КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________
Справа № 752/2432/24
Апеляційне провадження
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 жовтня 2024 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Рейнарт І.М.

суддів Кирилюк Г.М., Ящук Т.І.

при секретарі Кононовій Н.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «Банк Форвард» - Караченцева Артема Юрійовича на рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 6 червня 2024 року (суддя Машкевич К.В.) у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Банк Форвард», третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Мартиненко (Буждиганчук) Євдокія Юріївна, приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Павелків Тетяна Леонідівна про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню,

встановив:

у січні 2024 року позивач звернувся до суду з позовом про визнання таким, що не підлягає виконанню, виконавчого напису № 291 від 29 січня 2021 року, вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мартиненко (Буждиганчук) Є.Ю., яким запропоновано звернути стягнення на користь АТ «Банк Форвард» з нього, як боржника за кредитним договором, укладеним між ним та АТ «Банк Форвард» в розмірі 75 722,29грн.

Мотивуючи позовні вимоги, позивач зазначав, що 28 липня 2020 року уклав з ПАТ «Банк Форвард», правонаступником якого є АТ «Банк Форвард», кредитний договір №200282289, за умовами якого отримав кредит у сумі 59 717,08грн. Вказаний договір був вчинений у простій письмовій формі та не був нотаріально посвідченим. Разом з тим, 29 січня 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мартиненко (Буждиганчук) Є.Ю. вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі №291, яким запропоновано звернути стягнення на користь АТ «Банк Форвард» за вказаним кредитним договором, загальна сума, яка підлягає стягненню - 75 722,29грн. У подальшому, 24 лютого 2021 року приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Павелків Т.Л., на підставі зазначеного виконавчого напису, відкрила виконавче провадження № НОМЕР_1.

Позивач стверджував, що зазначена сума заборгованості не відповідає дійсності, оскільки напередодні він здійснив двомісячний платіж при отриманні коштів у касі банку та отримав кошти з вирахуванням цієї суми.

Також, позивач посилався на те, що укладений між ним та ПАТ «Банк Форвард» кредитний договір, який був наданий нотаріусу для вчинення виконавчого напису, не був

посвідчений нотаріально, а тому наявні правові підстави для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису та подання стягувачем неналежних документів на підтвердження безспірності заборгованості, що узгоджується з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, висловленій у постанові від 20 червня 2018 року №826/20084/14.

Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 6 червня 2024 року позов задоволено. Визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис від 29 січня 2021 року, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Буждиганчук Євдокією Юріївною, зареєстрований в реєстрі за № 291, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Банк Форвард», правонаступником якого є АТ «Банк Форвард», заборгованості за кредитним договором №200282289 від 28 липня 2020 року у загальному розмірі 75 722,29грн. Стягнуто з Акціонерного товариства «Банк Форвард» на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1 816,80грн.

У поданій апеляційній скарзі уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «Банк Форвард» - Караченцев А.Ю. просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити, посилаючись на неповне дослідження судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Представник відповідача зазначає, що оскаржуваний напис був вчинений нотаріусом у відповідності до вимог постанови Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року №1172, перевірено наданий АТ «Банк Форвард» пакет документів та його повноту, та відповідність вимогам цієї постанови. Разом з тим, позивач, заявляючи про недоведеність безспірності заборгованості, не надає будь-яких доказів на доведення такого твердження, а також не надає контррозрахунок своєї заборгованості за кредитним договором.

Представник відповідача вважає, що посилання позивача на постанову Великої Палати Верховного Суду у справі №826/20084/14 є безпідставним, оскільки вказане судове рішення жодним чином не обмежує нотаріуса у праві вчинення виконавчого напису у випадку наявності достатніх документів, що підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. При цьому, обов`язок доводити суду наявність спору з приводу заборгованості за кредитним договором покладено саме на боржника, тобто у даному випадку на позивача.

Відзив на апеляційну скаргу не подано.

Учасники справи, будучи належним чином повідомленими про день, час та місце розгляду апеляційної скарги (с.с.87-95), у судове засідання не з`явилися, позивач 11 вересня 2024 року подав до апеляційного суду заяву про розгляд справи у його відсутність (с.с.85-86), інші учасники справи причини неявки не повідомили, тому відповідно до положень ст. 372 ЦПК України колегія суддів провела судовий розгляд у їх відсутність.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що вона задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Судом встановлено і матеріалами справи підтверджено, що 28 липня 2020 року між ПАТ «Банк Форвард»», правонаступником якого є відповідач, та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № 200282289.

29 січня 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Буждиганчук Є.Ю. був вчинений виконавчий напис про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ «Банк Форвард» заборгованості за період з 29 жовтня 2020 року по 28 листопада 2020 року у сумі 74 622грн 29 коп. за кредитним договором № 200282289 від 28

липня 2020 року, укладеного між ПАТ «Банк Форвард», правонаступником якого є АТ «Банк Форвард», та ОСОБА_1 , та плату за вчинення виконавчого напису у сумі 1 000грн.

24 лютого 2021 року приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Павелків Т.Л. на підставі вищезазначеного виконавчого напису нотаріуса відкрито виконавче провадження № НОМЕР_1.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що суду не надано доказів, що кредитний договір, укладений між банком та позивачем, був посвідчений нотаріально, а наявна у позивача заборгованість за кредитним договором є безспірною, так як доказів повідомлення позивача про наявність заборгованості суду надано не було.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, так як він відповідає обставинам справи та наданим сторонами доказам, ґрунтується на нормах матеріального права.

Відповідно до ст. 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно зі статтею 87 Закону України "Про нотаріат" для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ч. 1 ст. 88 Закону України "Про нотаріат" нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року.

Учинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше.

Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником.

Такий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 січня 2020 року у справі № 305/2082/14-ц.

Згідно підпункту 2.1 пункту 2 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 (далі Порядок), для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису.

Пунктом 1.2. Порядку визначено, що перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, установлюється Кабінетом Міністрів України.

Вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту

надісланих іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка іпотекодавця на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення зв`язку про відправлення повідомлення на вказану в іпотечному договорі адресу (підпункт 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій).

Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка боржника на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення зв`язку про відправлення повідомлення на вказану в договорі адресу.

Наведена норма спрямована на фактичне повідомлення боржника, аби надати йому можливість усунути порушення.

Тому повідомлення боржника необхідно вважати здійсненим належним чином за умови, що він одержав або мав одержати повідомлення, але не одержав його з власної вини. Доказом належного здійснення повідомлення може бути, зокрема, повідомлення про вручення поштового відправлення з описом вкладення.

Такі висновки узгоджуються з постановою Великої Палати Верховного Суду від 23 червня 2020 року у справі № 645/1979/15-ц.

Підпунктами 3.1, 3.2, 3.5 пункту 3 глави 16 розділу ІІ Порядку передбачено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року.

Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999р. № 1172. (далі - Перелік документів). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку документів.

Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України "Про нотаріат" у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису.

Неотримання боржником вимоги про усунення порушень за кредитним договором об`єктивно позбавляє його можливості бути вчасно проінформованим про наявність заборгованості та можливості надати свої заперечення щодо неї або оспорити кредитора. Якщо боржник не має можливості подати нотаріусу заперечення щодо вчинення виконавчого напису або висловити свою незгоду з письмовою вимогою про сплату боргу чи повідомити про наявність спору між ним та відповідачем щодо суми заборгованості, це

об`єктивно виключає можливість вчинення виконавчого напису.

Частинами 1 - 4 статті 12 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Отже, обов`язок надання доказів у підтвердження своїх доводів є не тільки у

позивача, але і у відповідача.

У підтвердження своїх доводів позивач надав суду першої інстанції копію кредитного договору від 28 липня 2020 року, укладеного з банком, копію виконавчого напису нотаріуса та копію постанови приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Павелків Т.Л. про відкриття виконавчого провадження № НОМЕР_1.

Згідно ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Частиною 2 статті 78 ЦПК України визначено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Виходячи з вказаних норм процесуального права та позиції позивача, саме відповідач повинен був надати суду докази у підтвердження надання приватному нотаріусу Буждиганчук Є.Ю. всіх належних документів для вчинення виконавчого напису, у тому числі вимогу до позивача про усунення порушень за кредитним договором та докази направлення цієї вимоги на адресу позивача і докази у підтвердження отримання цієї вимоги позивачем, або повернення її на адресу відповідача.

Відповідачем суду першої інстанції не були надані жодні документи, які були подані приватному нотаріусу для вчинення виконавчого напису, відповідач обмежився наданням суду першої інстанції пояснення з приводу заявлених позовних вимога, а відтак відповідачем суду не було надано жодного доказу у підтвердження дотримання ним вимог закону при зверненні до нотаріуса за вчиненням виконавчого напису.

Твердження у апеляційній скарзі, що приватному нотаріусу банком були надані документи, які підтверджують наявність заборгованості позивача перед банком за кредитним договором, належними доказами не підтверджені.

Доводи апеляційної скарги, що позивачем не надано жодних розрахунків, які б підтверджували спірність заборгованості, зазначеної у виконавчому написі, що є його процесуальним обов`язком, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки під час судового розгляду не було встановлено, що на адресу позивача банком було направлено письмову вимогу про усунення порушення за зобов`язаннями, що спростовує безспірність заборгованості.

Крім того, саме відповідач, який порушує питання про стягнення заборгованості з

ОСОБА_1 , зобов`язаний був надати суду першої інстанції розрахунок заборгованості, що ним зроблено не було.

Встановивши, що матеріали справи не містять доказів направлення та вручення ОСОБА_1 вимоги про повернення заборгованості за кредитним договором, а нотаріус не перевірила наявність доказів належного направлення та отримання вказаного листа-вимоги, що призвело до порушення процедури вчинення виконавчого напису, колегія суддів вважає, що відповідачем не доведено належне повідомлення боржника щодо існуючої заборгованості, тому відсутні докази безспірності заборгованості, а нотаріусом вчинено виконавчий напис з порушенням процедури, визначеної законодавством, що є самостійною підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

Постановою Кабінету Міністрів України № 662 від 26 листопада 2014 року "Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів" Перелік був доповнений пунктом 2, який передбачає отримання виконавчого напису про стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин. Для одержання виконавчого напису додаються: оригінал кредитного договору; засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою

стягувача про непогашення заборгованості.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14, визнано незаконною та не чинною постанову КМУ № 662 від 26 листопада 2014 року в частині положень, які доповнювали пункт 2 Переліку, зокрема доповнення переліку після розділу "Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами" новим розділом такого змісту: "Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин. 2. Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості.".

Постанова суду набрала законної сили з моменту проголошення і є чинною на час розгляду даної справи.

Судове рішення про визнання протиправним (незаконним) та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень має ті ж наслідки, що і визнання такого акта чи окремих його положень такими, що втратили чинність (скасовані) органом, уповноваженим приймати або скасовувати такий акт. Отже, нормативно-правовий акт втрачає чинність повністю або в окремій його частині з моменту набрання законної сили відповідним рішенням суду. Таким чином, постанова № 662, якою вносилися зміни до Переліку документів, що передбачали можливість вчинення нотаріусами виконавчих написів на кредитних договорах, не посвідчених нотаріально, яка набрала чинності 10 грудня 2014 року, втратила чинність (у частині) 22 лютого 2017 року з набранням законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від у справі № 826/20084/14.

Подібні правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 вересня 2021 року у справі № 910/10374/17.

Оскаржуваний виконавчий напис вчинений нотаріусом 29 січня 2020 року, тобто після набрання законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14.

Згідно пункту 1 Переліку документів для одержання виконавчого напису за нотаріально посвідченими договорами, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання.

Матеріали справи не містять відомостей, що спірний виконавчий напис вчинений на нотаріально посвідченому кредитному договорі, а відповідач у апеляційній скарзі не заперечував, що кредитний договір, укладений сторонами, не був посвідчений нотаріально.

За таких обставин, суд першої інстанції прийшов до правомірного висновку, що наявні підстави для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що зазначене судове рішення жодним чином не обмежує нотаріуса у праві вчинення виконавчого напису у випадку наявності достатніх документів, що підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем, не ґрунтуються на вищезазначених нормах Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції повно встановлені обставини справи, висновки суду відповідають обставинам справи та наданим доказам, судом правильно застосовані норми матеріального права, не допущено порушень норм процесуального права, тому відсутні підстави для скасування рішення суду та задоволення апеляційної скарги.

Враховуючи, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, відсутні правові підстави для відшкодування відповідачу понесених судових витрат при поданні апеляційної скарги.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 381- 383 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

апеляційну скаргу уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «Банк Форвард» - Караченцева Артема Юрійовича залишити без задоволення, рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 6 червня 2024 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 6 березня 2025 року.

Суддя-доповідач І.М. Рейнарт

Судді Г.М. Кирилюк

Т.І. Ящук