідно інформації, наданої Пенсійним фондом України від 12.09.2024р. та від 02.12.2024р., боржник ОСОБА_1 отримує пенсію в Городоцькому об`єднаному управлінні ПФУЮ.
Саме з пенсії боржника ОСОБА_1 стягується заборгованість по виконавчих документах. Залишок нестягнутої суми по зведеному виконавчому провадженні №57761251 становить 181 923,75 грн.
Згідно інформації Державної прикордонної служби України, наданої 02.12.2024р., відомо, що боржник ОСОБА_1 має паспорт громадянина України для виїзду за кордон № НОМЕР_1 , такий перетинав державний кордон України у період 2018-2022р.р., востаннє боржник перетнув державний кордон на в`їзд в Україну 18.07.2022р.
IV. Застосоване законодавство та висновки суду.
Згідно зі статтею 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання.
Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.
Серед основних засад (принципів) цивільного судочинства є обов`язковість судового рішення (стаття 18 ЦПК України).
Частиною першою статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Пунктом 1 частини першої статті 3 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень.
Відповідно до ст.33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.
Згідно зі статтею 2 Протоколу №4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод(далі - Конвенція), який гарантує деякі права і свободи, не передбачені в Конвенції та у Першому протоколі до неї, кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. На здійснення цих прав не може бути встановлено жодних обмежень, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.
Також статтею 12 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права передбачено, що кожна людина має право покидати будь-яку країну, включаючи свою власну. Згадані вище права не можуть бути об`єктом ніяких обмежень, крім тих, які передбачено законом, які є необхідними для охорони державної безпеки, громадського порядку, здоров`я чи моральності населення або прав і свобод інших і є сумісними з іншими правами, визначеними в цьому Пакті.
Відповідно до статті 441 ЦПК України тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення.
Тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України застосовується в порядку, визначеному цим Кодексом для забезпечення позову, із особливостями, визначеними цією статтею.
Суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням, на строк до повного виконання такого судового рішення.
Ухвала про тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути постановлена за поданням державного або приватного виконавця, яким відкрито відповідне виконавче провадження. Суд негайно розглядає таке подання без повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного (приватного) виконавця.

Згідно з пунктом 19 частини третьої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» під час здійснення виконавчого провадження державний виконавець має право у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов`язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів.

За нормою пункту 5 частини 1 статті 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» право громадянина України на виїзд з України може бути тимчасово обмежено у випадку, коли він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом, - до виконання зобов`язань або сплати заборгованості зі сплати аліментів.

Отже, тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України - це певного виду санкція, яка може застосовуватися лише у зв`язку з ухиленням особи від виконання зобов`язання, зокрема виконання судового рішення.

Ухиленням від виконання зобов`язань, покладених на боржника рішенням суду, що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом, є будь-які свідомі діяння (дії або бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обов`язку у виконавчому провадженні, коли у нього є всі реальні можливості виконати цей обов`язок (наприклад, наявність майна, грошових коштів, тощо) і цьому не заважають будь-які незалежні від нього об`єктивні обставини (непереборної сили, події тощо). Особа, яка має невиконані зобов`язання, не може вважатися винною в ухиленні, поки не буде доведено протилежне.

Роз`ясненнями Верховного Суду України від 01.02.2013р., викладеними у постанові «Судова практика вирішення питань про тимчасове обмеження права виїзду за кордон» зазначено, що Законом передбачено санкцію у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявність факту невиконання зобов`язання, а за ухилення від їх виконання.

Тимчасове обмеження боржника в праві виїзду за межі України є винятковим заходом обмеження особистої свободи фізичної особи, який застосовується лише за наявності достатніх підстав вважати, що така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним судовим рішенням, має намір вибути за межі України з метою невиконання цього рішення.

Аналогічні висновки викладені у постанові Верховного Суду від 28 жовтня 2020 року у справі № 331/8536/17-ц.

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до положення ч. 3 ст.12 ЦПК України наявність умислу та обставини, які є предметом посилання суб`єкта подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України як на підставу його вимог, підлягають доведенню. Зокрема, задоволення такого подання можливе лише за умови «доведення факту ухилення боржника від виконання зобов`язання».

Отже, право на звернення до суду із поданням про обмеження боржника у праві виїзду за межі України виникає у виконавця лише у випадку доведення і обґрунтування факту ухилення останнього від виконання зобов`язань за судовим рішенням.

Таким чином, під час розгляду подання необхідно переконатися: чи має місце ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням суду; причини непогашення боргу в добровільному порядку після вжитих заходів виконавчою службою; чи дійсно боржник має реальну можливість виконати відповідні зобов`язання.

Наявність лише статусу боржника не є підставою для тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України.

Надаючи оцінку наданим старшим державним виконавцем доказам, суд вважає, що виконавцем не надано належних доказів вручення боржнику ОСОБА_1 постанов, винесених нею в ході зазначеного вище виконавчого провадження, всіх викликів державного виконавця, скерованих на адресу боржника, а також інших документів, пов`язаних з примусовим виконанням вказаних виконавчих документів.

Матеріали справи свідчать, що старший державний виконавець Кузьм`як І.О. вживала передбачених Законом України «Про виконавче провадження» заходів, спрямованих на фактичне примусове виконання судового рішення.

Однак, сам факт відкриття виконавчого провадження, вчинення дій по його виконанню державним чи приватним виконавцем та його неналежне виконання боржником, при відсутності належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів про ухилення боржника від виконання рішення суду, не свідчать про необхідність тимчасового обмеження конституційних прав боржника.

У матеріалах справи відсутні належні докази, які б стверджували факт вчинення боржником ОСОБА_1 саме свідомих діянь, спрямованих на невиконання відповідного обов`язку у виконавчому провадженні.

Відсутність майна у боржника, а також інших доходів, на які може бути звернуто стягнення, не є свідченням його ухилення від виконання обов`язку за виконавчим документом.

Доказів наявності у боржника ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , можливості виконати рішення суду самостійно в повному обсязі, а також доказів невиконання ним будь-яких процесуальних обов`язків чи вчинення будь-яких протиправних дій в межах зазначеного виконавчого провадження, які б перешкоджали виконанню судового рішення чи створювали б перешкоди в його виконанні, що мали місце до скерування на адресу суду даного подання, - старший державний виконавець Кузьм`як І.О. не надала.

Отже, зі змісту вказаного подання старшого державного виконавця та доданих до нього матеріалів не вбачається факту вчинення свідомих дій боржником ОСОБА_1 , спрямованих саме на невиконання зобов`язань за вказаними виконавчими документами, що унеможливлює задоволення подання про його тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України.

Відтак, суд приходить до висновку, що старший державний виконавець під час розгляду подання в силу вимог частини першої статті 81 ЦПК України не довела обставин, наведених у поданні про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України.

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.6 ст.81 ЦПК).

Як передбачено статтею 2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен, хто законно перебуває на території будь-якої держави, має право вільно пересуватися і вільно вибирати місце проживання в межах цієї території (частина перша). Кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною волею (частина друга).

На здійснення цих прав не можуть бути встановлені жодні обмеження, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб (частина третя).

Права, викладені в пункті 1, також можуть у певних місцевостях підлягати обмеженням, що встановлені згідно із законом і виправдані суспільними інтересами в демократичному суспільств (частина четверта).

При цьому, у Європейського суду з прав людини склалася з цього питання стала практика.

Так, у справі «Рінер проти Болгарії» Європейський суд з прав людини відмітив, що дотримуючись принципу пропорційності, заборона на виїзд з країни на підставі несплати податків може бути виправдана, якщо служить метою стягнення заборгованості. Таким чином, таке обмеження не може бути перетворено у вид покарання відносно неможливості сплати.

Хоча вказане рішення стосується обмеження виїзду, пов`язаного із несплатою податків, принцип пропорційності та неможливості використання тимчасового обмеження виїзду за кордон як покарання можна застосувати і до відносин, пов`язаних із виконанням рішень у цивільних справах.

Відповідна позиція простежується і у справі «Хлюстов проти Росії» (скарга № 28975/05), де Європейський суд з прав людини звернув увагу на необґрунтованість обмеження права заявника залишити країну, оскільки причиною було зазначено лише факт несплати боргу, без пояснення, як заборона сприятиме швидкому його погашенню, з урахуванням індивідуальних особливостей заявника.

Відповідно до ст.13 Загальної декларації прав людини кожна людина має право вільно пересуватися й обирати собі місце проживання в межах любої держави. Кожна людина має право залишати будь-яку країну, включаючи свою власну, і повертатися у свою країну.

Заборона виїзду за кордон є одним з найсуворіших заходів, так як пов`язаний з обмеженням конституційного права людини на вільне пересування та вибір місця проживання.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Стецов проти України» від 11 травня 2021 року Європейський суд вважає, що, по-перше, намір боржника у разі несплати судового боргу важко встановити та значною мірою така оцінка суб`єктивна; по-друге, це не може бути єдиною підставою для обмеження, яке є предметом спору, якщо воно триває довше, аніж протягом короткого початкового періоду. Відповідна служба має бути спроможна пояснити, яким чином заборона на поїздки може сприяти стягненню заборгованості з урахуванням конкретного випадку заявника та інших обставин справи.

Указом Президента України № 64/2022, затвердженим Законом України від 24 лютого 2022 «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні», в Україні із 05 год 30 хв 24 лютого 2022 введено воєнний стан.

Відповідно до ст.3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Враховуючи наведену практику Європейського суду, а також положення Конституції України, які визначають життя та здоров`я людини найвищою цінністю, суд приходить до висновку про неможливість обмеження свободи пересування боржника у воєнний час з метою забезпечення його безпеки та вважає, що виїзд за межі України в умовах воєнного стану може бути необхідним з метою евакуації та спрямованим на збереження життя і здоров`я боржника.

За наведених вище обставин, суд приходить до переконання, що у задоволенні подання старшого державного виконавця Мостиського відділу державної виконавчої служби у Яворівському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління міністерства юстиції Кузьм`як І.О. про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_1 слід відмовити з наведених вище мотивів та підстав.

Керуючись ст.ст.258-261, 441 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

У задоволенні подання старшого державного виконавця Мостиського відділу державної виконавчої служби у Яворівському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Кузьм`як Іванни Олегівни про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_1 відмовити.

На ухвалу суду може бути подана апеляційна скарга до Львівського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Повний текст ухвали складено 03.01.2025р.

Суддя Ю.В. Кічак