ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 січня 2024 року

м. Київ

справа № 759/20970/13-ц

провадження № 61-11970св23

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Крата В. І.,

суддів: Гудими Д. А., Дундар І. О. (суддя-доповідач), Краснощокова Є. В., Русинчука М. М.,

учасники справи:

стягувач - Публічне акціонерне товариство «Акціонерний банк «Укргазбанк»,

боржник - ОСОБА_1 ,

суб`єкт оскарження - старший державний виконавець Святошинського відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Огібенін Леонід Ігорович та головний державний виконавець Святошинського відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Федоренко Артем Матвійович,

розглянув у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 , яка підписана представником ОСОБА_2 , на ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 19 січня 2023 року у складі судді Шум Л. М. та постанову Київського апеляційного суду від 03 липня 2023 року у складі колегії суддів: Ящук Т. І., Немировської О. В., Ратнікової В. М.,

Історія справи

Короткий зміст скарг

У липні 2020 року ОСОБА_1 звернулась зі скаргою на дії старшого державного виконавця Святошинського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (далі - Святошинський РВДВС у м. Києві ЦМУМЮ) Огібеніна Л. І. у виконавчому провадженні № НОМЕР_1.

Скарга мотивована тим, що 24 червня 2020 року старшим державним виконавцем Святошинського РВДВС у м. Києві ЦМУМЮ Огібеніним Л. І. на підставі виконавчого листа від 04 лютого 2015 № 759/20970/13-ц винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № НОМЕР_1.

Постановою державного виконавця від 31 березня 2017 року в межах виконавчого провадження № НОМЕР_2 виконавчий лист №759/20970/13-ц про стягнення коштів із ОСОБА_1 був повернутий стягувачу. Тобто, кінцевою датою пред`явлення виконавчого документа до виконання є 31 березня 2020 року, а отже при надходженні виконавчого документа разом із заявою стягувача 27 квітня 2020 року до органу державної виконавчої служби, він мав бути повернутий без прийняття до виконання.

Щодо строку подання скарги вказала, що отримала постанову про відкриття виконавчого провадження від 24 червня 2020 року поштою 30 червня 2020 року.

ОСОБА_1 просила:

визнати неправомірними дії старшого державного виконавця Святошинського РВДВС у місті Києві ЦМУМЮ Огібеніна Л. І. відносно виконання виконавчого листа від 04 лютого 2015 року № 759/20970/13-ц Святошинського районного суду м. Києва;

визнати неправомірною та скасувати постанову, винесену 24 червня 2020 року старшим державним виконавцем Святошинського РВДВС у місті Києві ЦМУМЮ Огібеніним Л. І. на підставі виконавчого листа від 04 лютого 2015 року № 759/20970/13-ц про відкриття виконавчого провадження НОМЕР_3.

У жовтні 2020 року ОСОБА_1 звернулась зі скаргою на дії головного державного виконавця Святошинського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві (далі- Святошинський РВДВС м. Києва ГТУЮ юстиції у м. Києві)Федоренка А. М. у виконавчому провадженні № НОМЕР_2.

Скарга мотивована тим, 23 вересня 2016 року головним державним виконавцем Святошинського РВДВС м. Києва ГТУЮ юстиції у м. Києві Федоренком А. М. на підставі виконавчого листа від 04 лютого 2015 року № 759/20970/13-ц винесено постанову про відкриття виконавчого провадження.

Вважала, що при надходженні державному виконавцю 07 вересня 2016 року виконавчого листа від 04 лютого 2015 року № 759/20970/13-ц Святошинського районного суду м. Києва, в якому зазначений строк пред`явлення виконавчого документу до виконання до 24 січня 2016 року, виконавчий документ мав бути повернутий стягувачу органом державної виконавчої служби на підставі того, що пропущений встановлений законом строк пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Вказала, що виконавче провадження № НОМЕР_2 завершено, проте, встановлення факту незаконності винесення постанови про відкриття виконавчого провадження має суттєве значення для розгляду справи № 759/20970/13-ц, яка знаходиться в провадженні суду.

Щодо строку подання скарги вказала, що 01 липня 2020 року направлено звернення до державної виконавчої служби щодо надання для ознайомлення з будь-якими виконавчими провадженнями за виконавчим листом від 04 лютого 2015 року № 759/20970/13-ц відносно ОСОБА_1 як боржника. З постановою про відкриття виконавчого провадження та матеріалами виконавчого провадження № НОМЕР_2 ознайомилась 23 вересня 2020 року. Пошук цього виконавчого провадження здійснювався тривалий час в архіві, оскільки в постанові про відкриття виконавчого провадження номер виконавчого листа зазначений 2/759/1532/14.

ОСОБА_1 просила:

визнати причини пропуску строку подання скарги поважними;

визнати неправомірними дії головного державного виконавця Святошинського РВДВС м. Києва ГТУЮ юстиції у м. КиєвіФедоренка А. М. відносно виконання виконавчого листа від 04 лютого 2015 року № 759/20970/13-ц Святошинського районного суду м. Києва;

визнати неправомірною постанову, винесену 23 вересня 2016 року головним державним виконавцем Святошинського РВДВС м. Києва ГТУЮ юстиції у м. Києві Федоренком А. М. на підставі виконавчого листа від 04 лютого 2015 року № 759/20970/13-ц про відкриття виконавчого провадження № НОМЕР_2.

Короткий зміст судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 04 листопада 2021 року скаргу за № 4с/759/30/21 ОСОБА_1 на дії старшого державного виконавця Святошинського РВДВС у місті Києві ЦМУМЮ Огібеніна Л. І. об`єднано зі скаргою № 4с/759/49/21 ОСОБА_1 на дії старшого державного виконавця Федоренка А. М. Святошинського РВДВС м. Києва ЦМУМЮ.

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 19 січня 2023 року, яка залишена без змін постановою Київського апеляційного суду від 03 липня 2023 року, у задоволенні скарги ОСОБА_1 до старшого державного виконавця Святошинського РВДВС у м. Києві ЦМУМЮ Огібеніна Л. І. на дії державного виконавця та скаргу ОСОБА_1 на дії старшого державного виконавця Федоренка А. М. Святошинського РВДВС м. Києва ЦМУМЮ відмовлено.

Судові рішення мотивовані тим:

щодо постанови про відкриття виконавчого провадження від 23 вересня 2016 року ВП № НОМЕР_2:

у виконавчому листі № 759/20970/13-ц, який виданий 04 лютого 2015 року міститься відмітка державного виконавця від 27 травня 2016 року щодо повернення виконавчого листа стягувачу на підставі пункту 2 статті 47 Закону № 606-XIV, тобто 27 травня 2016 року були перервані строки пред`явлення виконавчого документа до виконання, 23 вересня 2016 року вдруге було відкрито виконавче провадження № НОМЕР_2. Таким чином, державний виконавець Федоренко А. М. не порушив вимог закону, адже з часу повернення виконавчого листа стягувачу минуло чотири місяці.

Доводи апеляційної скарги про те, що при першому пред`явленні виконавчого листа до виконання порушений строк його пред`явлення - 1 рік, оскільки виконавче провадження було відкрито 23 вересня 2016 року, суд апеляційної інстанції відхилив, оскільки ці доводи спростовуються записом державного виконавця Ткалової на зворотному боці виконавчого листа у графі «відмітки державного виконавця про виконання рішення або про повернення виконавчого листа стягувачу, із зазначенням причини повернення». Відповідно до вказаного запису, виконавчий лист повернутий стягувачу вперше 27 травня 2016 року на підставі пункту 2 статті 47 Закону № 606-XIV. Доказів тих обставин, що зазначене виконавче провадження було відкрито після спливу строку пред`явлення виконавчого листа до виконання боржником до матеріалів справи не надано.

Щодо постанови про відкриття виконавчого провадження від 24 червня 2020 року ВП № НОМЕР_1:

постановою державного виконавця від 31 березня 2017 року в межах ВП № НОМЕР_2 виконавчий лист № 759/20970/13-ц повернутий стягувачу за пунктом 2 статі 37 Закону 1404-VIII, за змістом якого виконавчий документ повертається стягувачу, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними. 10 березня 2020 року стягувачем направлена до Святошинського РВДВС у м. Києві ЦМУМЮ (м. Київ) заява про відкриття виконавчого провадження щодо примусового виконання вказаного виконавчого документа, яка повернулася з відміткою на конверті: «карантин, відмова від отримання 19 березня 2020 Панасюк». Факт встановлення карантину постановою Кабінету Міністрів України з 12 березня 2020 року по 03 квітня 2020 на всій території України, є загальновідомим. Тобто 10 березня 2020 року були перервані строки пред`явлення виконавчого документа до виконання. 27 квітня 2020 року стягувачем направлена заява до Святошинського РВДВС у м. Києві ЦМУМЮ (м. Київ) про відкриття виконавчого провадження щодо примусового виконання виконавчого листа, яка зареєстрована 27 травня 2020 року. Виконавче провадження відкрито згідно постанови про відкриття виконавчого провадження від 24 червня 2020 року. Таким чином, оскільки виконавчий лист повторно пред`явлений до виконання протягом трьох років після його повернення стягувачу, що відповідає вимогам Закону № 1404-VIII, державний виконавець при прийнятті його до виконання діяв у межах повноважень і у спосіб, що передбачений законом.

Суд апеляційної інстанції вказав, що заявлені вимоги про визнання неправомірною постанови державного виконавця від 23 вересня 2016 року у межах ВП № НОМЕР_2 та визнання неправомірною і скасування постанови державного виконавця про відкриття виконавчого провадження у межах ВП № НОМЕР_1 від 24 червня 2020 року, є похідними від вимог про визнання неправомірними дій державних виконавців, а тому також не підлягають задоволенню.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У серпні 2023 року ОСОБА_1 подала касаційну скаргу за підписом представника ОСОБА_2 , в якій просить скасувати ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 19 січня 2023 року та постанову Київського апеляційного суду від 03 липня 2023 року, ухвалити нове рішення про задоволення скарг, судові витрати покласти на відділ державної виконавчої служби.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга обґрунтована тим, що оскаржені судові рішення ухвалені з порушенням норм матеріального та процесуального права, а саме:

перша заява стягувача про відкриття виконавчого провадження датована серпнем 2016 року та зареєстрована 07 вересня 2016 року, отже виконавчий лист пред`явлений стягувачем до виконання після 24 січня 2016 року. Висновок судів про те, що виконавчому провадженню ВП № НОМЕР_2, відкритому 23 вересня 2016 року державним виконавцем Федоренком А. М., передувало якесь інше виконавче провадження, у якому 27 травня 2016 року був повернутий виконавчий лист стягувачу, спростовується інформацією про виконавчі провадження, розміщеною в автоматизованій системі Єдиного реєстру виконавчих проваджень, відповідно до якої відсутні відомості, що до 23 вересня 2016 року відкривались інші виконавчі провадження за виконавчим листом від 04 лютого 2015 року № 759/20970/13-ц. Вважає, що відмітка у виконавчому листі про його повернення стягувачу 27 травня 2016 року не відповідає дійсності. Ні стягувач, ні орган державної виконавчої служби не надали суду достатніх обґрунтувань з приводу обставин, за яких дана відмітка з`явилася у виконавчому листі;

оскільки постанова державного виконавця Федоренка А. М. від 23 вересня 2016 року про відкриття виконавчого провадження № НОМЕР_2 за виконавчим листом, строк на пред`явлення якого закінчився 24 січня 2016 року, є незаконною, враховуючи принцип «плодів отруєного дерева» всі наступні дії та рішення, зокрема, й щодо відкриття нових виконавчих проваджень за даним виконавчим листом, також є неправомірними, оскільки вчинені поза строком пред`явлення виконавчого листа до виконання. Разом з тим, враховуючи визначену судами дату повернення стягувачу виконавчого листа - 31 березня 2017 року, заява стягувача про відкриття виконавчого провадження подана 21 квітня 2020 року, тобто поза межами трирічного строку, тому постанова державного виконавця про відкриття виконавчого провадження від 24 червня 2020 року є незаконною;

є необґрунтованими твердження судів про те, що правомірність дій державного виконавця при відкритті виконавчого провадження підтверджується тим, що 10 березня 2020 року стягувач направив до відділу державної виконавчої служби заяву про відкриття виконавчого провадження, яка повернулася стягувачу з відміткою: «карантин відмова від отримання 19 березня 2020 Панасюк». Зазначає, що визнання поважності пропуску строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання та прийняття рішення про його поновлення є виключною компетенцією суду, а не державного виконавця, тому дії державного виконавця щодо відкриття виконавчого провадження № НОМЕР_1 поза межами строку пред`явлення виконавчого листа до виконання, є неправомірними;

відповідно до позиції Великої Палати Верховного Суду у справі № 201/13239/15-ц, повернення виконавчого документа без прийняття до виконання не перериває строк його пред`явлення до виконання.

Позиція інших учасників справи

У вересні 2023 року Публічне акціонерне товариство «Акціонерний банк «Укргазбанк»(далі - АТ «Укргазбанк») подав відзив на касаційну скаргу за підписом ОСОБА_3 , в якому просять залишити без задоволення касаційну скаргу, оскаржені судові рішення залишити без змін.

Відзив на касаційну скаргу обґрунтований тим, що на виконавчому листі № 759/20970/13-ц, виданому 23 січня 2015 року, міститься відмітка державного виконавця від 27 травня 2016 року щодо повернення виконавчого листа стягувачу на підставі пункту 2 статті 47 Закону України «Про виконавче провадження», тому 27 травня 2016 року були перервані строки пред`явлення виконавчого документа до виконання, що і було враховано державним виконавцем при винесенні оскаржуваної постанови про відкриття виконавчого провадження № НОМЕР_2. В заяві стягувача про відкриття провадження від 21 квітня 2020 року на підставі якої і було відкрито виконавче провадження № НОМЕР_1, зазначено, що 10 березня 2020 року банком направлено до відділу державної виконавчої служби заяву про відкриття виконавчого провадження щодо примусового виконання виконавчого документа, але ця заява повернулася стягувачу з відміткою: «карантин відмова від отримання 19 березня 2020 року ОСОБА_4 ». Таким чином 10 березня 2020 року були перервані строки пред`явлення виконавчого документа до виконання, що було враховано державним виконавцем при винесенні оскаржуваної постанови про відкриття провадження № НОМЕР_1.

Рух справи у суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 18 серпня 2023 року у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку на касаційне оскарження ухвали Святошинського районного суду м. Києва від 19 січня 2023 року та постанови Київського апеляційного суду від 03 липня 2023 року відмовлено, відкрито касаційне провадження у справі 759/20970/13-ц, витребувано справу з суду першої інстанції.

У вересні 2023 року справа № 759/20970/13-ц надійшла до Верховного суду.

Ухвалою Верховного Суду від 09 жовтня 2023 року справу призначено до судового розгляду.

Межі та підстави касаційного перегляду

Переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України).

В ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначаються підстава (підстави) відкриття касаційного провадження (частина восьма статті 394 ЦПК України).

В ухвалі Верховного Суду від 18 серпня 2023 рокузазначено, що наведені у касаційній скарзі доводи містять підстави, передбачені частиною другою статті 389 ЦПК України для відкриття касаційного провадження, оскільки касаційна скарга містить підстави касаційного оскарження, передбачені абзацом 2 частини другої статті 389 ЦПК України (порушення норм процесуального права).

Фактичні обставини

Суди встановили, що 16 грудня 2014 року рішенням Святошинського районного суду м. Києва у справі № 759/20970/13-ц стягнуто на користь АТ «Укргазбанк» з ТОВ «Транспортно-лісові інвестиції України» та ОСОБА_1 заборгованість по кредиту - 421 774,43 грн, заборгованість по процентах за період з 01 травня 2014 року по 29 травня 2014 року - 8 712,82 грн, заборгованість по процентах за період по 30 квітня 2014 року - 53 249,17 грн, пеня за несвоєчасне погашення кредиту - 44 447,00 грн, пеня за несвоєчасну сплату процентів - 2 562,07 грн, пеня за несвоєчасну сплату комісії - 5,62 грн та судовий збір в розмірі 3 441,00 грн, а всього - 534 192,11 грн.

04 лютого 2015 року Святошинським районним судом м. Києва виданий виконавчий лист № 759/20970/13-ц про стягнення коштів із ОСОБА_1 , який в подальшому стягувачем неодноразово був пред`явлений до виконання.

У виконавчому листі № 759/20970/13-ц, виданому 04 лютого 2015 року, міститься відмітка державного виконавця від 27 травня 2016 року щодо повернення виконавчого листа стягувачу на підставі пункту 2 статті 47 Закону України «Про виконавче провадження».

31 березня 2017 року в межах виконавчого провадження № НОМЕР_2 виконавчий лист № 759/20970/13-ц був повернутий стягувачу.

10 березня 2020 стягувачем направлено до Святошинського РВДВС у м. Києві ЦМУМЮ (м. Київ) заяву про відкриття виконавчого провадження щодо примусового виконання вищевказаного виконавчого документа, яка повернулася стягувачу з відміткою: «карантин відмова від отримання 19 березня 2020 Панасюк».

21 квітня 2020 року стягувачем направлена заява до Святошинського РВДВС у м. Києві ЦМУМЮ (м. Київ) про відкриття виконавчого провадження щодо примусового виконання виконавчого листа від 04 лютого 2015 року у справі № 759/20970/13-ц.

24 червня 2020 року відкрито виконавче провадження № НОМЕР_1.

Позиція Верховного Суду

Щодо постанови про відкриття виконавчого провадження від 23 вересня 2016 року ВП № НОМЕР_2

Згідно з частиною першою статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги (частини друга та третя статті 451 ЦПК України).

Європейський суд з прав людини вказує, що «право на суд» було б ілюзорним, якби правова система Договірної держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній із сторін. Важко собі навіть уявити, щоб стаття 6 детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, - а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, - і водночас не передбачала виконання судових рішень. Якщо вбачати у статті 6 тільки проголошення доступу до судового органу та права на судове провадження, то це могло б породжувати ситуації, що суперечать принципу верховенства права, який Договірні держави зобов`язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію. Отже, для цілей статті 6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина «судового розгляду» (HORNSBY v. GREECE, № 18357/91, § 40, ЄСПЛ, від 19 березня 1997 року).

На час видачі виконавчого листа у справі № 759/20970/13-ц діяв Закон України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року № 606-XIV (далі - Закон № 606-XIV).

Відповідно до частини першої статті 22 Закону № 606-XIV виконавчі документи можуть бути пред`явлені до виконання в такі строки: 1) посвідчення комісій по трудових спорах, постанови судів у справах про адміністративні правопорушення та постанови органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення, - протягом трьох місяців; 2) інші виконавчі документи - протягом року, якщо інше не передбачено законом.

У пункті 1 частини другої статті 22 Закону № 606-XIV передбачалося, що строки, зазначені у частині першій цієї статті, встановлюються для виконання судових рішень - з наступного дня після набрання рішенням законної сили чи закінчення строку, встановленого у разі відстрочки чи розстрочки виконання рішення, а в разі якщо судове рішення підлягає негайному виконанню, - з наступного дня після його постановлення.

За змістом частин першої та другої статті 23 Закону № 606-XIV строки пред`явлення виконавчого документа до виконання перериваються: 1) пред`явленням виконавчого документа до виконання; 2) частковим виконанням рішення боржником; 3) наданням судом, який видав виконавчий документ, відстрочки або розстрочки виконання рішення. Після переривання строку пред`явлення виконавчого документа до виконання перебіг строку поновлюється. Час, що минув до переривання строку, до нового строку не зараховується.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 47 Закону № 606-XIV виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення, а здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

Повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 22 цього Закону (частина п`ята статті 47 Закону № 606-XIV).

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 28 червня 2023 року у справі № 495/7134/21 (провадження № 61-2480св23) зазначено, що:

«у разі повернення виконавчого документа стягувачу у зв`язку з неможливістю в повному обсязі або частково виконати рішення строк пред`явлення такого документа до виконання після переривання встановлюється з дня його повернення.

У справі, яка переглядається, встановлено, що після видачі виконавчого листа 21 травня 2012 року він був вчасно пред`явлений до виконання та постановою старшого державного виконавця відділу державної виконавчої служби Білгород-Дністровського міськрайонного управління юстиції Одеської області від 17 квітня 2014 року повернутий без виконання. Отже, з цього часу розпочав відлік річний строк пред`явлення до виконання цього виконавчого листа, який мав закінчитись 17 квітня 2015 року.

Виснуючи про сплив строку пред`явлення виконавчого листа до виконання 17 квітня 2015 року, суди попередніх інстанцій не звернули увагу, що ОСОБА_1 у своїй скарзі зазначила іншу дату граничного терміну пред`явлення виконавчого листа до виконання - 30 червня 2020 року, посилаючись на те, що виконавчий лист повернуто стягувачу без виконання 30 червня 2017 року.

Водночас матеріали справи містять відомості про те, що виконавчий лист № 2-2401/12 у черговий раз був пред`явлений до виконання та повернутий постановою старшого державного виконавця відділу державної виконавчої служби Білгород-Дністровського міськрайонного управління юстиції Одеської області від 20 квітня 2021 року.

Зокрема, ці відомості містяться на звороті виконавчого листа № 2-2401/11 (а. с. 13) та підтверджуються текстом постанови старшого державного виконавця відділу державної виконавчої служби Білгород-Дністровського міськрайонного управління юстиції Одеської області про повернення виконавчого листа № 2-2401/11 стягувачу від 20 квітня 2021 року, яка додана стягувачем до апеляційної скарги та міститься у матеріалах справи».

У справі, що переглядається:

суди встановили, що 04 лютого 2015 року Святошинським районним судом м. Києва виданий виконавчий лист № 759/20970/13-ц про стягнення коштів із ОСОБА_1 , який в подальшому стягувачем неодноразово був пред`явлений до виконання. Згідно з відмітками у цьому листі, зокрема, виконавчий лист повернутий постановою від 27 травня 2016 року на підставі пункту 2 статті 47 Закону України «Про виконавче провадження» (у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення, а здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними);

згідно з копією заяви АТ «Укргазбанк»про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа № 759/20970/13-ц, заява зареєстрована у відділі державної виконавчої служби 07 вересня 2016 року;

23 вересня 2016 року головним державним виконавцем Святошинського РВДВС м. Києва ГТУЮ юстиції у м. Києві Федоренком А. М. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № НОМЕР_2;

оскільки виконавчий лист було подано стягувачем до виконавчої служби 07 вересня 2016 року, а до цього постановою державного виконавця від 27 травня 2016 року виконавчий лист повернуто стягувачу, колегія суддів погоджується з висновками судів про відсутність підстав для визнання неправомірною постанови державного виконавця від 23 вересня 2016 року та відхиляє доводи касаційної скарги стосовно того, що стягувачем пропущений встановлений законом строк пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Суди також зробили правильний висновок про відмову у задоволенні скарги в частині визнання неправомірними дій головного державного виконавця щодо виконання виконавчого листа Святошинського районного суду м. Києва від 04 лютого 2015 року № 759/20970/13-ц, оскільки в діях державного виконавця відсутні порушення.

Доводи касаційної скарги в цій частині, зводяться до переоцінки доказів у справі, що перебуває поза межами повноважень суду касаційної інстанції .

Щодо постанови про відкриття виконавчого провадження від 24 червня 2020 року ВП № НОМЕР_1

05 жовтня 2016 року набрав чинності Закон України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року № 1404-VIII (далі - Закон № 1404-VIII), згідно пункту 5 Розділу XIII Прикінцеві та перехідні положення якого виконавчі документи, видані до набрання чинності цим Законом, пред`являються до виконання у строки, встановлені цим Законом.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 29 січня 2020 року у справі № 344/19847/18 (провадження № 61-6732св19) вказано, що «Конституція України закріпила принцип незворотності дії в часі законів та інших нормативно-правових актів (частина перша статті 58). Це означає, що дія закону та іншого нормативно-правового акта не може поширюватися на правовідносини, які виникли і закінчилися до набрання чинності цим законом або іншим нормативно-правовим актом (пункт 4 Рішення Конституційного Суду України від 05 квітня 2001 року у справі № 3-рп/2001). Згідно пункту 5 Розділу XIII Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про виконавче провадження» № 1404-VIII від 02 червня 2016 року виконавчі документи, видані до набрання чинності цим Законом, пред`являються до виконання у строки, встановлені цим Законом. Аналіз пункту 5 Розділу XIII Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про виконавче провадження» № 1404-VIII від 02 червня 2016 року свідчить, що він застосовується тільки до виконавчих документів, строк пред`явлення до виконання за якими не сплинув на час набрання чинності законом № 1404-VIII від 02 червня 2016 року. Для пункту 5 Розділу XIII Прикінцеві та перехідні положення не передбачено зворотної дії в часі і можливості застосування норм закону № 1404-VIII від 02 червня 2016 року до виконавчих документів, строк пред`явлення до виконання за якими сплинув на час набрання ним чинності».

Виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років. Строки, зазначені в частині першій цієї статті, встановлюються для виконання рішення з наступного дня після набрання ним законної сили чи закінчення строку, встановленого в разі відстрочки чи розстрочки виконання рішення, а якщо рішення підлягає негайному виконанню - з наступного дня після його прийняття. Строки пред`явлення виконавчого документа до виконання перериваються у разі пред`явлення виконавчого документа до виконання (частини перша, друга, пункт 1 частини четвертої статті 12 Закону № 1404-VIII).

Виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо: 1) рішення, на підставі якого видано виконавчий документ, не набрало законної сили (крім випадків, коли рішення у встановленому законом порядку допущено до негайного виконання); 2) пропущено встановлений законом строк пред`явлення виконавчого документа до виконання; 3) боржника визнано банкрутом; 4) Національним банком України прийнято рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку-боржника; 5) юридичну особу - боржника припинено; 6) виконавчий документ не відповідає вимогам, передбаченим цією статтею, або якщо стягувач не подав заяву про примусове виконання рішення відповідно до статті 26 цього Закону; 7) виконання рішення не передбачає застосування заходів примусового виконання рішень; 8) стягувач не надав підтвердження сплати авансового внеску, якщо авансування є обов`язковим; 9) виконавчий документ не підлягає виконанню органами державної виконавчої служби, приватним виконавцем; 10) виконавчий документ пред`явлено не за місцем виконання або не за підвідомчістю (частина четверта статті 4 Закону № 1404-VIII у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Приватний виконавець має право повернути виконавчий документ стягувачу без прийняття до виконання: 1) якщо на момент подачі стягувачем заяви про примусове виконання рішення кількість виконавчих документів за рішеннями про стягнення періодичних платежів, заробітної плати, заборгованості фізичних осіб з оплати житлово-комунальних послуг, поновлення на роботі перевищує 20 відсотків загальної кількості виконавчих документів, що перебувають на виконанні у приватного виконавця; 2) в інших випадках, передбачених законом (частина третя статті 5 Закону № 1404-VIII).

Частиною першою статті 37 Закону № 1404-VIII передбачено, що виконавчий документ повертається стягувачу, якщо:

1) стягувач подав письмову заяву про повернення виконавчого документа;

2) у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними;

3) стягувач відмовився залишити за собою майно боржника, нереалізоване під час виконання рішення, за відсутності іншого майна, на яке можливо звернути стягнення;

4) стягувач перешкоджає проведенню виконавчих дій або не здійснив авансування витрат виконавчого провадження, передбачене статтею 43 цього Закону, незважаючи на попередження виконавця про повернення йому виконавчого документа;

5) у результаті вжитих виконавцем заходів неможливо встановити особу боржника, з`ясувати місцезнаходження боржника - юридичної особи, місце проживання, перебування боржника - фізичної особи (крім випадків, коли виконанню підлягають виконавчі документи про стягнення аліментів, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом чи іншим ушкодженням здоров`я, у зв`язку з втратою годувальника, про відібрання дитини, а також виконавчі документи, за якими мають бути стягнуті кошти чи інше майно, та інші виконавчі документи, що можуть бути виконані без участі боржника);

6) у боржника відсутнє визначене виконавчим документом майно, яке він за виконавчим документом повинен передати стягувачу в натурі;

7) боржник - фізична особа (крім випадків, коли виконанню підлягають виконавчі документи про стягнення аліментів, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом чи іншим ушкодженням здоров`я, у зв`язку із втратою годувальника, а також виконавчі документи про відібрання дитини) чи транспортні засоби боржника, розшук яких здійснювався поліцією, не виявлені протягом року з дня оголошення розшуку;

8) відстрочка виконання рішення, надана судом, яким постановлено рішення, не закінчилася;

9) законом встановлено заборону щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, якщо в нього відсутнє інше майно чи кошти, на які можливо звернути стягнення, а також щодо проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, що виключає можливість виконання відповідного рішення;

10) відсутня його згода на заміщення приватного виконавця у випадках, передбачених Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів";

11) запроваджено тимчасову адміністрацію банку-боржника, крім рішень немайнового характеру.

Повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 12 цього Закону (частина п`ята статті 37 Закону № 1404-VIII).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 жовтня 2022 року у справі № 201/13239/15-ц (провадження № 14-75цс22), на яку посилається боржник у касаційній скарзі, зазначено, що:

«строки пред`явлення виконавчого документа до виконання перериваються у разі: 1) пред`явлення виконавчого документа до виконання; 2) надання судом, який розглядав справу як суд першої інстанції, відстрочки або розстрочки виконання рішення. У разі повернення виконавчого документа стягувачу у зв`язку з неможливістю в повному обсязі або частково виконати рішення строк пред`явлення такого документа до виконання після переривання встановлюється з дня його повернення, а в разі повернення виконавчого документа у зв`язку із встановленою законом забороною щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, а також проведення інших виконавчих дій стосовно боржника - з дня закінчення строку дії відповідної заборони (частини четверта та п`ята статті 12 Закону № 1404-VIII).

Повернення виконавчого документа без прийняття до виконання з підстав, визначених у частині четвертій статті 4 та у частині третій статті 5 Закону № 1404-VIII, не перериває строк пред`явлення такого документа до виконання».

У справі, що переглядається:

суди встановили, що 31 березня 2017 року в межах виконавчого провадження № НОМЕР_2 виконавчий лист № 759/20970/13-ц повернутий стягувачу. У виконавчому листі № 759/20970/13-ц, який виданий 04 лютого 2015 року Святошинським районним судом м. Києва, наявна відмітка державного виконавця Федоренка А. М. про повернення виконавчого листа стягувачу згідно з пунктом 2 статті 37 Закону України «Про виконавче провадження». Отже, виконавчий лист, відповідно до статті 12 та частини п`ятої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження» повинен бути пред`явлений до виконання до 31 березня 2020 року (вівторок);

при відмові у задоволенні скарги ОСОБА_1 про визнання неправомірною постанови про відкриття виконавчого провадження від 24 червня 2020 року ВП № НОМЕР_1 суди зазначили, що 10 березня 2020 року стягувачем направлена до Святошинського РВДВС у м. Києві ЦМУМЮ (м. Київ) заява про відкриття виконавчого провадження щодо примусового виконання вказаного виконавчого документа, яка повернулася з відміткою на конверті: «карантин, відмова від отримання 19 березня 2020 Панасюк», тобто 10 березня 2020 року були перервані строки пред`явлення виконавчого документа до виконання;

суди зробили помилковий висновок про те, що 10 березня 2020 року були перервані строки пред`явлення виконавчого документа до виконання, оскільки статтею 37 Закону № 1404-VIII визначений вичерпний перелік підстав повернення виконавцем виконавчого документа стягувачу, з дня повернення якого строк пред`явлення такого документа до виконання переривається. Повернення стягувачу поштового відправлення з вкладенням (заяви про примусове виконання рішення суду та оригіналу виконавчого листа) з відміткою «карантин, відмова від отримання», не є рішенням виконавця про повернення виконавчого документу стягувачу, а тому не перериває строк пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Таким чином, оскільки:

заява АТ «Укргазбанк» про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа № 759/20970/13-ц та оригінал цього листа направлені засобами поштового зв`язку на адресу державної виконавчої служби 27 квітня 2020 року (т. 1 а. с. 196, 198), тобто поза межами строку пред`явлення виконавчого листа до виконання;

АТ «Укргазбанк» не порушував у судовому порядку питання про поновлення строку пред`явлення виконавчого листа № 759/20970/13-ц до виконання, постанова про відкриття виконавчого провадження від 24 червня 2020 року у ВП № НОМЕР_4 підлягає скасуванню, скарга ОСОБА_1 в цій частині задоволенню, оскаржені судові рішення в цій частині - скасуванню.

Щодо вимог скарги про визнання дій державного виконавця щодо виконання виконавчого листа у ВП НОМЕР_1 неправомірними

Сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи (стаття 447 ЦПК України).

У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника) (частина друга статті 451 ЦПК України).

Тобто, судовим рішенням при розгляді скарги на дії державного виконавця має бути поновлено саме порушене право заявника.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 грудня 2018 року у справі № 904/7326/17 (провадження № 12-197гс18) зазначено, що: «право сторони виконавчого провадження на звернення зі скаргою до суду на підставі статті 339 ГПК України пов`язане з порушенням прав такої сторони під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця».

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 22 квітня 2020 року в справі № 641/7824/18 (провадження № 61-10355св19) зазначено, що: «завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. В порядку судового контролю за виконанням судових рішень такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси сторони виконавчого провадження порушені, а скаржник використовує цивільне судочинство для такого захисту. По своїй суті ініціювання справи щодо судового контролю за виконанням судових рішень не для захисту прав та інтересів є недопустимим».

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 20 грудня 2023 року у cправі № 917/1790/20 зазначено, що: «Відповідно до частини першої статті 13 Закону «Про виконавче провадження» під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами. […] Аналіз норм статей 13, 18, 26, 36, 48 Закону «Про виконавче провадження» свідчить, що виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення під час здійснення виконавчого провадження, тобто після прийняття виконавчого документу до виконання та після відкриття виконавчого провадження».

У справі, що переглядається:

скарга ОСОБА_1 обґрунтована неправомірністю дій старшого державного виконавця Святошинського РВДВС у м. Києві ЦМУМЮ Огібеніна Л. І. щодо виконання виконавчого листа, виданого Святошинським районним судом м. Києва від 04 лютого 2015 року № 759/20970/13-ц у ВП НОМЕР_1. ОСОБА_1 вважала, що при надходженні виконавчого документа разом із заявою стягувача до органу державної виконавчої служби, він мав бути повернутий без прийняття до виконання через пропуск строку для його пред`явлення. Тому просила визнати неправомірними дії державного виконавця щодо виконання виконавчого листа неправомірними, а також визнати неправомірною та скасувати постанову про відкриття виконавчого провадження від 24 червня 2020 року;

предметом оскарження у цій справі є постанова державного виконавця про відкриття виконавчого провадження від 24 червня 2020 року (ВП НОМЕР_1), в якому ОСОБА_1 є боржником, і яка не наводить мотивів, якими вчиненими виконавчими діями державного виконавця щодо виконання виконавчого листа порушені її права (інтереси);

ефективним способом, здатним відновити право боржника у цій справі є скасування постанови про відкриття виконавчого провадження від 24 червня 2020 року, тому у задоволенні скарги в частині визнання неправомірними дій державного виконавця щодо виконання виконавчого листа суди мали відмовити у зв`язку з відсутністю порушення прав (інтересів) ОСОБА_1 діями державного виконавця щодо виконання виконавчого листа, що є достатньою та самостійною підставою такої відмови.

Отже, суди правильно відмовили у задоволенні скарги про визнання неправомірними дій державного виконавця щодо виконання виконавчого листа, виданого Святошинським районним судом м. Києва від 04 лютого 2015 року № 759/20970/13-ц у ВП НОМЕР_1, проте помилилися щодо мотивів такої відмови.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Доводи касаційної скарги, з урахуванням меж касаційного оскарження, дають підстави для висновку, що оскаржені судові рішення частково ухвалені з порушенням норм процесуального права. У зв`язку з наведеним, колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід задовольнити частково, оскаржені судові рішення в частині скарги про визнання неправомірною та скасування постанови про відкриття виконавчого провадження від 24 червня 2020 року у ВП НОМЕР_1 слід скасувати, скаргу у цій частині задовольнити, оскаржені судові рішення в частині скарги про визнання неправомірними дій державного виконавця у ВП № НОМЕР_1 щодо виконання виконавчого листа змінити, виклавши їх мотивувальні частини в редакції цієї постанови, оскаржені судові рішення в іншій частині залишити без змін.

Щодо розподілу судових витрат

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК Українисуд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи в суді касаційної інстанції.

Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК Україниякщо суд касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, ухвалює нове рішення, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

При подачі апеляційної скарги ОСОБА_1 сплатила судовий збір у розмірі 536,80 грн, при подачі касаційної скарги - 536,80 грн.

З урахуванням часткового задоволення скарги з Святошинського відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) на користь ОСОБА_1 слід стягнути судовий збір у розмірі 536,80 грн.

Керуючись статями 400, 409, 410, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 , яка підписана представником ОСОБА_2 , задовольнити частково.

Ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 19 січня 2023 року та постанову Київського апеляційного суду від 03 липня 2023 року в частині відмови у задоволенні скарги ОСОБА_1 про визнання неправомірною та скасування постанови про відкриття виконавчого провадження від 24 червня 2020 року у виконавчому провадженні № НОМЕР_1 скасувати.

Скаргу ОСОБА_1 про визнання неправомірною та скасування постанови про відкриття виконавчого провадження від 24 червня 2020 року у виконавчому провадженні № НОМЕР_1 задовольнити.

Визнати неправомірною та скасувати постанову старшого державного виконавця Святошинського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Огібеніна Леоніда Ігоровича про відкриття виконавчого провадження від 24 червня 2020 року у виконавчому провадженні № НОМЕР_1.

Ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 19 січня 2023 року та постанову Київського апеляційного суду від 03 липня 2023 року в частині відмови у задоволенні скарги ОСОБА_1 про визнання неправомірними дій державного виконавця у ВП № НОМЕР_1 щодо виконання виконавчого листа змінити, виклавши їх мотивувальні частини в редакції цієї постанови.

Ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 19 січня 2023 року та постанову Київського апеляційного суду від 03 липня 2023 року в частині відмови у задоволенні скарги про визнання неправомірними дій державного виконавця у ВП № НОМЕР_2, визнання неправомірною постанови про відкриття виконавчого провадження від 23 вересня 2016 року у ВП № НОМЕР_2 залишити без змін.

Стягнути зі Святошинського відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 536,80 гривень.

З моменту прийняття постанови суду касаційної інстанції ухвала Святошинського районного суду м. Києва від 19 січня 2023 року та постанова Київського апеляційного суду від 03 липня 2023 року в скасованій частині втрачають законну силу.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. І. Крат

Судді: Д. А. Гудима

І. О. Дундар

Є. В. Краснощоков

М. М. Русинчук