Справа № 346/7082/23
Провадження № 2/346/446/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 грудня 2024 р.м. Коломия

Коломийський міськрайонний суд Івано-Франківської області, у складі головуючого судді: Коваленка Д,С., секретар судового засідання: Івантишин Д.Р., представник позивача Голуб Григорій Степанович та представник відповідача ОСОБА_1 , розглянувши у відкритому судовому засіданні, у залі судових засідань суду, за правилами загального позовного провадження, цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_2 , через адвоката Григорія Голуба звернувся до Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області, з позовною заявою до ОСОБА_3 , якою просить стягнути з останнього 384836 гривень 48 копійок у якості повного відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 28 липня 2023 року. А також просив відшкодувати вартість звіту з визначення вартості відновлювального ремонту автомобіля у розмірі 6000 гривень, судові витрати у вигляді судового збору у розмірі 3848 гривень 47 копійок та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 15000 гривень.

Процесуальні дії у справі.

Ухвалою від 19 грудня 2023 року суд відкрив провадження у справі та призначив її до розгляду у порядку загального позовного провадження із проведенням підготовчого судового засідання та викликом учасників справи, на 31 січня 2024 року (а.с. 61).

12.01.2024 року відповідач подав відзив на позовну заяву в якому просив в позові відмовити за безпідставністю, а також стягнути з позивача судові витрати (а.с.67-71). У зв`язку із чим 22.01.2024 року до суду надійшла відповідь на відзив (а.с. 94-98)

Також 22.01.2024 року надійшло клопотання представника позивача про долучення доказів (а.с. 100). 07.03 та 03.06.2024 року до суду надійшла заява про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду, яка подана представником позивача (а.с.108,127).

18.03.2024 року суд підготовче провадження закрив та призначити справу до судового розгляду по суті на 24.04.2024 року (а.с. 111). Останній раз суд призначив судове засідання на 30.12.2024 року о 09 год. 30 хв. (а.с. 218-221).

Крім цього 05.06.2024 року надійшли додаткові пояснення від представника позивача (а.с. 134). Також 11.06.2024 року надійшло клопотання від представника відповідача в якому він просив долучити до матеріалів справи копії договору про надання правової допомоги та акту приймання-передачі наданих послуг, які підтверджують понесені відповідачем судові витрати (а.с. 150).

26.06.2024 року надійшло клопотання від представника позивача про відкладення розгляду справи, оскільки в останнього було відсутнє електропостачання за місцем знаходження його офісу (а.с. 158-159).

Ухвалою від 26 листопада 2024 року суд зобов`язав ПАТ "СК "УСГ" (; Україна, 03038, м.Київ, вул. Федорова Івана, 32 літ. А) надати до Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області у строк до 20 грудня 2024 року належним чином завірені копії заяви ОСОБА_2 на отримання страхового відшкодування (з усіма доданими до неї документами) та копію рішення про здійснення страхового відшкодування (поліс №ЕР-212715785, страхувальник: ОСОБА_3 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) (а.с. 187).

26.11.2024 та 23.12.2024 року надійшла заява представника відповідача, в якій він просив проводити розгляд справи без його участі та участі відповідача (а.с. 185, 212). Також 26.12.2024 року надійшло клопотання про розгляд справи без участі сторони від представника позивача (а.с. 213-215).

25.12.2024 року до суду надійшли документи з ПАТ "СК "УСГ" на виконання ухвали (а.с.197-211).

Позиції учасників справи.

Аргументи позивача. 28 липня 2023 року о 22 годині 05 хвилин на перехресті автомобільних доріг Н-10 та Р-24, що в с.П`ядики, вул.Косачівська, водій автомобіля «Opel Astra» ОСОБА_3 , рухаючись по другорядній дорозі не надав дорогу автомобілю, який рухався по головній дорозі, у результаті чого сталось зіткнення з автомобілем «Opel Insignia» під керуванням ОСОБА_2 , який зазнав механічних пошкоджень. Що підтверджується постановою суду, якою встановлено і вину ОСОБА_3 у вчиненні правопорушення передбаченого ст.124 КУпАП.

Суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі або відшкодувати збитки у повному обсязі, що гарантує ч.3 ст.22 ЦК України. Розмір збитків визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована можливе за умови якщо розмір шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. При цьому у постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2014 року у справі № 6-691цс15 зроблено висновок про те, що правильним є стягнення із винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні.

Відповідач в силу ст.1194 ЦК України зобов`язаний відшкодувати позивачу різницю між фактичним розміром шкоди, якою є вартість відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу, і страховою виплатою, яка позивачем одержана від страховика. При цьому позивачу повинно бути відшкодовані збитки в повному обсязі, відповідно до реальної вартості на час розгляду справи робіт, які необхідно провести щоб виправити пошкоджену річ. Також зазначає, що зношеність пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого його вартості (при відшкодуванні збитків). Якщо сума вартості відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу машини і втрати товарної вартості не менша за ринкову вартість машини, то вартість відшкодування дорівнює ринковій вартості. І згідно звіту оцінювача, який зроблено на замовлення позивача, вартість відновлювального ремонту машини позивача з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу частин автомобіля становить 541636грн.48коп., що дорівнює ринковій вартості.

На користь позивача страховою компанією ПАТ «СК УСГ» було здійснено 15.11.2023 року страхову виплату у розмірі 156 800 грн., тому позивач має право на стягнення з відповідача різниці між фактичним розміром завданої відповідачем шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). В цьому випадку, 384 836 грн. 48 коп.

Аргументи відповідача. Факт дорожньо-транспортної пригоди, а також свою вину визнає. Його цивільно-правова відповідальність як власника автомобіля була застрахована у ПАТ «СК «УСГ», яка здійснила позивачу страхове відшкодування. Проте, транспортний засіб позивача за законом вважається фізично знищеним, оскільки його ремонт є економічно необґрунтованим, позаяк витрати на відновлювальний ремонт автомобіля перевищують вартість транспортного засобу до ДТП. Тому у цьому випадку, в силу п.30.2. ст.30 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після ДТП, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця ДТП. Тобто у даній справі стаття 29 вказаного закону, на яку посилається позивач як на правову підставу звернення до суду, застосуванню не підлягає. Така правова позиція повністю узгоджується з висновком до якого дійшов Верховний Суд у постанові від 13.06.2018 року у справі № 444/577/16-ц.

Крім того, звертав увагу суду на звіт №143980 про визначення вартості матеріального збитку, складеного на замовлення страховика за яким, вартість відновлювального ремонту транспортного засобу «Opel Insignia», внаслідок його пошкодження складає 622005,58 грн., а ринкова вартість складає 278 022 грн. (а не 541636грн.08коп. як вказано у звіті, який надав позивач). Отже матеріальний збиток внаслідок пошкодження транспортного засобу складає 278 022 грн., однак вартість цієї машини після ДТП не визначалась. Жодних доказів того, що позивач був незгідним із цим звітом не надано, а одержуючи страхове відшкодування позивач повністю погодився із розміром шкоди, визначеним на замовлення саме страховика.

Що стосується звіту, зробленого на замовлення позивача, у якому вартість відновлювального ремонту автомобіля складає 549392,27 грн. а ринкова вартість даного авто складає 541636,48 грн., то такий висновок суперечить п.п. б) п. 8.2 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, оскільки цей пункт визначає умови при яких вартість матеріального збитку дорівнює ринковій вартості авто на момент пошкодження, а не відновлювального ремонту, що дорівнює ринковій вартості КТЗ на момент пошкодження. Крім того, у самому звіті № 67-09-2023 від 19.09.2023 оцінювач вказує, що вартість відновлювального ремонту авто складає 541636,48 грн. що дорівнює ринковій вартості, проте посилається вже на п.п. а) п. 8.2 Методики. А ринкова вартість автомобіля вочевидь є значно завищеною, що підтверджується звітом страховика, і спростовується оголошеннями про продаж аналогічних авто, розміщеними на інтернет ресурсі https://auto.ria.com.

Оцінка суду щодо фактів.

28 липня 2023 року о 22 годині 05 хвилин на перехресті автомобільних доріг Н-10 та Р-24, що в с.П`ядики, вул.Косачівська, водій автомобіля «Opel Astra» ОСОБА_3 , рухаючись по другорядній дорозі не надав дорогу автомобілю, який рухався по головній дорозі, у результаті чого сталось зіткнення з автомобілем «Opel Insignia» (під керуванням ОСОБА_2 ), який зазнав механічних пошкоджень, чим завдано матеріальної шкоди. Що підтверджується постановою Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 09.11.2023, якою також ОСОБА_3 визнано винуватим у вчиненні ним адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП (а.с.15,209-210).

Вказані обставини відповідач не заперечював і визнав.

10 вересня 2023 року ОСОБА_2 звернувся до оцінювача ОСОБА_4 із заявою про визначення вартостісті відновлювального ремонту транспортного засобу Opel Insignia, номер НОМЕР_2 , який отримав пошкодження внаслідок ДТП 28.07.2023 року (а.с.22).

І відповідно до звіту вказаного оцінювача №67-09-2023 від 19 вересня 2023 року (визначення вартості відновлювального ремонту з врахуванням коефіцієнта фізичного зносу складових частин) на дослідження йому було поставлено наступні питання: визначення ринкової вартості автомобіля Opel Insignia 2010 року випуску, до появи пошкоджень; визначення вартості відновлювального ремонту з врахуванням коефіцієнта фізичного зносу складових частин, що підлягають заміні до появи пошкоджень; визначити коефіцієнт фізичного зносу складових частин, що підлягають зміні. Дата оцінки 17.09.2023 року. При цьому суд відзначає, що серед джерел використаної літератури є Бюлетень автотоварознавця № 129, 2023 рік ВВЦ Союзу експертів України, діючий на момент ДТП 2023 року (а.с.16-47). Із вказаного звіту також вбачається, що вартість автомобіля на момент ДТП до настання пошкодження визначено оцінювачем у 541636грн.46коп., для чого було використано середню ринкову вартість автомобіля на рівні 512690грн., яка була визначена оцінювачем на підставі даних щодо ціни продажу виключно одного єдиного автомобіля, зовнішній стан якого визначити не можливо (а.с.40). Також, відповідно до звіту вартість відновлювального ремонту автомобіля з уроахуванням коєфіцієнта фізичного зносу його складових частин до появи пошкоджень склала 541636грн.48коп., що дорівнює його ринковій вартості згідно п.8.2 а) Методики (а.с.16-47).

25 вересня 2023 року, ОСОБА_2 звернувся до ПАТ «СК «УСГ», із заявою про здійснення на його користь страхового відшкодування за шкоду, заподіяну його транспортному засобу, марки «Opel Insignia» (а.с.201-208). Однак ця заява не містить відомостей про те, що до неї або раніше чи пізніше (але до здійснення страхової виплати), він подавав звіт №67-09-2023, зроблений на його замовлення.

15 листопада 2023 року, представником ПАТ "СК "УСГ" було складено страховий акт №ДКЦВ--0284 за яким, розмір страхового відшкодування визначено у розмірі 156800грн., а підставою для визначення розміру збитків став інший звіт №143980 від 26.09.2023 (а.с.198, 73-92).

І за цим звітом про визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу, який здійснено іншим оцінювачем ( ОСОБА_5 ), метою оцінки було встановлення вартості матеріального збитку, завданого власнику КТЗ в результаті його пошкодження. Нормативні та довідкові джерела інформації, використані під час оцінки в тому числі є: довідник «Бюлетень автотоварознавця» - офіційний періодичних додаток до «Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів». Випуск № 129 ТОВ «ІОЦ Союзу експертів України» та Інтернет-сайти мережі Інтернет (а.с.73-92).

У п.2.3. цього звіті, оцінювач одразу зазначив, що базою оцінки в його дослідженні є ринкова вартість колісного транспортного засобу до пошкодження та вартість матеріального збитку; застосований при визначені ринкової вартості КТЗ порівняльний підхід ґрунтується на аналізі цін їх купівлі або продажу. Кількість угод з продажу КТЗ досить велика, інформація по пропозиція до продажу та купівлі колісних транспортних засобів є відкритою та доступною. В сукупності, вказані обставини дозволяють отримати вірогідні значення про вартість КТЗ, що засновані на методах математичної статистики та приведені передбачених Методикою довідниках; вартість відновлювального ремонту КТЗ визначається як грошові витрати, необхідні для відновлення пошкодженого, розукомплектованого КТЗ (підстава 3, п.2.3.); вартість матеріального збитку (реальні збитки) визначається як вартісне значення витрат, яких зазнає власник у разі пошкодження або розукомплектування КТЗ, з урахуванням фізичного зносу та витрат, яких зазнає чи може зазнати власник для відновлення свого порушеного права користування КТЗ (втрати товарної вартості) (підстава 3 п.2.4.) (а.с.73-92). А у п.2.6 звіту оцінювач зазначив, що для проведення аналітичних досліджень ринку подібного майна колісних транспортних засобів оцінювач використовує дані надані науково-дослідним інститутом судових експертиз, Інформаційно-обчислювальним центром Союзу експертів України, інтернет-джерел продажу подібного майна. Провівши аналіз видно, що коливання вартості майна проходить в межах наданої цінової політики БАТ (а.с.73-92).

Пунктом 3.1. звіту «Визначення ринкової вартості КТЗ на момент пошкодження (до моменту пошкодження)» вказано, що середньостатистична ціна уживаного аналогічного КТЗ, який був в експлуатації з 09.08.2010 року складає 278022 грн. з оголошень продажу аналогічних вживаних КТЗ мережі інтернет на ринку України (до звіту додано оголошення 4-х аналогів і за якими можна також встановити їх зовнішній вигляд). І тому ринкову вартість КТЗ Opel Insignia, номерний знак НОМЕР_2 , до моменту пошкодження, оцінювач визначив на рівні 278022 грн. (а.с. 73-92).

Пунктом 4.1 звіту «Визначення вартості відновлювального ремонту» визначено вартість відновлювального ремонту КТЗ Opel Insignia, НОМЕР_2 , яка складає 622005грн.58коп.(а.с.73-92).

Пунктом 4.3. звіту «Визначення вартості матеріального збитку» встановлено, що вартість матеріального збитку завданого власнику КТЗ, визначається такою, що дорівнює ринковій вартості КТЗ на момент пошкодження за наявності однієї з нижчезазначених умов: а) якщо незважаючи на принципи внеску та найбільш ефективного використання, вартість відновлювального ремонту КТЗ не менша за його ринкову вартість (але у даному випадку, вказав оцінювач, вартість відновлювального ремонту: 622005грн.58коп. (з пдв на запасні частини), що більше ринкової вартості 278022грн.; б) якщо сума вартості відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу КТЗ і втрати товарної вартості не менша за ринкову вартість КТЗ (у даному випадку, вказав оцінювач сума вартості відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу: 241392грн.99коп. менша ринкової вартості: 278022 грн.); в) якщо неможливо відновити КТЗ відповідно до технічних вимог виробника. І тому оцінювачем зроблено висновок, що застосовуються умови (а) і вартість матеріального збитку визначається такою, що дорівнює ринковій вартості автомобіля на момент пошкодження: 278022 грн. (а.с.73-92).

Таким чином судом констатує, що ні за звітом №67-09-2023 (підготовленим на замовлення позивача), ні за звітом №143980 (підготовленим на замовлення страхової компанії) різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, не визначались.

А 15.11.2023 ПАТ «СК «УСГ» перерахувало на рахунок ОСОБА_2 156 800 гривень страхового відшкодування, без пдв (а.с.48).

Однак, 01.12.2023р. ОСОБА_2 через адвоката Голуба Г.С. подав до ОСОБА_3 позов про відшкодування йому заподіяної майнової шкоди у повному обсязі, яка на його думку, повинна визначатись, як різниця між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля (з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні) і складає: 384836грн.48коп. (а.с.1-58).

Оцінка суду змісту правовідносин сторін спору.

Отже, із встановлених судом обставин вбачається, що між позивачем та відповідачем виникли цивільні правовідносини у сфері відшкодування майнової шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки у вигляді транспортного засобу через пошкодження ним іншого транспортного засобу. І в межах цих правовідносин позивач вважає, що він має право стягнути з відповідача 384 836 гривень 48 копійок, у якості повного відшкодування майнової шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Оцінка суду щодо права позивача.

Позивач вважав, що має право на повне відшкодування заподіяної йому відповідачем майнової шкоди на підставі ч.3 ст.22, ст.1192 та ст.1194 ЦК України, а також на підставі статті 29 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".

Дійсно ч.3 ст.22 ЦК України передбачено, що збитки відшкодовуються у повному обсязі, однак виключно якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Тобто вказана норма права не встановлює абсолютне право на відшкодування збитків у повному обсязі, оскільки прямо передбачає, що збитки не завжди можуть відшкодовуватись у повному обсязі, зокрема договором або законом можуть бути передбачені випадки коли відшкодування збитків здійснюється у меншому розмірі.

Так само і ч.1 ст.1192 ЦК України встановлює, що якщо інше не встановлено законом, то з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі.

Тобто, і ця норма права встановлює, що законом можуть бути встановлені випадки, коли збитки відшкодовуються у меншому розмірі ніж вони заподіяні.

Зокрема, п.22.1. ст.21 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" було передбачено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди майну третьої особи. А ч.1 ст.28 цього ж закону встановлювала, що шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого - це шкода, пов`язана із пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу.

При цьому статті 29 та 30 цього ж закону уточнювали що:

- у зв`язку із пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством (ч.1 ст.29);

- транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно із звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди (30.1.ст.30); якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди (30.2.ст.30).

Отже, вказаним законом було прямо передбачено, що у випадку, якщо ремонт транспортного засобу є економічно необгрунтованим, то він вважається фізично знищеним, і у цьому випадку його власнику відшкодовується тільки різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди.

Вказана норма права (яка міститься у кількох статтях закону) є чіткою, передбачуваною та однозначною для її застосування, і тому суд не може погодитись із аргументами позивача та його представника у тому, що позивач на підставі вказаних статей ЦК України та закону має право на повне відшкодування збитків чи заподіяної йому шкоди, яка повинна визначатись, як різниця між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля (з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні).

Тут, також суд виходить із того, що хоча позивач використовував звіт, виготовлений на своє замовлення, а відповідач звіт, виготовлений на замовлення страховика, обидва звіти містять дані про те, що витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди (хоча суми такого ремонту та вартості транспортного засобу є різними). І тому вважає, що автомобіль позивача дійсно має статус фізично знищеного, оскільки його ремонт є економічно необгрунтованим.

У преамбулі Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" вказано, що цей закон регулює відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України.

А отже, цей закон поширює свою дію, як на відносини між відповідачем та його страховиком, між позивачем та страховиком відповідача, так і на відносини позивача та відповідача, які мають місце після сплати страхового відшкодування позивачу страховиком відповідача. Інше тлумачення сфери застосування цього закону призводило би до того, що обсяг заподіяної шкоди, яка підлягала би відшкодуванню страховиком визначалась би за одними правилами, а обсяг шкоди, яка підлягала би відшкодуванню особою, яка винна у дорожньо-транспортній пригоді - за іншими. Однак, це не так. Обсяг заподіяної шкоди визначається за одними й тими ж правилами, а от обсяг розміру відшкодування цієї шкоди страховиком та особою, яка її заподіяла - дійсно різні. При цьому розмір відшкодування шкоди останнім залежить від розміру відшкодування страховиком та загальною сумою фактичного розміру шкоди.

Дійсно, як правильно вказував представник позивача ч.1 ст.1194 ЦК України передбачає, що особа, яка застрахувала свою відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (відшкодуванням).

Однак, по-перше. Вказана норма права є загальною по відношенню до усіх видів страхування, є загальною по відношенню до різних осіб, які застрахували свою відповідальність, і загальною по відношенню до видів завданої шкоди, тобто вочевидь не є спеціальною по відношенню до норми права, яка викладена і застосована судом вище (що складається з декількох статей), в якій чітко передбачено про яку шкоду іде мова, щодо якої особи та за яким конкретно видом страхування. А як відомо, у теорії права до застосування підлягає саме спеціальна норма права, а не загальна.

По - друге. Частина 1 статті 1194 ЦК України не передбачає і не встановлює право потерпілого на повне відшкодування заподіяних йому збитків чи відшкодування майнової шкоди (як вказував представник позивача), а унормовує, що особа, яка застрахувала свою відповідальність не звільняється від неї у разі недостатності страхової виплати (відшкодування), з метою повного відшкодування завданої нею шкоди. Оскільки, зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (відшкодуванням). А от порядок і умови визначення розміру такого відшкодування (тобто, фактичного розміру завданої шкоди ця норма права не встановлює).

Тому до спірних правовідносин і підлягає застосуванню спеціальна норма права, що вказана судом вище, на чому обгрунтовано наполягав відповідач.

Аналогічною по цьому спірному правовому питанню є і правова позиція Верховного Суду, яку він виклав у постанові від 30 січня 2019 року (реєстровий №79684666). При цьому суд враховує, що у вказаній постанові Вероховний Суд зазначив, що у разі якщо власник транспортного засобу не згоден із визнанням транспортного засобу фізично знищеним, йому відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після ДТП, а також витрати з евакуації транспортного засобу з місця цієї пригоди. Якщо ж транспортний засіб визнано фізично знищеним, відшкодування шкоди здійснюється у розмірі, який відповідає вартості транспортного засобу до ДТП та витратам з евакуації транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди. Право на залишки транспортного засобу отримує страховик чи моторне транспортне страхове бюро.

Отже, з огляду на позицію позивача у цій справі, який не згоден із визнанням його транспортного засобу фізично знищеним, він має право саме на відшкодування різниці між вартістю транспортного засобу до та після ДТП, та витрат з евакуації транспортного засобу з місця цієї пригоди.

Однак позивач не надав жодних доказів, і в матеріалах справи такі відсутні, які б підтверджували не тільки вартість автомобіля позивача до ДТП (яку вираховано обома оцінювачами, хоча і по різному), а й після ДТП (чого не зробив жоден оцінювач, оскільки перед ним таке питання поставлено не було, і дослідження тоді для такого питання повинно було би бути дещо іншим, оскільки Методика визначення такої вартості передбачає окремий порядок дослідження).

Надані суду документи, на підставі яких позивачу було здійснено відшкодування страховиком відповідача у розмірі 156800грн. також не підтверджують того, що воно було здійснено саме для реалізації вказаного права позивача, тобто що вказана сума відшкодування була різницею між вартістю транспортного засобу до та після ДТП, та витрат з евакуації транспортного засобу з місця цієї пригоди (якщо такі мали місце). Ба більше, оскільки у страховому Акті є посилання на звіт №143980, як на підставу для здійснення страхової виплати, в якому немає визначення вартості автомобіля після ДТП і різниця між вартістю автомобіля до та після ДТП не визначалась суд стверджує, що вказана виплата (з огляду на надані суду докази) на цій підставі страховою компанією не дійснювалась.

А без доказів визначення вартості автомобіля після ДТП і різниці між вартістю автомобіля до та після ДТП, та здійсненням страхового відшкодування саме у зв`язку із цим, неможливо встановити факт того, що у відповідача дійсно виник обов`язок відшкодувати позивачу шкоду у вигляді різниці між вартістю транспортного засобу до та після ДТП (та витрат з евакуації транспортного засобу з місця цієї пригоди, якщо такі мали місце), за вирахуванням розміру сплаченого страхового відшкодування. Позаяк, відповідач буде мати обов`язок відшкодувати шкоду позивачу, завдану покодженням його автомобіля, виключно якщо розмір виплаченого страхового відшкодування не буде повністю покривати розмір різниці між вартістю транспортного засобу до та після ДТП (та витрат з евакуації транспортного засобу з місця цієї пригоди, якщо такі мали місце).

А за таких обставин суд вважає, що позивач не зміг довести порушення відповідачем права позивача на відшкодування йому заподіяної майнової шкоди у повному обсязі, яка на його думку, повинна визначатись, як різниця між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля (з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні) і складає: 384836грн.48коп.

Позаяк право на отримання такого відшкодування від відповідача у нього не виникло. Тож, як наслідок у задоволенні позову слід відмовити повністю.

Разом з цим, суд відзначає наступне.

Частиною 1 статті 13 ЦПК України передбачено, що одним із засад цивільного судочинства є диспозитивність, яка полягає у тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Тобто, суд не може виходити за межі предмета і підстав позову.

А оскільки позов, зважаючи на його предмет і підставу не стосується питання відшкодування позивачу відповідачем шкоди його автомобілю, яка полягає в отриманні різниці між вартістю транспортного засобу до та після ДТП та витрат з евакуації транспортного засобу з місця цієї пригоди (якщо такі мали місце), суд не має права вирішувати питання про це. Але позивач має право на звернення до суду із позовом для захисту такого права, якщо вважає, що його право на таке відшкодування порушується відповідачем.

Постанови Верховного Суду, на які посилався представник позивача містять правові висновки щодо спорів за інших фактичних обставин (постанови від 02.12.2015р., від 22.04.2019р., від 11.12.2019р.), те саме стосується і посилань на постанови Пленуму Верховного Суду України, а тому вони не можуть бути застосовані цим судом для вирішення справи.

Оцінка суду щодо судових витрат позивача.

Відповідно до положень частини 1 та 3 статті 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. А згідно з пунктом 2 частиною 2 статті 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються, у разі відмови у задоволенні позову, на позивача.

Тому слід відмовити повністю у стягненні з відповідача на користь позивача усіх судових витрат, які складаються з: 1) 6000грн. - за виготовлення звіту №67-09-2023 року від 19.09.2023 року з визначення вартості відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу складових частин; 2) 3848грн.37коп. - судового збору; 3) 15000грн. - витрат на професійну правничу допомогу.

Оцінка суду щодо судових витрат відповідача.

Відповідно до положень частини 1 та 3 статті 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. А згідно з пунктом 2 частиною 2 статті 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються, у разі відмови у задоволенні позову, на позивача.

Тож враховуючи це і оскільки суд відмовив у задоволенні позову, з позивача дійсно можуть бути стягнені понесені відповідачем витрати на професійну правничу допомогу, які ним заявлені. А отже, заяву представника відповідача слід розглянути по суті.

В силу положень частини 8 статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). А згідно з частиною 2 статті 137 ЦПК України, для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

При цому суд відзначає, що питання співмірності заявлених витрат, в силу ч.4 та ч.5 ст.141 ЦПК України суд вирішує виключно за клопотанням іншої сторони. А от питання обсягу наданих послуг і їх вартості, а також необхідність їх понесення і пов`язаність витрат з розглядом справи, суд встановлює на підставі наданих йому доказів самостійно, що узгоджується з ч.2 і ч.3 ст.137, та на що прямо вказує ч.3 ст.141 ЦПК України, яка унормовує, що враховує суд при вирішенні питання про розподіл судових витрат.

Отже, представник відповідача долучив до матеріалів справи на підтвердження розміру витрат: договір про надання правової допомоги, укладений між ним і відповідачем та підписаний 28 грудня 2023 року (а.с.151), акт приймання-передачі наданих послуг від 17 травня 2024 року (а.с. 152).

І з вказаних документів вбачається, що на виконання пунктів 2.1. вказаного договору, адвокат надав, а відповідач отримав такі види правничої допомоги, з розрахунку 500 гривень - вартість однієї години: 1) консультація клієнта та попереднє вивчення матеріалів, що стосуються справи 4 години 2000 гривень; 2) опрацювання законодавства та судової практики у спірних правовідносинах 4 години 2000 гривень; 3) складання відзиву на позовну заяву 8 годин 4000 гривень; 4) участь в судових засіданнях суду першої інстанції, незалежно від кількості судових засідань 4000 гривень.

Однак, за пунктом 2.1. договору адвокат бере на себе виконання наступної роботи: дає усні консультації, висновки, довідки з правових питань; складає необхідні процесуальні документи; особисто приймає участь по захисту прав та законних інтересів клієнта по справі.

І зважаючи на зміст вказаних документів суд вважає, що відповідач і його представник не довели необхідність понесення частини витрат, і їх пов`язаність із розглядом саме цієї справи. Зокрема, щодо надання консультації клієнту та попереднє вивчення матеріалів, що стосуються справи (оскільки незрозуміло консультація якого саме характеру надавалась, а також її форма (усно чи письмово) і які саме матеріали вивчались); 2) опрацювання законодавства та судової практики у спірних правовідносинах (оскільки не є зрозумілим щодо яких саме правовідносин опрацьовувалось законодавство та судова практика). Тому суд вважає, що в частині стягнення з позивача на користь відповідача 4000грн. у якості компенсації таких витрат на професійну правничу допомогу слід відмовити.

Що стосується складання відзиву на позовну заяву (який подано до суду) та представництва інтересів відповідача у суді (судових засідань, в яких приймав участь представіник), то тут суд погоджується із представником відповідача та зазначає, що вказаний вид правничої допомоги і підтверджений документально і був необхідний, і пов`язаний із розглядом саме цієї справи.

Тож, з огляду на викладене, суд вважає що до стягнення із позивача підлягають витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 8000 гривень, а у стягненні витрат в більшому розмірі (4000 гривень) слід відмовити, із вказаних вище підстав.

Отже, заява представника відповідача про розподіл судових витрат шляхом їх стягнення із позивача, підлягає задоволенню частково, у вказаному розмірі. В решті слід відмовити.

Щодо строків виготовлення повного тексту.

Повний текст рішення виготовлено із затримкою: 14.01.2025, оскільки у період виготовлення повного тексту суддя знаходився у щорічній відпустці.

Таким чином, керуючись статтями 2,19,23,34,43,49,76-113,128-132,133-142,174-183,217-248,258,259,263-265,268,273,280-289,351-355 Цивільного процесуального кодексу України, суд

у х в а л и в :

Відмовити повністю у задоволенні позову про стягнення з ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ; РНОКПП: НОМЕР_1 ; зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ; РНОКПП: НОМЕР_3 ; зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 ) матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, що мала місце 28 липня 2023 року, в розмірі 384 836 (триста вісімдесят чотири гривні вісімсот тридцять шість) гривень 48 (сорок вісім) копійок.

Відмовити повністю у стягненні з ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ; РНОКПП: НОМЕР_1 ; зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ; РНОКПП: НОМЕР_3 ; зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 ) судових витрат, які складаються з: 6000 (шість тисяч) гривень за виготовлення звіту №67-09-2023 року від 19.09.2023 року з визначення вартості відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу складових частин; 3848 (три тисячі вісімсот сорок вісім) гривень 37 (тридцять сім) копійок судового збору; 15000 (п`ятнадцять тисяч) гривень витрат на професійну правничу допомогу.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ; РНОКПП: НОМЕР_3 ; зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ; РНОКПП: НОМЕР_1 ; зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) 8000 (вісім тисяч п`ятсот) гривень у якості витрат на професійну правничу допомогу. У стягненні витрат на професійну правничу допомогу у більшому розмірі - відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення тридцятиденного строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено шляхом подання апеляційної скарги до Івано-Франківського апеляційного суду через Коломийський міськрайонний суд Івано-Франківської області протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту рішення.

Суддя: Коваленко Д. С.