Провадження № 22-ц/801/119/2024
Головуючий у суді 1-ї інстанції Гуменюк К. П.
Доповідач:Оніщук В. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 січня 2024 рокуСправа № 127/17413/22м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Оніщука В. В. (суддя-доповідач),

суддів: Медвецького С. К., Копаничук С. Г.,

з участю секретаря судового засідання Литвина С.С.,

учасники справи:

позивачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

відповідач Держава Україна в особі Вінницької обласної прокуратури та Державної казначейської служби України,

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до Держави Україна в особі Вінницької обласної прокуратури та Державної казначейської служби України про стягнення моральної шкоди, завданої неправомірною бездіяльністю органу прокуратури,

за апеляційними скаргами адвоката Новака Дениса Миколайовича в інтересах ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 18 жовтня 2023 року, ухвалене у складі судді Гуменюка К. П., у залі суду,

встановив:

Короткий зміст позовних вимог

У серпні 2022 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулись в суд з позовом до Держави Україна в особі Вінницької обласної прокуратури та Державної казначейської служби України про стягнення моральної шкоди, завданої неправомірною бездіяльністю органу прокуратури.

Вимоги позову мотивовано тим, що 09 вересня 2019 року позивач ОСОБА_1 звернувся до Лівобережного відділення поліції Вінницького відділу поліції Головного управління національної поліції України у Вінницькій області з заявою про вчинення громадянином ОСОБА_3 , 1979 року народження, кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 384 КК України, оскільки останній давав неправдиві свідчення під час досудового слідства та в суді, внаслідок чого вироком апеляційного суду Миколаївської області ОСОБА_1 , визнано винним за ст. ст. 257; 17 ч. 1 ст. 93 п.п. а, и. і; 17 ч.2 ст.93 п.п. г, е, з, и, і; ст. 93 п.п. г, е. з (всі в редакції кодексу 1960 року); 122 ч.1, 263 ч.1 КК України та призначено покарання у виді довічного позбавлення волі.

09 вересня 2019 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань було внесено відомості про вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 384 КК України, та відкрито кримінальне провадження №0002001.

Вказане кримінальне провадження перебувало у провадженні слідчого відділення Лівобережного відділення поліції Вінницького відділу поліції Головного управління національної поліції України у Вінницькій області.

13 вересня 2019 року громадянин ОСОБА_3 в присутності свого захисника адвоката Заболотної Г. В. надав слідчому зізнавальні письмові пояснення про вчинення ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 384 КК України. У вказаних поясненнях ОСОБА_3 вказав, що він дійсно давав неправдиві свідчення відносно ОСОБА_1 по кримінальній справі, за якою той був засуджений до довічного позбавлення волі.

В той же день, 13 вересня 2019 року слідчим СВ Лівобережного ВП Вінницького ВП ГУНП України у Вінницькій області старшим лейтенантом поліції Йолкіним В. Ю. було залучено ОСОБА_1 у кримінальному провадження №0002001 від 09 вересня 2019 року в статусі потерпілого.

21 жовтня 2019 року слідчий Йолкін В. Ю. прийняв постанову про визначення місця проведення досудового розслідування кримінального провадження №0002001 від 09 вересня 2019 року, з яким звернувся до старшого групи прокурорів Чернова А. В. у вказаному провадженні для визначення місця проведення досудового розслідування, який не вчинив жодної з дій (без діяв) відносно вищезазначеної постанови слідчого.

26 лютого 2020 року на ім`я прокурора Вінницької місцевої прокуратури Вінницької області Чернова А. В. подано клопотання про оголошення підозри ОСОБА_3 , за результатами розгляду якого повідомлено про відмову у здійсненні повідомлення про підозру ОСОБА_3 з наданням постанови від 28 лютого 2020 року про відмову в задоволенні клопотання.

Ухвалою слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 23 квітня 2020 року по справі №127/7117/20 скасована постанова прокурора Вінницької місцевої прокуратури Вінницької області Чернова А. В. від 28 лютого 2020 року у кримінальному провадженні №0002001 від 09 вересня 2019 року, якою відмовлено у повідомленні про підозру ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 384 КК України. Цією ж ухвалою встановлено прокурору Вінницької місцевої прокуратури Вінницької області Чернову А. В. тридцятиденний строк з дня отримання копії ухвали для виконання вимог ст. 276-278 КІІК України.

Щодо виконання вказаної ухвали слідчого судді, листом Вінницької місцевої прокуратури Вінницької області від 12 червня 2020 року повідомлено, що ухвала суду отримана та долучена до матеріалів кримінального провадження.

23 вересня 2020 року ухвалою слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області по справі №127/16151/20 встановлено процесуальному керівнику у кримінальному провадженні п`ятнадцятиденний строк з дати ухвалення судового рішення для виконання вимог ст. 276-278 КПК України у кримінальному провадженні №0002001 від 09 вересня 2019 року.

Листом Вінницької місцевої прокуратури Вінницької області від 22 жовтня 2020 року повідомлено, що 21 вересня 2020 року Вінницькою місцевою прокуратурою підслідність кримінального правопорушення, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань під №0002001 від 09 вересня 2019 року, визначено за слідчим відділом Ренійського відділення поліції Ізмаїльського відділу поліції ГУНП в Одеській області.

Листом СВ Ренійського ВП Ізмаїльського ВП ГУНП в Одеській області від 15 січня 2021 року повідомлено, що постановою прокурора Вінницької місцевої прокуратури від 21 вересня 2020 року, після закінчення строку досудового розслідування, встановлених п. 1 ч. 2 ст. 219 КПК України, визначено підслідність у кримінальному провадженні №0002001 від 09 вересня 2019 року за ознаками кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 384 КК України за СВ Ренійського ВГ 1 Ізмаїльського ВП ГУНП в Одеській області.

11 грудня 2020 року кримінальне провадження було закрито на підставі абз. 14 ч. 1 ст. 284 КПК України, у зв`язку із закінченням строку досудового розслідування.

01 березня 2021 року ухвалою слідчого судді Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області по справі №946/1268/21 скасовано постанову від 11 грудня 2020 року про закриття кримінального провадження №0002001 від 09 вересня 2019 року.

17 травня 2021 року кримінальне провадження №0002001 від 09 вересня 2019 року було закрито у зв`язку зі спливом строку досудового розслідування.

21 грудня 2021 року ухвалою слідчого судді Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області по справі №946/10670/21 відмовлено у задоволенні скарги про скасування зазначеної постанови від 17 травня 2021 року, оскільки, суд дійшов висновку про необхідність закриття вказаного кримінального провадження на підставі абз. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України у зв`язку із закінченням строку досудового розслідування, визначеного ст. 219 КПК України.

Таким чином, у даному випадку кримінальне провадження №0002001 від 17 травня 2021 року остаточно закрито не за відсутності в діях громадянина ОСОБА_4 кримінального правопорушення, а у зв`язку із закінченням строку досудового розслідування даного провадження.

Тобто, досудове розслідування у кримінальному провадженні проведено не повністю, без всебічного та неупередженого досудового розслідування, внаслідок чого Вінницькою місцевою прокуратурою Вінницькою області не дотримано розумні строки під час досудового розслідування кримінального провадження, адже відповідно до ч. 2 ст. 28 КПК України, саме на прокурора покладається обов`язок слідкувати за дотриманням строків, що призвело до закриття кримінального провадження, у зв`язку із закінченням строків досудового розслідування та без притягнення винної особи до кримінальної відповідальності, яка надала органу досудового розслідування зізнавальні покази в присутності захисника.

Внаслідок вказаних дій відповідача позивачу ОСОБА_1 було заподіяно моральну шкоду, оскільки бездіяльність відповідача негативно вплинула на стан його здоров`я, завдано моральних страждань через неможливість тривалого відновлення своїх прав та можливість звільнення від відбування покарання в майбутньому.

Позивач ОСОБА_2 , обґрунтовуючи вимоги позову про стягнення моральної шкоди зазначає, що орган прокуратури, на який покладається один із основних обов`язків нагляд за додержанням законів органами, що провадять досудове слідство, на відміну від останніх, самоусунувся. Бездіяльність органів прокуратури призвела до неможливості дати ОСОБА_2 надію на звільнення її чоловіка ОСОБА_1 від тримання під вартою в майбутньому та неможливість возз`єднання сім`ї.

З огляду на викладене, звернувшись в суд із даним позовом, ОСОБА_1 просив стягнути на його користь з Держави Україна в особі Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку 750 000 грн моральної шкоди; ОСОБА_2 просила стягнути на свою користь з Держави Україна в особі Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку 500 000 грн моральної шкоди, а також просили стягнути із відповідача понесені судові витрати.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 18 жовтня 2023 року у задоволенні позову було відмовлено.

Своє рішення суд першої інстанції мотивував тим, що наявність певних недоліків у процесуальній діяльності зазначених посадових осіб сама по собі не може свідчити про незаконність їх діяльності як такої й, відповідно, не може бути підставою для безумовного стягнення відшкодування моральної або майнової шкоди.

Сам факт звернення позивача до слідчого, посадових осіб прокуратури та задоволення слідчим суддею скарг на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора під час досудового розслідування, не тягне наслідок цивільно-правового характеру і не може бути доказом того, що дії та бездіяльність відповідача завдали йому моральної шкоди. Контроль на стадії досудового розслідування, не є достатньою підставою для висновку про протиправність дій відповідача і притягнення його до цивільно-правової відповідальності.

Таким чином, в ході розгляду даної справи позивачами не доведено належними та допустимим доказами факту завдання моральної шкоди, наявності такої шкоди та можливого причинного зв`язку між шкодою та тривалістю досудового розслідування, а тому, позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

Не погодившись із таким рішенням, адвокат Новак Д. М. в інтересах позивачів подав апеляційні скарги, в яких посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

Рух справи в суді апеляційної інстанції

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Вінницького апеляційного суду від 27 листопада 2023 року для розгляду цієї справи визначено склад колегії суддів: головуючий суддя Оніщук В. В., судді: Копаничук С. Г., Медвецький С. К.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 28 листопада 2023 року справа була витребувана із суд першої інстанції.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 01 грудня 2023 року відкрито апеляційне провадження у справі за апеляційної скаргою адвоката Новака Д. М. в інтересах ОСОБА_1 та надано строк для подання відзиву на апеляційну скаргу.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 01 грудня 2023 року апеляційна скарга адвоката Новака Д. М. в інтересах ОСОБА_2 була повернута йому у зв`язку із відсутністю повноважень.

Після повторного подання апеляційної скарги в інтересах ОСОБА_2 відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Вінницького апеляційного суду від 04 грудня 2023 року для розгляду вказаної апеляційної скарги визначено склад колегії суддів: головуючий суддя Ковальчук О. В.; судді: Сало Т. Б., Якименко М. М.

Ухвалами Вінницького апеляційного суду від 11 грудня 2023 року розгляд апеляційної скарги адвоката Новака Д. М. в інтересах ОСОБА_1 призначено на 21 грудня 2023 року об 11 год. 00 хв. в режимі відеоконференції.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 12 грудня 2023 року заяви про самовідвід суддів Ковальчука О. В., Сала Т. Б., Якименко М. М. було задоволено, апеляційну скаргу адвоката Новака Д. М. в інтересах ОСОБА_2 передано раніше визначеному у справі головуючому судді (судді-доповідачу).

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 14 грудня 2023 року апеляційну скаргу адвоката Новака Д. М. в інтересах ОСОБА_2 призначено до розгляду на 21 грудня 2023 року об 11 год. 00 хв.

В подальшому розгляд справи за клопотанням представника позивачів відкладено на 11.01.2024 року о 11 год.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Доводи апеляційної скарги зводяться до доводів позовної заяви.

Протиправність органу прокуратури полягає в тому, що: саме з вини прокуратури відбувся пропуск строку досудового розслідування, визначеного ч. 3 та ч. 4 ст. 219 КПК України, оскільки саме на прокурора покладається обов`язок слідкувати за дотриманням строку досудового розслідування у кримінальному провадженні (4. 2 ст. 28 КПКУ); бездіяльність щодо своєчасного не визначення підслідності кримінального провадження при зверненні слідчого до прокурора; бездіяльність щодо не погодження повідомлення про підозру ОСОБА_4 та не прийняття відповідного процесуального рішення прокурором; бездіяльність, яка полягає у не виконанні ухвал слідчих суддів; бездіяльність керівника місцевої прокуратури. Така бездіяльність прокурорів призвела до неможливості переглянути вирок за яким ОСОБА_1 був засуджений до довічного позбавлення волі по нововиявленим обставинам, що передбачено ч. 2 ст. 459 КПК України, оскільки, в разі притягнення громадянина ОСОБА_3 (який штучно створив докази винуватості ОСОБА_1 ) до кримінальної відповідальності за ч. 2 ст. 384 КК України та ухвалення судом відносно нього відповідного рішення ОСОБА_1 мав би надію на звільнення від тримання під вартою в майбутньому.

Отже, протиправними діями по відношенню до ОСОБА_1 держава Україна в особі прокуратури спричинила йому душевні страждання, які виявилися в тому, що:

ОСОБА_1 втратив певні особисті блага, що охороняються законом - право та можливість на звільнення з місць позбавлення волі в майбутньому, яке є реально можливо та на що ОСОБА_1 розраховував та мав намір скористатися, що є надзвичайною мірою впливу та кардинальним чином впливає на його життя. Тривала невизначеність спірних правовідносин. Необхідність заявляти неодноразові вимоги до прокурорів виконати їх посадові обов`язки. Перебувати у напруженому психологічному стані та усвідомлення того, що винна особа уникла відповідальності. Неможливість відновлення своїх прав призводить до глобальної зміни його життєвого укладу та завдання ОСОБА_1 значних страждань, адже він став невпевнений та з заниженою самооцінкою і недооцінкою власних здібностей. Це призвело до погіршення стану його здоров`я. Він вимушений витрачати багато часу на реалізацію права і пошуку верховенства права та законності.

Дружина, ОСОБА_2 втратила надію на очікування звільнення з місць позбавлення волі чоловіка та возз`єднання сім`ї, у неї збільшилося хвилювання за життя та стан здоров`я свого чоловіка.

Саме тому ОСОБА_1 має право на компенсацію від держави за невиконання державою свого позитивного зобов`язання щодо проведення ефективного розслідування злочину, де він визнаний потерпілим. ОСОБА_1 має право на відшкодування моральної шкоди, яка виявилась у душевних стражданнях, зумовлених тривалим та неефективним досудовим розслідуванням кримінального провадження, неможливістю реалізувати свої права.

Відзив на апеляційну скаргу не надійшов.

В судовому засіданні представник позивачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 - адвокат Новак Д. М. вказав про можливість розгляду справи у відсутність самих позивачів, при цьому подані апеляційні скарги підтримав з посиланням на викладені у них підстави, а також надав відповідні пояснення.

Представник Вінницької обласної прокуратури в судовому засіданні щодо задоволення апеляційних скарг заперечувала.

Представник Державної казначейської служби України в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причин неявки не повідомив, а тому згідно вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України його не перешкоджає розгляду справи.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

09 вересня 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Лівобережного відділення поліції Вінницького відділу поліції Головного управління національної поліції України у Вінницькій області з заявою про вчинення громадянином ОСОБА_3 , 1979 року народження кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 384 КК України (т.1 а. с. 84).

09 вересня 2019 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань було внесено відомості про вчинення злочину, передбаченого частиною 2 статті 384 КК України та відкрито кримінальне провадження №0002001 (т.1 а. с. 85).

Вказане кримінальне провадження перебувало у провадженні слідчого відділення Лівобережного відділення поліції Вінницького відділу поліції Головного управління національної поліції України у Вінницькій області.

13 вересня 2019 року громадянин ОСОБА_4 в присутності свого захисника - адвоката Заболотної Г.В. надав слідчому письмові пояснення, щодо обставин, при яких ним надавались покази у якості свідка, під час досудового слідства та в суді відносно ОСОБА_1 (т.1 а. с. 234).

13 вересня 2019 року слідчим СВ Лівобережного ВП Вінницького ВП ГУНП України у Вінницькій області старшим лейтенантом поліції Йолкіним В.Ю. було залучено ОСОБА_1 у кримінальному провадження №0002001 від 09 вересня 2019 року в статусі потерпілого та допитано останнього у якості даного процесуального статусу (т.1 а. с. 237).

21 жовтня 2019 року слідчий виніс постанову, згідно з якою звернувся до старшого групи прокурорів Чернова А.В. у кримінальному провадженні №0002001 від 09 вересня 2019 року для визначення місця проведення досудового розслідування (т.1 а. с. 238, 239).

11 лютого 2020 року ОСОБА_3 особисто звертався до керівника Вінницької місцевої прокуратури Вінницької області із заявою, в якій просив вжити заходів реагування для захисту його прав та інтересів (т. 1 а. с. 240).

26 лютого 2020 року ОСОБА_1 на ім`я прокурора Вінницької місцевої прокуратури Вінницької області Чернова А. В. подано клопотання про оголошення підозри ОСОБА_3 (т. 1 а. с. 241).

Листом Вінницької місцевої прокуратури Вінницької області від 02 березня 2020 року за підписом прокурора Чернова А.В. повідомлено про відмову у здійсненні повідомлення про підозру ОСОБА_3 з наданням постанови від 28 лютого 2020 року про відмову в задоволенні клопотання (т.1 а. с. 242, 243).

19 березня 2020 року представник ОСОБА_1 адвокат Кальніченко В. А. звернувся з адвокатським запитом до слідчого СВ Лівобережного ВП Вінницького ВП ГУНП України у Вінницькій області Йолкіна В. Ю. щодо стадії розслідування кримінального провадження №0002001 від 09 вересня 2019 року (т.1 а. с. 244).

Відповіддю від 20 березня 2020 року на вищезазначений адвокатський запит слідчим повідомлено про складання ним проекту підозри ОСОБА_3 , скерованого на погодження до Вінницької місцевої прокуратори. Проект підозри з матеріалами кримінального провадження направлявся процесуальному керівнику наручно в лютому 2020 року. Матеріали кримінального провадження №0002001 від 09 вересня 2019 року в період часу з 09 вересня 2019 року по 29.02.2020 року неодноразово витребовувалися процесуальним керівником. Проект підозри разом з матеріалами кримінального провадження були повернуті процесуальним керівником в березня 2020 року (т. 1 а. с. 245).

26 березня 2020 року слідчому судді Вінницького міського суду Вінницької області подана скарга, у відповідності до ст. 303 КПК України, про скасування постанови прокурора Чернова А.В. від 28 лютого 2020 року про відмову у повідомленні про підозру ОСОБА_3 .

Ухвалою слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 23 квітня 2020 року по справі №127/7117/20 вказана вище скарга була задоволена. Скасовано постанову прокурора Вінницької місцевої прокуратури Вінницької області Чернова А.В. від 28 лютого 2020 року у кримінальному провадженні №0002001 від 09 вересня 2019 року, якою відмовлено у повідомленні про підозру ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 384 КК України. Цією ж ухвалою встановлено прокурору Вінницької місцевої прокуратури Вінницької області Чернову А.В. тридцятиденний строк з дня отримання копії ухвали для виконання вимог ст. ст. 276-278 КІІК України у кримінальному провадженні №0002001 від 09 вересня 2019 року (т.1 а. с. 248, 249).

Листом Вінницької місцевої прокуратури Вінницької області від 12 червня 2020 року №32-174-20 за підписом першого заступника керівника Вінницької місцевої прокуратури Панченко В. повідомлено, що зазначена вище ухвала суду отримана та долучена до матеріалів кримінального провадження (т.1 а. с. 252).

На адвокатський запит представника ОСОБА_1 адвоката Новака Д.М. (т.1 а. с. 254) листом Вінницької місцевої прокуратури Вінницької області від 26 червня 2020 року повідомлено, що зазначена вище ухвала суду отримана та долучена до матеріалів кримінального провадження (т.1 а. с. 255).

28 липня 2020 року представник ОСОБА_1 адвокат Новак Д.М. звернувся з клопотанням, у відповідності до ст. 114 КПК України, до слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області про встановлення процесуальному керівнику у кримінальному провадженні - прокурору Вінницької місцевої прокуратури Вінницької області п`ятнадцятиденного строку з дати ухвалення судового рішення для виконання вимог ст. ст. 276-278 КПК України у кримінальному провадженні №0002001 від 09 вересня 2019 року (т.1 а. с. 256, 257).

23 вересня 2020 року ухвалою слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області по справі № 127/16151/20 вищезазначене клопотання задоволено та встановлено процесуальному керівнику у кримінальному провадженні №0002001 від 09 вересня 2019 року - прокурору Вінницької місцевої прокуратури Вінницької області п`ятнадцятиденного строку з дати ухвалення судового рішення для виконання вимог ст.ст. 276 - 278 КПК України у кримінальному провадженні №0002001 від 09 вересня 2019 року (т.1 а. с. 260).

23 вересня 2020 року представником ОСОБА_1 адвокатом Новаком Д.М. вказана вище ухвала слідчого судді, шляхом поштового направлення з описом вкладеного, направлена керівнику Вінницької місцевої прокуратури Вінницької області (т.1 а. с. 261, 262).

Листом Вінницької місцевої прокуратури Вінницької області від 22 жовтня 2020 року представника ОСОБА_1 адвоката Новака Д.М. повідомлено про те, що 21 вересня 2020 року Вінницькою місцевою прокуратурою підслідність кримінального правопорушення, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань під №0002001 від 09 вересня 2019 року визначено за слідчим відділом Ренійського відділення поліції Ізмаїльського відділу поліції ГУНП в Одеській області (т.1 а. с. 263).

На запит представника ОСОБА_1 адвоката Новака Д.М. листом від 15 січня 2021 року Ренійським ВП Ізмаїльського ВП ГУНП в Одеській області повідомлено, що постановою прокурора Вінницької місцевої прокуратури від 21 вересня 2020 року, після закінчення строку досудового розслідування, встановлених п.1 ч.2 ст. 219 КПК України, визначено підслідність у кримінальному провадженні №0002001 від 09 вересня 2019 року за ознаками кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.2 ст.384 КК України за СВ Ренійського ВП Ізмаїльського ВП ГУНП в Одеській області (т.1 а. с. 265).

Одночасно із відповіддю, представнику Манойлова В. М. надіслано копію постанови про закриття зазначеного кримінального провадження від 11 грудня 2020 року, винесена заступником начальника СВ Ренійського ВП Ізмаїльського ВП ГУНП в Одеській області Єлісейцевою О. В., зі змісту якої вбачається, що кримінальне провадження №0002001 від 09 вересня 2019 року закрито у зв`язку із спливом строку досудового розслідування (т.1 а. с. 266).

01 березня 2021 року ухвалою слідчого судді Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області по справі №946/1268/21 скасовано постанову від 11 грудня 2020 року про закриття кримінального провадження №0002001 від 09 вересня 2019 року (т. 1 а. с. 275-276).

Постановою старшого слідчого ВП № 2 Ізмаїльського РВП ГУНП в Одеській області Єлісейцевої О. В. від 17 травня 2021 року кримінальне провадження №0002001 від 09 вересня 2019 року закрито на підставі абз. 14 ч. 1 ст. 284 КПК України (т.1 а. с. 283).

21 грудня 2021 року ухвалою слідчого судді Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області по справі № 946/10670/21 (т.1 а. с. 286-288), залишеною без змін ухвалою Одеського апеляційного суду від 11 квітня 2022 року (т.1 а. с. 291), відмовлено у задоволенні скарги адвоката Новака Д.М. на постанову заступника начальника СВ №2 Ізмаїльського РВП ГУНП в Одеській області Єлісейцевої О. В. від 17 травня 2021 року про закриття кримінального провадження №0002001 від 09 вересня 2019 року за ознаками злочину, передбаченого ч. 2 ст. 384 КК України.

Позиція суду апеляційної інстанції

Апеляційний суд у складі судової колегії, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційних скарг, дійшов таких висновків.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

За змістом частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Указаним вимогам рішення суду першої інстанції відповідає у повній мірі.

Відповідно до статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно зі статтею 2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є, зокрема, справедливий розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (стаття 5 ЦПК України).

Згідно з частиною першою статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи (частини перша та друга статті 23 ЦК України).

Відповідно до ч. 2 ст. 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом.

Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів (частина перша статті 1173 ЦК України). Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи (частина перша статті 1174 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Згідно з частиною другою статті 1176 ЦК України право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом.

Частиною шостою статті 1176 ЦК України передбачено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах.

Звертаючись до суду із позовом, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , посилалися на бездіяльність посадових осіб органів державної влади, а також бездіяльність самих органів державної влади, вважаючи, що шкода, завдана внаслідок злочину, а також тривалим проведенням досудового розслідування, не притягненням особи до кримінальної відповідальності, яка скоїла злочин, підлягає відшкодуванню державою за рахунок Державного бюджету України.

При цьому позивачі обґрунтовували вимоги щодо відшкодування моральної шкоди бездіяльністю відповідача, вважаючи процесуальні рішення прокурора незаконними з огляду на їх скасування слідчим суддею.

Однією із засад кримінального провадження є забезпечення права на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності, гарантоване статтею 24 КПК України, згідно з якою кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Відповідно до змісту частини першої статті 303 КПК України під час досудового розслідування можуть бути оскаржені бездіяльність слідчого, прокурора.

За правилом частини другої статті 307 КПК України слідчий суддя за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора під час досудового розслідування виносить ухвалу про:1) скасування рішення слідчого чи прокурора; 2) зобов`язання припинити дію; 3) зобов`язання вчинити певну дію; 4) відмову у задоволенні скарги.

Таким чином, в ухвалі слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора під час досудового розслідування реалізується така засада кримінального судочинства, як реалізація особою права на оскарження їх процесуальних рішень, дій чи бездіяльності до суду.

Суд, здійснюючи нагляд за дотриманням верховенства права та законності у процесуальній діяльності слідчого та прокурора, забезпечує дотримання основних прав та інтересів особи та реалізує відповідний судовий контроль за їх діяльністю, що має на меті усунення недоліків у такій діяльності.

Отже, оскарження позивачем ОСОБА_1 процесуальних рішень прокурора є механізмом реалізації його права на контроль за діяльністю уповноважених осіб на здійснення функцій досудового розслідування в порядку кримінального судочинства, що не є підставою для відшкодування моральної шкоди у розумінні ст. 23 ЦК України, оскільки не є порушенням прав особи.

До того ж апеляційний суд виснує, що ухвалами слідчого судді дії та/або бездіяльність органів прокуратури не визнано незаконною чи протиправною. У справі, що розглядається, позивачі також не заявляють вимоги про визнання бездіяльності органів прокуратури незаконною.

Доводи апеляційних скарг про те, що бездіяльністю органів прокуратури позивачі були позбавленні надії на звільнення ОСОБА_1 з-під тримання під вартою та возз`єднання сім`ї, є необґрунтованими, адже прямий зв`язок між такими подіями відсутній.

За таких обставин апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції щодо відсутності підстав для задоволення заявленого позову.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Отже, доводи апеляційних скарг не знайшли свого підтвердження, не спростовують правильних висновків суду першої інстанції та не дають підстав для висновку про порушення процесуального права або неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ураховуючи викладене, колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційні скарги без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції без змін, оскільки доводи апеляційних скарг висновків суду не спростовують.

Щодо судових витрат

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України, статті 141 ЦПК України суд розподіляє судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки апеляційні скарги задоволенню не підлягають, а позивачі звільнені від сплати судового збору, тому судові витрати у вигляді судового збору за перегляд справи в суді апеляційної інстанції слід компенсувати за рахунок держави в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів,

постановив:

Апеляційні скарги адвоката Новака Дениса Миколайовича в інтересах ОСОБА_1 та ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 18 жовтня 2023 року залишити без змін.

Судові витрати за перегляд справи в суді апеляційної інстанції компенсувати за рахунок держави в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Верховного Суду.

Головуючий В. В. Оніщук

Судді С. К. Медвецький

С. Г. Копаничук