КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер апеляційного провадження: 22-ц/824/6089/2024
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 жовтня 2024 року м. Київ

Справа № 757/22551/21-ц

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді-доповідача Ящук Т.І.,

суддів Кирилюк Г.М., Рейнарт І.М.,

за участю секретаря судового засідання Мех В.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк», яка подана представником Штрондою Антоном Михайловичем, на рішення Печерського районного суду міста Києва від 19 липня 2023 року, ухвалене у складі судді Ільєвої Т.Г.,

у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» про стягнення 3% річних за прострочення виконання грошового зобов`язання та пені,

встановив:

У квітні 2021 року позивач ОСОБА_1 звернувся до Печерського районного суду м. Києва з позовною заявою відповідача Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» про стягнення 3% річних за прострочення виконання грошового зобов`язання та пені. Позивач просив стягнути:

- з АТ Комерційного банку «Приватбанк» на користь ОСОБА_1 за час прострочення виконання грошового зобов`язання три проценти річних у сумі: 4 584 (чотири тисячі п`ятсот вісімдесят чотири) долари США 71 цент.

- з АТ Комерційного банку «Привабанк» на користь ОСОБА_1 пеню за час прострочення з 17.04.2020 року до 03.03.2021 року у сумі: 14 303 603 грн. 89 коп.

В обґрунтування позову зазначено, що 13 січня 2014 року ОСОБА_1 , будучи клієнтом АТ КБ «Приватбанк», уклав договір вкладу «СТАНДАРТ», згідно з яким позивачу було оформлено депозитний вклад.

На вказаний депозитний вклад, шляхом списання грошових коштів з інших карткових рахунків позивача, відкритих у банку, було внесено 36 000 доларів США.

Окрім того, відповідно до умов нараховані проценти мали зараховуватись не на окремий рахунок чи картку позивача, а на рахунок, за якими обліковувався банківський вклад: № НОМЕР_1 , безпосередньо збільшуючи суму вкладу на вказаному рахунку.

Порядок такого зарахування був регламентований п. 2.2.1.7 Умов та Правил: «По закінченні кожного періоду нарахування процентів, що пройшов з моменту укладення договору, в перший робочий день, наступний за датою оформлення договору, після 15-00 нараховані проценти за вкладом зараховуються на картку/рахунок клієнта.»

Вимога про повернення банківського вкладу, шляхом переказу грошових коштів на картковий рахунок позивача, відкритий в ПАТ КБ «Привабанк», була подана до Херсонської філії ПАТ КБ «Приватбанк» 17.04.2018 року.

Вказана вимога не була виконана відповідачем. Тому позивач змушений був звернутись до суду з позовом про стягнення з відповідача банківського вкладу та процентів за вказаним вкладом.

Відповідно до рішення Печерського районного суду міста Києва від 04 лютого 2020 року по справі № 757/49871/18-ц, зміненого постановою Київського апеляційного суду від 02 грудня 2020 року, з Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 стягнуто за договором банківського вкладу № SAMDNWFD45400 від 13 січня 2014 року у сумі 36 000 доларів США та нараховані проценти по вкладу у сумі 17 124,45 доларів США, що разом становило: 53 124,45 доларів США.

Таким чином, позивач вказує, що загальний розмір невиконаних перед позивачем грошових зобов`язань, станом на 17 квітня 2018 року, становив: 53 124,45 дол. США, а їх стягнення було здійснено лише в рамках примусового виконання судових рішень у справі № 757/49871/18-ц, яке відбулось лише 03.03.2021 року, тому відповідач, відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України, має сплатити на користь позивача три проценти річних за весь час прострочення (з 18.04.2018 року до 03.03.2021 року), що становлять: 4584 долари США 71 цент.

Також, позивач вказує, що з моменту пред`явлення вимоги про повернення банківського вкладу по 03.03.2021 року (день в який за повідомленням державного виконавця вказана сума була списана з рахунків відповідача на рахунок виконавчої служби) розмір утримуваних банком коштів залишався незмінним та становив 53 124,45 доларів США, а тому на користь позивача має бути сплачена пеня відповідно до частини п`ятої статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів», за період з 17.07.2020 року по 03.03.2021 року (321 день), що становить: 511 588,45 доларів США.

Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 19 липня 2023 року позовні вимоги задоволено частково.

Стягнуто з Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» на користь ОСОБА_1 3% річних суму в розмірі 4580 доларів США 34 центи.

В іншій частині вимог - відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням, представник КБ «Приватбанк» - Штронда А.М. звернувся з апеляційною скаргою, у якій просить скасувати рішення в частині задоволення позову та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

АТ КБ «ПриватБанк» заперечує щодо існування зобов`язань перед ОСОБА_1 за вказаним договором банківського вкладу.

Крім того, судом першої інстанції обраховано 3% річних на загальну суму 53 124,45 дол. США, що складається з заборгованості за договором банківського вкладу №SAMDNWFD45400 від 13 січня 2014 року у сумі 36 000 дол. США та нарахованих процентів по вкладу у сумі 17 124,45 дол. США.

Вважає, що судом невірно здійснено розрахунок, оскільки 3 % річних можуть бути нараховані лише на суму депозиту, а не на суму процентів за користування коштами.

Звертає увагу, що Велика Палата Верховного Суду в постанові від 09.11.2021р у справі № 320/5115/17 навела висновок щодо нарахування 3% річних виключно на тіло депозиту та змінила судове рішення в частині стягнення 3% річних, зменшивши їх суму.

В судовому засіданні представник АТ КБ «Приватбанк» Штронда А.М. підтримав апеляційну скаргу та просив задовольнити.

Представник позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 просив у задоволенні апеляційної скарги відмовити та залишити рішення суду першої інстанції без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників сторін, з`ясувавши обставини справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, що загальний розмір грошових зобов`язань відповідача за договором банківського вкладу № SAMDNWFD45400 від 13.01.2014 року, невиконаних перед позивачем, станом на 17 квітня 2018 року, становив 53 124, 45 доларів США 45 центів.

Відповідно до рішення Печерського районного суду міста Києва від 04 лютого 2020 року по справі № 757/49871/18-ц, зміненого постановою Київського апеляційного суду від 02 грудня 2020 року, з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 стягнуто за договором банківського вкладу № SAMDNWFD45400 від 13 січня 2014 року у сумі 36 000 доларів США та нараховані проценти по вкладу у сумі 17 124,45 доларів США, що разом становило 53 124,45 доларів США.

Як встановлено судовим рішенням у справі № 757/49871/18-ц, вимога про повернення банківського вкладу шляхом переказу грошових коштів на картковий рахунок позивача, відкритий в ПАТ КБ «Приватбанк» була подана до Херсонської філії ПАТ КБ «Приватбанк» 17.04.2018 року.

Позивач вказував, що загальний розмір невиконаних перед позивачем грошових зобов`язань, станом на 17 квітня 2018 року, становив: 53 124,45 дол. США, а їх стягнення було здійснено лише в рамках примусового виконання судових рішень у справі № 757/49871/18-ц, яке відбулось 03.03.2021 року, тому відповідач, відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України, має сплатити на користь позивача три проценти річних за весь час прострочення (з 18.04.2018 року до 03.03.2021 року), що становлять: 4 584 долари США 71 цент.

Частково задовольняючи позовні вимоги в цій частині, суд першої інстанції виходив з того, що заява представника відповідача про застосування строків позовної давності підлягає частковому задоволенню в даній частині та підлягають стягненню відсотки за період 19.04.2018 року (дата направлення позовної заяви до суду) по 02.03.2021 року

Судом нараховано 3% річних на суму, яка складається з тіла депозиту та нарахованих процентів у відповідності до рішення суду, тому стягненню підлягає сума в розмірі 4580 доларів США 34 центи (період з 19.04.2018р. по 02.03.2021р. - 53 124,45 х 3% х 1049 днів : 365).

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про стягнення пені, суд першої інстанції виходив з того, що позивач скористався правом на дострокове розірвання депозитного договору, звернувшись до суду із позовом до АТ КБ «Приватбанк» із заявою про виплату належних йому коштів за договорами банківських вкладів разом з нарахованими процентами, а тому договір вважається розірваним та відповідно пеня відповідно до частини п`ятої статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів» не нараховується. Відтак, вимога в частині стягнення пені на підставі ч.5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» не підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Рішення суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог ( пені та частково - 3% річних) не оскаржується, тому в означеній частині рішення суду першої інстанції не переглядається.

З висновками суду першої інстанції про стягнення 3% річних, що нараховані на суму, яка складається з тіла депозиту та нарахованих процентів у відповідності до рішення суду, та становлять 4580 доларів США 34 центи (період з 19.04.2018р. по 02.03.2021р. - 53 124,45 х 3% х 1049 днів : 365), колегія суддів погоджується.

Відповідно до частини першої статті 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов`язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Договір банківського вкладу укладається у письмовій формі. Письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту (частина перша статті 1059 ЦК України).

Договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). За договором банківського строкового вкладу банк зобов`язаний видати вклад та нараховані проценти за цим вкладом із спливом строку, визначеного у договорі банківського вкладу (стаття 1060 ЦК України).

Банк виплачує вкладникові проценти на суму вкладу в розмірі, встановленому договором банківського вкладу. Проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк, до дня, який передує його поверненню вкладникові або списанню з рахунка вкладника з інших підстав (стаття 1061 ЦК України).

Таким чином, строковий договір банківського вкладу покладає на банк обов`язок прийняти від вкладника суму коштів, нарахувати на неї проценти та повернути ці кошти з процентами зі спливом встановленого договором строку.

Закінчення строку дії договору банківського вкладу не звільняє банк від обов`язку повернути (видати) кошти вкладникові.

Згідно зі статтею 1070 ЦК України за користування грошовими коштами, що знаходяться на рахунку клієнта, банк сплачує проценти, сума яких зараховується на рахунок, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка або законом. Сума процентів зараховується на рахунок клієнта у строки, встановлені договором, а якщо такі строки не встановлені договором, - зі спливом кожного кварталу.

Проценти, передбачені частиною першою цієї статті, сплачуються банком у розмірі, встановленому договором, а якщо відповідні умови не встановлені договором, - у розмірі, що звичайно сплачується банком за вкладом на вимогу.

Договір банківського вкладу є реальним, оплатним договором і вважається укладеним з моменту прийняття банком від вкладника або третьої особи на користь вкладника грошової суми (вкладу).

Відповідно до статей 526, 530, 598, 599 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання припиняється частково або в повному обсязі на підставах, установлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору.

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (частина перша статті 612 ЦК України).

За змістом частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до висновків Верховного Суду у постанові від 23 лютого 2022 року у справі № 363/3965/15, проценти, встановлені статтею 625 ЦК України, підлягають стягненню саме при наявності протиправного невиконання (неналежного виконання) грошового зобов`язання. Тобто, проценти, що стягуються за прострочення виконання грошового зобов`язання за частиною другою статті 625 ЦК України є спеціальним видом відповідальності за таке порушення зобов`язання. На відміну від процентів, які є звичайною платою за користування грошима, зокрема за договором позики, до них застосовуються загальні норми про цивільно-правову відповідальність. Оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, то регулятивна норма частини першої статті 1048 ЦК України і охоронна норма частини другої статті 625 цього Кодексу не можуть застосовуватись одночасно. Тому за період до прострочення боржника підлягають стягненню проценти від суми позики (кредиту) відповідно до умов договору та частини першої статті 1048 ЦК України як плата за надану позику (кредит), а за період після такого прострочення підлягають стягненню річні проценти відповідно до частини другої статті 625 ЦК України як грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові.

Верховний Суд у постанові від 24 квітня 2024 року у справі № 336/3084/20 (провадження № 61-1272св22) вказав, що після розірвання договору банківського вкладу між сторонами не існує споживчих правовідносин, а до грошового зобов`язання зі сплати коштів після зазначеної дати застосовуються приписи статті 625 ЦК України у разі його невиконання.

Велика Палата Верховного Суду у постановах від 09 листопада 2021 року у справі № 320/5115/17, від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц, зазначала, що як вклад, так і нарахування на нього мають здійснюватися в тій валюті, яка була внесена на банківські рахунки фізичними особами, і при розрахунку трьох процентів річних має братися за основу розмір заборгованості, визначений в іноземній валюті.

Нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника, зупинення виконавчого провадження чи виконання рішення суду про стягнення грошової суми.

Таким чином, у статті 625 ЦК України визначено загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт).

Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 09 листопада 2021 року у справі № 320/5115/17 (провадження № 14-133цс20) зазначено, що після розірвання договорів банківського вкладу в судовому порядку банк не звільняється від відповідальності за порушення виконання зобов`язань згідно зі статтею 625 ЦК України, частиною другою якої встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Після ухвалення рішення про розірвання договорів банківського вкладу та набрання ним законної сили між сторонами не існує споживчих правовідносин, а до грошового зобов`язання зі сплати коштів, наявність якого підтверджене судовим рішенням, застосовуються приписи статті 625 ЦК України у разі його невиконання.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, у жовтні 2018 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до АТ КБ «Приватбанк» та просив стягнути з відповідача банківський вклад у сумі 36 000 доларів США та проценти за вказаним вкладом у сумі 18 752 долари США 41 цент.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 04 лютого 2020 року у справі № 757/49871/18-ц позов задоволено, стягнуто на користь ОСОБА_1 з АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за укладеним між сторонами договором банківського вкладу №SAMDNWFD45400, у сумі 36 000 доларів США та проценти за вкладом 18 752 долари США 41 центів (за період з 14 січня 2014 року по 13 вересня 2018 року).

Постановою Київського апеляційного суду від 02 грудня 2020 року апеляційну скаргу АТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково.

Рішення Печерського районного суду міста Києва від 4 лютого 2020 року змінено в частині розміру процентів, що підлягають стягненню, виклавши другий абзац його резолютивної частини в наступній редакції :

Стягнути з акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором банківського вкладу № SAMDNWFD45400 від 13 січня 2014 року у сумі 36 000 дол. США та нараховані проценти по вкладу у сумі 17 124,45 дол. США, а всього - 53 124,45 дол. США 45 центів.

Як вбачається з мотивувальної частини постанови, апеляційним судом обмежено період нарахування процентів датою 14 квітня 2018 року та зазначено, що загальна сума процентів за договором № SAMDNWFD400 вкладу «Стандарт» за період з 14 січня 2014 року по 14 квітня 2018 року буде становити 17 124,45 дол. США.

Постановою Верховного Суду від 03 листопада 2021 року рішення Печерського районного суду міста Києва від 04 лютого 2020 року та постанову Київського апеляційного суду від 02 грудня 2020 року змінено у частині розподілу судових витрат. Стягнуто із АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 8149 грн 25 коп. судового збору.

В іншій частині рішення Печерського районного суду міста Києва від 04 лютого 2020 року у незміненій апеляційним судом частині та постанову Київського апеляційного суду від 02 грудня 2020 року - залишено без змін.

Зазначеними судовими рішеннями у справі № 757/49871/18-ц встановлено, що 13 січня 2014 року між ОСОБА_1 та ПАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк», укладено договір № SAMDNWFD400 вкладу «Стандарт», згідно з яким позивачу було оформлено депозитний вклад на суму 36 000 доларів США строком до 13 липня 2014 року включно із процентною ставкою 9 % річних та відкриттям особистого рахунку № НОМЕР_1 для зарахування вкладу і відсотків.

Вказаний депозитний вклад було внесено з використанням системи Internet Banking Приват24 шляхом списання банком коштів у сумі 36 000 дол. США з карткових рахунків позивача. Залишок за вказаним вкладом станом на 13 січня 2014 року становив 36 000,00 дол. США, що зафіксовано в заяві (розпорядженні) від 13 січня 2014 року № SAMDNWFD400, підписаній сторонами .

За умовами укладеного між сторонами договору, якщо по закінченню строку вкладу позивач на заявив банку бажання повернути свої кошти, вклад автоматично продовжується ще на один строк. Строк банківського вкладу продовжується неодноразово без явки позивача до банку. У сторін було передбачено право достроково розірвати договір вкладу, повідомивши про це один одного за два банківських дні з дати розірвання договору.

Встановлено, що строк дії договору від 13 січня 2014 року неодноразово продовжувався, оскільки жодна із сторін не подавала заяву про відмову від продовження строку вкладу.

17 листопада 2014 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ТОВ «ФК «Фінілон» укладено договір про переведення боргу з подальшим укладенням 18 листопада 2014 року додаткової угоди до цього договору, згідно якого банк переводить, а товариство приймає на себе виконання зобов`язань по виплаті грошових коштів за договорами депозитних договорів та договорів банківського вкладу відповідно до переліку (додаток № 1), що укладені структурними підрозділами банку, які здійснювали свою діяльність на території АР Крим .

У витязі з електронного додатку № 1 (реєстр кредиторів) до договору про переведення боргу від 17 листопада 2014 року, підписаному головним бухгалтером АТ КБ «ПриватБанк» 03 лютого 2020 року, наявне посилання на договір банківського вкладу № SAMDNWFD400, укладений з ОСОБА_1 , номер депозитного/поточного рахунку № НОМЕР_1 , розмір грошових коштів, у тому числі відсотків, які підлягають до виплати - 36 741,63 грн .

Згідно з довідкою головного бухгалтера АТ КБ «ПриватБанк» від 03 лютого 2020 року, відповідач підтверджує факт виконання в повному обсязі зобов`язань щодо перерахунку на рахунки ТОВ «ФК «Фінілон» грошових коштів ОСОБА_1 відповідно до договору переведення боргу від 17 листопада 2014 року та витягу з електронного додатку до цього договору.

Вимога про повернення банківського вкладу шляхом переказу грошових коштів на картковий рахунок позивача, відкритий в ПАТ КБ «ПриватБанк», була подана позивачем до Херсонської філії ПАТ КБ «ПриватБанк» 17 квітня 2018 року, проте відповідач не повернув банківський вклад та нараховані відсотки .

Як вбачається з матеріалів даної справи, на виконання рішення Печерського районного суду м. Києва у справі № 757/49871/18 18 січня 2021 року було видано виконавчий лист, на підставі якого державним виконавцем Печерського районного відділу ДВС Левіцькою А.С. було відкрито виконавче провадження № НОМЕР_2 постановою від 01 березня 2021 року ( а.с. 15).

Позивач зазначив у позовній заяві, що рішення суду було виконано відповідачем 03 березня 2021 року.

З огляду на викладені обставини, установивши, що АТ КБ «ПриватБанк», отримавши вимогу позивача про розірвання договору та повернення вкладу, допустив прострочення виконання свого грошового зобов`язання, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку щодо наявності правових підстав для стягнення з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 3% річних на підставі частини другої статті 625 ЦК України за договором банківського вкладу, що на раховані як на суму депозиту - 36 000 доларів США, так і на суму відсотків за користування депозитом, що були визначені постановою Київського апеляційного суду від 02 грудня 2020 року у справі № 757/49871/18 за період з 14 січня 2014 року по 14 квітня 2018 року у розмірі 17 124,45 доларів США.

При цьому за заявою відповідача суд в оскаржуваному рішенні застосував позовну давність та стягнув 3% річних за період з 19 квітня 2018 року ( враховуючи , що позивач звернувся до суду з даною позовною заявою 19 квітня 2021 року) по 02 березня 2021 року.

Враховуючи, що у статті 625 ЦК України визначено загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення, суд першої інстанції дійшов законного та обґрунтованого висновку, що 3% річних слід нараховувати як на суму вкладу, так і на суму процентів, нарахованих за період користування вкладом з 14 січня 2014 року по 14 квітня 2018 року, оскільки договір банківського вкладу покладав на банк обов`язок прийняти від вкладника суму коштів, нарахувати на неї проценти та повернути ці кошти з процентами зі спливом встановленого договором строку. Відтак, загальна сума грошового зобов`язання ( 53 124,45 доларів США 45 центів, що складається з суми депозиту та нарахованих процентів) з 18 квітня 2018 року в розумінні ч. 2 ст. 625 ЦК України була простроченою.

Як зазначила Велика Палата Верховного Суду у постанові від 24 квітня 2024 року у справі № 657/1024/16-ц, оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення інфляційних втрат і 3 % річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення.

Доводи апеляційної скарги представника відповідача про те, що 3% річних можуть бути нараховані лише на суму депозиту, про що Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 09 листопада 2021 року у справі № 320/5115/17 наведено висновок щодо нарахування 3% річних виключно на тіло депозиту - колегія суддів відхиляє, оскільки у справі № 320/5115/17 судами розглядались позовні вимоги про стягнення 3% річних, нарахованих на суму депозиту, про що і зазначено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 09.11.2021 року: «У такому випадку Велика Палата Верховного Суду визначає порядок обчислення трьох процентів річних за формулою: сума вкладу за рішенням суду від 04 грудня 2014 року (з урахуванням моменту набрання ним чинності - 25 березня 2015 року) х 848 (кількість днів прострочення виконання рішення суду) х 3 (розмір процентів, встановлених частиною другою статті 625 ЦК України) : 100: 365 (днів у році).»

Отже, як вбачається зі змісту вказаної постанови у справі № 320/5115/17, сума 3% річних була нарахована на суму грошових коштів, внесених за договорами банківського вкладу, саме тому, що рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 04 грудня 2014 року у справі № 320/9186/14-ц було розірвано договори та стягнуто грошові кошти, внесені позивачами за договорами банківського вкладу ( суми вкладів). Проценти за користування цими коштами зазначеним судовим рішенням у справі № 320/9186/14-ц не стягувались, а лише кошти банківського вкладу.

Доводи представника АТ КБ «ПриватБанк» про те, що належним боржником перед ОСОБА_1 є ТОВ «ФК «Фінілон» згідно умов договору про переведення боргу від 17 листопада 2014 року є необґрунтованими з огляду на таке.

Згідно зі статтею 520 ЦК України боржник у зобов`язанні може бути замінений іншою особою (переведення боргу) лише за згодою кредитора, якщо інше не передбачено законом.

Стаття 520 ЦК України передбачає, що у правовідносинах із заміни боржника беруть участь три особи: кредитор, боржник, особа, третя особа, яка має намір стати боржником. В будь-якому випадку для здійснення такої заміни має бути наявна тристороння згода: а) боржник виявив згоду на те, щоб він був замінений; б) третя особа виявила згоду на те, щоб набути обов`язків боржника; в) кредитор надав згоду на заміну боржника. Відсутність згоди хоча б однієї із сторін не дає підстав для заміни боржника.

З матеріалів справи відомо, що позивач не надавав згоду на заміну боржника АТ КБ «ПриватБанк» на ТОВ «ФК «Фінілон», в зв`язку із чим доводи банку про те, що відповідач не є стороною за договором банківського вкладу, укладеним 13 січня 2014 року є безпідставними.

Оскільки стороною укладеного договору банківського вкладу є ПАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк», то згідно зі статтями 526, 631, 651, 653, 1058, 1075 ЦК України зобов`язання за договором має виконувати саме АТ КБ «ПриватБанк» як юридична особа. Ліквідація філій або припинення у будь-який спосіб їх діяльності не звільняє відповідача від виконання обов`язків за укладеними і дійсними договорами.

Відповідно до висновків Великої Палати Верховного Суду у постанові від 18 квітня 2023 року у справі № 199/3152/20, Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 03 липня 2023 року у справі № 175/4639/19, оскільки позивач не надавав згоди на переведення боргу від АТ КБ «Приватбанк» до ТОВ «ФК «Фінілон» за договором банківського вкладу відповідно до статті 520 ЦК України, договір про переведення боргу між банком та ТОВ «ФК «Фінілон» шляхом використання принципу мовчазної згоди вкладника та клієнта банку не створює правових наслідків для позивача.

Зазначені доводи відповідача також були розглянуті Верховним Судом у вищевказаній справі № 757/49871/18-ц за позовом ОСОБА_1 до АТ КБ «ПриватБанк» про стягнення заборгованості за договором банківського вкладу та процентів за користування коштами, та у постанові від 03 листопада 2021 року відхилені як необґрунтовані.

Отже, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин, нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, надав належну та обґрунтовану оцінку наявним у матеріалах справи доказам у їх сукупності, та дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог в оскаржуваній частині рішення.

Відповідно статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, є законним і обґрунтованим, підстави для його скасування відсутні, тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 268, 367, 368, 374 - 375, 381 - 383 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк», яка подана представником Штрондою Антоном Михайловичем, - залишити без задоволення.

Рішення Печерського районного суду міста Києва від 19 липня 2023 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складено 12 травня 2025 року.

Суддя - доповідач: Ящук Т.І.

Судді: Кирилюк Г.М.

Рейнарт І.М.