Справа № 128/4411/23
Провадження № 22-ц/801/173/2024
Головуючий у суді 1-ї інстанції Бондаренко О. І.
Доповідач:Панасюк О. С.
УХВАЛА

10 січня 2024 рокуСправа № 128/4411/23м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Панасюка О. С. (суддя доповідач),

суддів Берегового О. Ю., Шемети Т. М.,

вирішуючи питання про відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Вінницького районного суду Вінницької області у складі судді Бондаренко О. І. від 27 жовтня 2023 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Вороновицької селищної ради Вінницького району Вінницької області про встановлення юридичного факту,

встановив:

У жовтні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з цим позовом.

Ухвалою Вінницького районного суду Вінницької області від 27 жовтня 2023 року позовну заяву повернуто заявнику.

Не погоджуючись з такою ухвалою 05 грудня 2023 року ОСОБА_1 вчергове подав апеляційну скаргу.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 18 грудня 2023 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без руху та надано строк для: надання заяви про поновлення строку на апеляційне оскарження;сплати судового збору в розмірі 536 грн 80 к. або документів, які підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону; надання належним чином оформленої апеляційної скарги, її копії та доданих письмових матеріалів відповідно до кількості учасників справи.

На виконання вимог вказаної ухвали 03 січня 2024 року ОСОБА_1 надав документ під назвою «Щодо виконання ухвали від 18.12.2023», який обґрунтований такими висловлюваннями:

- «таку ухвалу варто залишити частково … в частині надання двох примірників апеляційної скарги всі інші примхи залишити без задоволення…»;

- «мою апеляційну скаргу залишив без руху, оскільки я уклінно не благав про поновлення терміну на апеляційне оскарження, апеляційна скарга несплачена судовим побором…відсутність підпису у тому місці де захотів працівник Вінницького апеляційного суду Панасюк»;

- «Щодо судового побору слід зазначити наступне: Ухвалюючи таку ухвалу Вінницький апеляційний суд маючи на меті незаконно стягнути з мене кошти…». «Однак у цій справі працівнику Вінницького апеляційного суду Панасюку уже подавай довідку про доходи з Кіпру та ОСОБА_3 »;

- «Щодо відсутності мого підпису у тому місці де захотів працівник Вінницького апеляційного суду Панасюк ці забаганки також відхиляються за необґрунтованістю»;

- «Щодо пропущення строку на апеляційне оскарження: «09.11.2023 та 21.11.2023 працівники Вінницького апеляційного суду Сопрун та Шемета немаючи чим зайнятися безпідставно усупереч вище наведеній практиці, зловживаючи своїм становищем ухвалювали ухвали якими повертали мої апеляційні скарги так як я не виконав не їхні законні вимоги, а їхні забаганки розписатися у тому місці де вони жадали».

Дослідивши матеріали апеляційної скарги суд апеляційної інстанції прийшов до висновку, що вона підлягає залишенню без розгляду з огляду на таке.

Як видно з матеріалів справи вперше апеляційна скарга на ухвалу Вінницького районного суду Вінницької області від 27 жовтня 2023 року ОСОБА_1 була подана 08 листопада 2023 року, яка ухвалою Вінницького апеляційного суду від 09 листопада 2023 року повернута заявнику з підстав, визначених пунктом 1 частини п`ятої статті 357 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України), оскільки апеляційна скарга не була підписана заявником.

17 листопада 2023 року ОСОБА_1 вдруге подав апеляційну скаргу, яку ухвалою Вінницького апеляційного суду від 21 листопада 2023 року повернуто заявнику з тих самих підстав.

За змістом статей 185, 357 ЦПК України повернення апеляційної скарги не перешкоджає повторному зверненню до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення скарги.

Натомість обставини, які стали підставою для повернення апеляційної скарги ухвалами Вінницького апеляційного суду від 09 листопада 2023 року та від 21 листопада 2023 року існувати не перестали, оскільки ОСОБА_1 , не врахувавши викладені у вказаних ухвалах роз`яснення, повторно подав 05 грудня 2023 року апеляційну скаргу, оформлену в аналогічний спосіб.

Залишаючи без руху апеляційну скаргу ОСОБА_1 в ухвалі від 18 грудня 2023 року Вінницький апеляційний суд виходив, зокрема із того, що «апеляційна скарга не оформлена належним чином, оскільки не підписана заявником: подана апеляційна скарга не містить підпису під текстом скарги. Водночас, схожий напис міститься у лівому верхньому куті апеляційної скарги, проте не зазначено прізвище особи, яка здійснила цей напис. Як зазначено у Академічному тлумачному словнику підпис це «1. дія за значенням підписати, підписувати. 2. Прізвище або ініціали, написані власноручно під текстом, малюнком, картиною і т. ін., як свідчення авторства або підтвердження чого-небудь», слово «підписувати» означає «ставити підпис на знак підтвердження, засвідчення чого-небудь». В частині третій статті 356 ЦПК України зазначено: «Апеляційна скарга підписується особою, яка її подає, або представником такої особи». Зазначена частина статті 356 розташована після частин 1 та 2, в яких викладено вимоги до форми та змісту апеляційної скарги, що свідчить про те, що процесуальний закон вимагає посвідчення підписом апеляційної скарги після викладеного в ній змісту».

Проте ОСОБА_1 не усунув зазначені недоліки, які повторює систематично, при цьому зазначив: «щодо відсутності мого підпису у тому місці де захотів працівник Вінницького апеляційного суду Панасюк ці забаганки також відхиляються за необґрунтованістю».

Такі дії можуть свідчить про те, що заявник намагається отримати протилежну оцінку обставин, які апеляційний суд у цій справі вже двічі визнавав підставою для повернення скарги.

Об`єктивних перешкод для врахування роз`яснень, викладених в ухвалах Вінницького апеляційного суду від 09 листопада 2023 року та від 21 листопада 2023 року та виконання вимог, зазначених в ухвалі Вінницького апеляційного суду від 18 грудня 2023 року про залишення поданої апеляційної скарги без руху, ОСОБА_1 не мав.

Крім того суд апеляційної інстанції вбачає в діях ОСОБА_1 зловживання процесуальними правами.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частини перша статті 2 ЦПК України).

Повага до честі і гідності, рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом і неприпустимість зловживання процесуальними правами є основними засадами (принципами) цивільного судочинства (пункти 2 та 11 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Учасники справи зобов`язані виявляти повагу до суду та до інших учасників судового процесу (пункт 1 частини другої статті 43 ЦПК України).

Відповідно до частини першої статті 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

За змістом частини другої цієї статті перелік дій, що суперечать завданню цивільного судочинства та які залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами, не є вичерпним.

У частинах третій четвертій статті 44 ЦПК України визначено, що якщо подання скарги, заяви, клопотання визнається зловживанням процесуальними правами, суд з урахуванням обставин справи має право залишити без розгляду або повернути скаргу, заяву, клопотання.

Суд зобов`язаний вживати заходів для запобігання зловживанню процесуальними правами. У випадку зловживання процесуальними правами учасником судового процесу суд застосовує до нього заходи, визначені цим Кодексом.

Отже на осіб, які беруть участь у справі, покладається загальний обов`язок добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки. При цьому під добросовісністю необхідно розуміти таку реалізацію прав і виконання обов`язків, що передбачають користування правами за призначенням, здійснення обов`язків в межах, визначених законом, недопустимість посягання на права інших учасників цивільного процесу, заборона зловживати наданими правами.

Зловживання процесуальними правами як особливий різновид цивільного процесуального правопорушення полягає в тому, що при зловживанні процесуальними правами відбувається порушення умов реалізації суб`єктивних цивільних процесуальних прав. Це положення відповідає загальнотеоретичним розробкам конструкції зловживання правом, в яких воно нерідко визначається як поведінка, що перевищує (або порушує) межі здійснення суб`єктивних прав. Суб`єкт цивільного судочинства свої цивільні процесуальні права має здійснювати відповідно до їх призначення, яке або прямо визначено змістом того чи іншого суб`єктивного права, або вочевидь випливає з логіки існування того чи іншого суб`єктивного процесуального права.

Апеляційний суд звертає увагу, що саме з метою виконання завдання цивільного судочинства сторона у справі має користуватися процесуальними правами, сприяючи тим самим суду у здійсненні правосуддя. Отож, якщо особа здійснює певну процесуальну дію не з цією метою, а для досягнення інших цілей (зокрема, образити, принизити учасників судового процесу, їхніх представників, суд, виявити до них і до їхніх дій власні негативні емоції), така особа виходить за межі дійсного змісту відповідного процесуального права, тобто зловживає ним. Правова система має бути спроможною ефективно захистити себе від цих дій. І саме на такий захист спрямовані заходи, які суд застосовує через зловживання учасником судового процесу процесуальними правами.

Дії учасників судового процесу та їхніх представників мають не лише за формою, але й за змістом відповідати завданню цивільного судочинства. Зміст права на справедливий суд несумісний зі свідомим виявом учасником судового процесу чи його представником неповаги до честі, гідності, репутації іншого учасника, представника, суду тощо. Тому суди не повинні розглядати справи, в яких особа, яка ініціювала судовий процес, використовує її процесуальні права на шкоду іншим учасникам судового процесу й інтересам правосуддя.

У процесуальних відносинах, намагаючись донести певну думку до суду, учасники судового процесу, їхні представники, інші особи мають ретельно підбирати слова, а також з обережністю виявляти емоції щодо інших учасників, їхніх представників, суду, осіб, які не беруть участь у судовому процесі. Суд не повинен толерувати використання нецензурної лексики, образливих і лайливих слів чи символів, зокрема для надання характеристик учасникам справи, іншим учасникам судового процесу, їх представникам і суду (суддям). Такі слова та символи не можна використовувати ні у заявах по суті справи, заявах з процесуальних питань, інших процесуальних документах, ні у виступах учасників судового процесу та їхніх представників.

Такі висновки апеляційного суду узгоджуються з висновками Великої Палати Верховного Суду у постановах від 13 березня 2019 року у справі № 199/6713/14-ц (пункт 22), від 14 березня 2019 року у справі № 9901/34/19, від 7 листопада 2019 року у справі № 9901/324/19).

Аналогічно Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ), застосовуючи підпункт «а» пункту 3 статті 35 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод оголошує неприйнятною будь-яку індивідуальну заяву, подану згідно зі статтею 34, якщо він вважає, що ця заява є зловживанням правом на її подання. Для прикладу, ЄСПЛ констатує зловживання правом на подання заяви, коли заявник під час спілкування з ЄСПЛ вживає образливі, погрозливі або провокативні висловлювання проти уряду-відповідача, його представника, органів влади держави-відповідача, проти ЄСПЛ, його суддів, Секретаріату ЄСПЛ або його працівників (див. mutatis mutandis ухвали щодо прийнятності у справах «Ржегак проти Чеської Республіки» від 14 травня 2004 року (Rehak v. the Czech Republic, заява № 67208/01), «Дюрінже та Грандж проти Франції» від 4 лютого 2003 року (Duringer and Grunge v. France, заяви № 61164/00 і № 18589/02)).

Частиною першою статті 143 ЦПК України передбачено, що заходами процесуального примусу є процесуальні дії, що вчиняються судом у визначених цим Кодексом випадках з метою спонукання відповідних осіб до виконання встановлених у суді правил, добросовісного виконання процесуальних обов`язків, припинення зловживання правами та запобігання створенню протиправних перешкод у здійсненні судочинства.

Згідно з частинами першою другою статті 148 ЦПК України суд може постановити ухвалу про стягнення в дохід державного бюджету з відповідної особи штрафу у сумі до від 0,3 до трьох розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб у випадках: 1) невиконання процесуальних обов`язків, зокрема ухилення від вчинення дій, покладених судом на учасника судового процесу; 2) зловживання процесуальними правами, вчинення дій або допущення бездіяльності з метою перешкоджання судочинству; 3) неповідомлення суду про неможливість подати докази, витребувані судом, або неподання таких доказів без поважних причин; 4) невиконання ухвали про забезпечення позову або доказів, ненадання копії відзиву на позов, апеляційну чи касаційну скаргу, відповіді на відзив, заперечення іншому учаснику справи у встановлений судом строк; 5) порушення заборон, встановлених частиною дев`ятою статті 203 цього Кодексу.

Враховуючи відмову заявника від виконання вимог ухвали від 18 грудня 2023 року, його процесуальну поведінку (неодноразове подання апеляційної скарги з тими самими недоліками) та його висловлювання, апеляційний суд розцінює заяву позивача від 03 січня 2024 року як вияв небажання сприяти виконанню завдання цивільного судочинства та зловживання процесуальними правами. Тому апеляційну скаргу на ухвалу Вінницького районного суду Вінницької області від 27 жовтня 2023 року необхідно залишити без розгляду.

Крім того з метою запобігання в подальшому зловживанню ОСОБА_1 процесуальними правами, до нього необхідно застосувати заходи процесуального примусу стягнути в дохід державного бюджету штраф в розмірі одного прожиткового мінімуму доходів громадян для працездатних осіб, що згідно зі статтею 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2024 рік» з 1 січня 2024 року становить 3028 грн 00 к.

Враховуючи те, що апеляційна скарга підлягає залишенню без розгляду через зловживання особою, яка її подала, процесуальними правами, апеляційний суд не вирішує клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження та не дає оцінки несплаті судового збору за подання апеляційної скарги.

Керуючись статтями 2, 44, 143, 144, 148, 357, 368, 389 ЦПК України апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Вінницького районного суду Вінницької області від 27 жовтня 2023 року залишити без розгляду.

Застосувати до ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 , заходи процесуального примусу у вигляді штрафу в розмірі 3028 (три тисячі двадцять вісім) грн 00 к. та стягнути з нього вказану суму в дохід Державного бюджету України.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий О. С. Панасюк

Судді: О. Ю. Береговий

Т. М. Шемета