КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
провадження № 22-ц/824/3124/2024 Головуючий суддя: Олійник В.І.
ПОСТАНОВА

Іменем України

09 січня 2024 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів:

Головуючого судді: Олійника В.І.,

суддів: Гаращенка Д.Р., Сушко Л.П.,

при секретарі: Качалабі О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дарницького районного суду міста Києва від 02 серпня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ДіджиФінанс», треті особи: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Укрфінстандарт», Акціонерне товариство «Укрсиббанк», ОСОБА_2 , про визнання відсутності права вимоги за договором споживчого кредиту та за пов`язаними з ними договорами,-

в с т а н о в и в :

У липні 2023 року ОСОБА_1 звернулась до суду із зазначеним позовом, який обгрунтовувала тим, що 26.12.2006 року між нею та АТ «Укрсиббанк» укладено Договір про надання споживчого кредиту № 0 від 26.12.2006 року.

В забезпечення виконання зобов`язань за Кредитним договором відповідно до п. 2.1 Кредитного договору був укладений договір іпотеки № 41317 від 26.12.2006 року та договір поруки № 0 від 27.12.2006 р. між гр. ОСОБА_2 та Банком.

Між тим, 21.04.2023 року позивачу стало відомо, що 13.10.2022 року між Третьою особою -1 та Третьою особою - 2 укладено Договір факторингу № 13-10/2022 від 13.10.2022 року з додатками та Договір відступлення прав за договором іпотеки №41317, який посвідчено 27.12.2006 року Івановою JI.M., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу за реєстровим № 7688 від 13.10.2022 р. номер в реєстрі № 886.

В подальшому, а саме 11.01.2023 року між відповідачем та Третьою особою - 1 укладено Договір відступлення права вимоги (цесії) №11-01/ФК-23, Додаток №1 до Договорута Акт приймання - передачі про що на адресу позивача відправлено листа- повідомлення 15.06.2023 р.

Вважає, що у відповідача відсутнє право вимоги за споживчим кредитним договором № 0 від 26.12.2006 року та договорами забезпечення, а саме: іпотеки № 41317 від 26.12.2006 року та договором поруки № 0 від 27.12.2006 р. з наступних підстав.

Стосовно Договору факторингу № 13-10/2022 від 2022 року.

Від імені банку діяв представник за довіреністю від 09.08.2022 року, номер в нотаріальному реєстрі №439 - ОСОБА_3 , але по-перше: відсутня довіреність, а отже не можливо встановити повноваження представника і по-друге: згідно даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб- підприємців та громадських формувань, а саме у «Відомостях про керівника юридичної особи, про інших осіб, які можуть вчиняти дії від імені юридичної особи, у тому числі підписувати договори, подавати документи для державної реєстрації тощо: прізвище, ім`я, по батькові (за наявності), дані про наявність обмежень щодо представництва юридичної особи» у Банка відсутній такий представник з такими повноваженнями;

ТОВ «Фінансова компанія «Укрфінстандарт» (Фактор) вказує про наявність свідоцтва про державну реєстрацію фінансової установи ФК №908, реєстр №13103628, рішення від 01.06.2017 року №2246, але не долучає його, отже можна стверджувати про його відсутність;

Підпис керівника, реквізити та дані ТОВ «Фінансова компанія «Укрфінстандарт» (Фактор) по всьому договору та додатках до нього не скріплені печаткою підприємства;

У п. 3.1. Договору не вірно зазначена дата підписання договору замість «26.12.2006 р.» стоїть дата «27.12.2006 р.», а також не вірна вказана сума основного боргу, оскільки відсутні будь-які первинні документи, які її підтверджують;

У п.3.2 Договору - відсутній факт (доказ) підтвердження фінансування (оплати) Фактором Клієнту грошової суми не пізніше 13.10.2022 р. (див. додаток № 3 до Клопотання про заміну сторони);

Стосовно Додатку № 1 до Договору Факторингу № 13-10/2022 від 2022 року.

У п. 1 «Переліку первинних договорів та Договорів забезпечення» не вірно вказано номер Договору про надання споживчого кредиту № 6_ замість «№ 0 та невірно зазначена дата його укладання: замість 26.12.2006 р. стоїть 27.12.2006 р.;

Підпис Фактора не скріплений печаткою;

Не підтверджено повноважень представника Клієнта та не зазначено обов`язкових реквізитів для представника: посаду/ №, дату, довіреності і таке інше.

Стосовно Акту приймання-передачі Права Вимоги від 13.10.2022 року.

У п.2 Акту не вірно зазначена дата Договору про надання споживчого кредиту замість 26.12.2006 р. стоїть 27.12.2006 р.;

Відсутні докази фінансування (п. 3.3. та 3.5. Договору факторингу № 13-10/2022 від 13.10.2022 р.);

Підпис Фактора не скріплений печаткою;

Не підтверджено повноважень представника Клієнта та не зазначено обов`язкових реквізитів для представника: посаду/ №, дату, довіреності і т.і.

Стосовно Акту приймання-передачі документації до Договору факторингу № 13- 10/2022 від 13.10.2022 року.

В порушення п. 6.2 Договору у таблиці за № 1 не вірно вказано номер Договору про надання споживчого кредиту № 6_ замість «№ 0 та невірно зазначена дата його укладання: замість 26.12.2006 р. стоїть 27.12.2006 року;

Підпис Фактора не скріплений печаткою;

Не підтверджено повноважень представника Клієнта та не зазначено обов`язкових реквізитів для представника: посаду/ №, дату, довіреності і таке інше.

Стосовно Повідомлення про відступлення прав вимоги.

В порушення п. 4.3. Договору факторингу № 13-10/2022 від 13.10. 2022 р. Клієнт не виконав свого обов`язку щодо повідомлення Боржника, оскільки повідомлення лише підписано сторонами, але бланк не заповнено реквізитами та не додано доказів відправлення/вручення на адресу Боржників;

Порушення при укладанні договору відступлення права вимоги (цесії)

Стосовно Договору відступлення права вимоги (цесії) № 11-01/ФК-23 від 11.01.2023р.

Первинний договір факторингу № 13-10/2022 від 2022 р. трансформувався у Договір відступлення права вимоги (цесії) № 11-01/ФК-23 від 11.01.2023р., що є неможливим на законодавчому рівні, оскільки Відповідач не має відповідної ліцензії (дозволу), ці догори забезпечують різні правовідносини та регулюються різними нормами права і про що більш детально викладено нижче;

Предмет спірного договору, визначеному у п.1.1. та 2.3, не конкретизовано, не перелічено відповідні договори, строки, умови та т.і., а отже з предмету договору (розділ 1) не можливо встановити, які правовідносини він регулює, а визначений сторонами «Реєстр Боржників» взагалі відсутній;

Відсутній акт приймання-передачі оригіналів документів (п. 2.3 Договору), а отже й докази передачі майнових прав;

Умови договору визначені у п. 2.2 Договору, щодо оплати уступки на протязі року не відповідають дійсним намірам сторін, оскільки на даний час відсутні жодні докази оплати, що є обов`язковою ознакою для такого виду договорів;

Вартість права вимоги визначена сторонами у спірному договорі (1 626 000 грн.) не співвідноситься з Додатком № 1 до Договору (тіло кредиту $ 26590,35, відсотки: $ 41578,11, а всього: $ 68168, 46), не має конкретного розрахунку, дати конвертації, валютного курсу НБУ і таке інше.

Стосовно Додатку № 1 до договору відступлення права вимоги (цесії) № 11-01/ФК-23 від 11.01.2023 року.

Під реєстровим порядком № 2 у п. 1 Додатку № 1 не вірно зазначена дата Договору про надання споживчого кредиту замість 26.12.2006 р. стоїть 27.12.2006 року;

Уступка відбувається у гривнях, а тіло кредиту та відсотки розраховані у доларах США без будь-якого підтвердження заборгованості та дійсної валюти зобов`язання;

Стосовно договору про відступлення права вимоги за договорами іпотеки від 12.01.2023 року.

Вказаний договір взагалі не відноситься до правовідносин що склалися між сторонами, оскільки від має № 89333 від 27.06.2008 р., а договір іпотеки укладений ОСОБА_1 з Банком має № 41317 від 26.12.2006 року;

Предметом регулювання спірного договору іпотеки є квартира

АДРЕСА_1 і яка належить гр. ОСОБА_4 , до якої ОСОБА_1 взагалі немає жодного відношення.

Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 02 серпня 2023 року позов залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 з підстав порушення судом норм процесуального права та неправильного застосування норм матеріального права ставиться питання про скасування ухвали суду першої інстанції та прийняття нового по суті позовної заяви.

Скарга обґрунтована тим, що судом першої інстанції здійснено процесуальне порушення, яке виражене в ненаданні часу Апелянту, яке визначене самим же судом в ухвалі про відкриття провадження у справі, для подання «Відповіді на відзив», і воно є самостійною підставою для скасування судового рішення, адже є прямим та грубим порушенням права на захист.

ОСОБА_5 - представник ТОВ «Діджи Фінанс» подав до апеляційного суду пояснення на апеляційну скаргу, в яких просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

Учасники справи не скористались своїм правом на подання до суду відзиву на апеляційну скаргу, своїх заперечень щодо змісту і вимог апеляційної скарги до апеляційного суду не направили.

Згідно з ч.3 ст.360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч.ч.1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Залишаючи позов без задоволення, суд першої інстанції виходив з того, що право вимоги за Договором про надання споживчого кредиту №0 та договорами, укладеними на забезпечення виконання цього договору перейшло до ТОВ «Діджи Фінанс» на підставі Договору відступлення права вимоги №11-01/ФК-23 від 11.01.2023 року, що узгоджується з нормами діючого законодавства.

Ухвалене судом рішення зазначеним вимогам відповідає.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За ч.2 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

За п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право: залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Судом встановлено, що 26 грудня 2006 року між АКІБ «УкрСиббанк», з однієї сторони та ОСОБА_1 , з другої сторони укладено Договір про надання споживчого кредиту №0, відповідно до якого банком було надано позичальнику, а позичальником прийнято 78 000 доларів США, що еквівалентно 393 900 грн строком до 26.12.2017 року, із забезпеченням іпотекою на підставі договору іпотеки №41317 від 26.12.2006 року.

Відповідно до договору іпотеки №41317 від 27.12.2006 року, іпотекодавець ОСОБА_2 , який діяв як майновий поручитель ОСОБА_1 передав в іпотеку АКІБ «УкрСббанк» квартиру АДРЕСА_2 загальною площею 50,70 кв.м вартістю 563 000 грн. (а.с. 37-40).

Згідно з договором поруки №0, укладеним між АКІБ «УкрСиббанк», з однієї сторони та ОСОБА_2 , з другої сторони поручитель зобов`язався перед кредитором відповідати за невиконання ОСОБА_1 зобов`язань перед кредитором ( а.с. 41).

За Договором відступлення права вимоги №11-01/ФК-23 від 11.01.2023 року, укладеним між ТОВ «Фінансова компанія «Укрфінстандарт», з однієї сторони та ТОВ «Діджи Фінанс», з другої сторони на умовах визначених договором цедент передав, а цесіонарій прийняв права вимоги за Договорами про надання споживчого кредиту, що передбачені умовами первинних договорів та визначені в Реєстрі боржників, зазначених у Додатоку №1, у тому числі щодо позивача - ОСОБА_1 (а.с. 13-14).

Відповідно до Договору факторингу №13-10/2022 від 13.10.2022, укладеним між АТ «УкрСиббанк», з однієї сторони та ТОВ «Фінансова компанія «Укрфінстандарт», з другої сторони, клієнт ОСОБА_1 відступив фактору, а фактор зобов`язався прийняти права вимоги та в оплату передати грошові кошти в розпорядження клієнту за плату та на умовах, визначених цим договором (а.с. 15-19).

Згідно Акту приймання-передачі документації до Договору факторингу №13-10/2022 від 13.10.2022 року, складеного АТ «УкрСиббанк» та ТОВ «Фінансова компанія «Укрфінстандарт» на виконання Договору Факторингу, укладеного між клієнтом та фактором клієнт передав, а фактор прийняв Договори згідно з Переліком (а.с. 24).

За ст.1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Відповідно до ст.1079 ЦК України сторонами у договорі факторингу є фактор і клієнт. Клієнтом у договорі факторингу може бути фізична або юридична особа, яка є суб`єктом підприємницької діяльності.

Згідно з ч.1 ст.1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

За ст.1080 ЦК України договір факторингу є дійсним незалежно від наявності домовленості між клієнтом та боржником про заборону відступлення права грошової вимоги або його обмеження. У цьому разі клієнт не звільняється від зобов`язань або відповідальності перед боржником у зв`язку із порушенням клієнтом умови про заборону або обмеження відступлення права грошової вимоги.

Відповідно до ст.1081 ЦК України клієнт відповідає перед фактором за дійсність грошової вимоги, право якої відступається, якщо інше не встановлено договором факторингу. Грошова вимога, право якої відступається, є дійсною, якщо клієнт має право відступити право грошової вимоги і в момент відступлення цієї вимоги йому не були відомі обставини, внаслідок яких боржник має право не виконувати вимогу. Клієнт не відповідає за невиконання або неналежне виконання боржником грошової вимоги, право якої відступається і яка пред`явлена до виконання фактором, якщо інше не встановлено договором факторингу.

Згідно зі ст.1082 ЦК України боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним. Виконання боржником грошової вимоги факторові відповідно до цієї статті звільняє боржника від його обов`язку перед клієнтом.

За ч.1, 2 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Встановлено, що між позивачем та АКІБ «УкрСиббанк» 26.12.2006 року було укладено Договір про надання споживчого кредиту №0, який було забезпечено порукою та іпотекою

Позивач при зверненні до суду не вказала про належне виконання зобов`язання.

Представником відповідача до відзиву було додано копію Договору відступлення прав вимоги, укладеного між ТОВ «Фінансова компанія «Укрфінстандарт», цедентом та ТОВ «Діджи Фінанс», цесіонарієм згідно з яким цедент передає, а цесіонарій приймає права вимоги за Договором іпотеки, посвідченим 27.12.2006 року Івановою Л.М., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу за реєстровим №7688, укладеним між АТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_6 відповідно до якого було передано в іпотеку нерухоме майно, квартира АДРЕСА_2 .

Згідно із доданою до відзиву Випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, основним видом діяльності Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» є надання інших фінансових послуг. Керівником є ОСОБА_7 .

Відповідно до розпорядження Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг №594 від 31.03.2020 року, ТОВ «Діджи Фінанс» надано ліцензію на надання послуг з факторингу.

За ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно зі ст.80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Додана до позовної заяви копія Договору відступлення права вимоги №11-01/ФК-23 від 11.01.2023 року підписана директором «ФК «Укрфінстандарт» - Сисин В.В. та директором ТОВ «Діджи Фінанс» Романенком М.Р. та завірена печатками, Додаток№1 до Договору відступлення права вимоги №11-01/ФК-23 від 11.01.2023 підписано уповноваженими особами та завірено печатками.

З огляду на вищенаведене, позовні вимоги позивача не підлягали до задоволення, оскільки право вимоги за Договором про надання споживчого кредиту №0 та договорами, укладеними на забезпечення виконання цього договору перейшло до ТОВ «Діджи Фінанс» на підставі Договору відступлення права вимоги №11-01/ФК-23 від 11.01.2023 року, що узгоджується з нормами діючого законодавства.

Згідно зі ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає обставинам справи, ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Таким чином, доводи апеляційної скарги про порушення судом норм матеріального і процесуального права безпідставні, спростовуються матеріалами справи та висновками суду, викладеними в рішенні.

Інших доводів, які б спростовували висновки суду першої інстанції чи доводили б порушення ним норм цивільного або цивільно-процесуального законодавства, апеляційна скарга не містить.

Обґрунтовуючи судове рішення, колегія суддів приймає до уваги вимоги ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини, зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, №303А, п.2958, згідно з яким Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Перевіряючи законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги та враховуючи, що обставини справи судом встановлені відповідно до наданих пояснень сторін та письмових доказів, що містяться в матеріалах справи, колегія суддів приходить до висновку, що рішення постановлене з дотриманням вимог матеріального і процесуального права, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.263, 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Дарницького районного суду міста Києва від 02 серпня 2023 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено 12 січня 2024 року.

Головуючий:

Судді: