Провадження № 2/127/4269/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 січня 2024 року Вінницький міський суд Вінницької області

в складі: головуючого - судді Воробйова В.В.,

за участю секретаря Врублевської О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Вінниці цивільну справу за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Уніка» до ОСОБА_1 , за участю третьої особи яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Акціонерного товариства «Страхова компанія «КРАЇНА», про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, -

В С Т А Н О В И В:

Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Уніка» звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, в якому просить суд стягнути з відповідача на його користь шкоду, завдану внаслідок дорожньо-транспортної пригоди у розмірі 20305,56 грн., а також судовий збір в розмірі 2684,00 грн. та витрати на професійну правову допомогу у розмірі 8000,00 грн.

Позовна заява мотивована тим, що 09.06.2021 року між ПрАТ «СК «Уніка» та ТОВ «Агробудівельний альянс» було укладено договір добровільного страхування транспортного засобу Опель д.н.з. НОМЕР_1 .

11.01.2022 року в м. Вінниця сталася ДТП за участю транспортного засобу Опель д.н.з. НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_2 та автомобіля Рено д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_1 , внаслідок чого було пошкоджено автомобіль Опель. Згідно з постановою Вінницького міського суду Вінницької області від 07.02.2022 року ДТП сталося внаслідок порушення водієм ОСОБА_1 ПДР України. На підставі заяви потерпілої особи позивачем складено:

- страховий акт №00490173 та визначено розмір страхового відшкодування в сумі 43561,11 грн. (платіжне доручення №005287);

- страховий акт №00490173 доплата та визначено розмір страхового відшкодування в сумі 16279,03 грн. (платіжне доручення №028933), а всього 59930,14 грн.

До страховика який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток. Таким чином, до ПрАТ «СК «Уніка» перейшло право вимоги на отримання від винної особи компенсації матеріальної шкоди, заподіяної власнику автомобіля Опель.

Позивач зазначає, що на момент скоєння ДТП цивільно-правова відповідальність винуватця була застрахована в АТ «СК «Країна» та ліміт відповідальності становить 130000,00 грн., франшиза - 0,00 грн. Останнє виконало своє зобов`язання сплативши позивачу 32787,39 грн. згідно з ПД №4737 від 31.05.2022 року та 6837,19 грн. згідно з ПД №13335 від 21.09.2022 року, а всього 39624,58 грн. Згідно з вимогами ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 20.11.2023 року залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Акціонерне товариство «Страхова компанія «КРАЇНА».

Відповідач ОСОБА_1 суду надав відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що з викладеними у позовній заяві доводами не погоджується, вважає, що позовні вимоги є неправомірними та необґрунтованими. На день ДТП його цивільна відповідальність була застрахована у АТ «Страхова компанія «Країна» з встановленою страховою сумою у 130000,00 грн. Однак, згідно з полісом, в подальшому його страхова компанія виплатила позивачу лише 39624,58 грн. Разом з тим, Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Щодо розбіжності розмірів нарахованої вартості відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу та фактично виплаченого страхового відшкодування повинно бути вирішено між позивачем та АТ «Страхова компанія «Країна». Позивачем не надано жодного підтверджуючого доказу звернення до АТ «Страхова компанія «Країна» для врегулювання даного питання. Відповідач звертає увагу, що позивачем долучено до позовної заяви страховий акт №004490173 від 26.11.2022 року на суму 43651,11 грн. та рахунок ТОВ «Автомир Колор» №АК-0000115 від 26.01.2022 року щодо витрат, пов`язаних з відновлювальним ремонтом транспортного засобу, які включають вартість пошкодженої деталі «двері передні ліві». Одночасно, згідно зі страховим актом №00490173 (доплата) від 14.06.2022 року та рахунку ТОВ «Автомир Колор» №АК-0000340 від 10.05.2022 року у додаткові витрати на суму 16279,03 грн. на відновлювальний ремонт транспортного засобу, повторно включено вартість пошкодженої деталі «двері передні ліві», яка вже була врахована при попередньому розрахунку та за якою було здійснено компенсаційну виплату. Таким чином, долучені рахунки ТОВ «Автомир Колор», містять дублювання вартості окремих деталей, що неправомірно завищує загальний розмір завданої шкоди. Крім того, ні власник пошкодженого транспортного засобу, ні позивач не повідомили відповідача чи страхову компанію АТ «Страхова компанія «Країна» про час та місце огляду пошкодженого автомобіля для можливості оцінки шкоди в установленому законом порядку, чим порушили вимоги вказаного Закону та провели розрахунок без залучення суб`єкта оціночної діяльності. Відтак, пред`явлене йому зобов`язання відшкодувати позивачу спірну суму страхової виплати суперечить положенням ст. 29 Закону, який є спеціальним до регулювання спірних правовідносин. Відповідач повідомив, що очікує в подальшому понести витрати, що пов`язані з наданням правової допомоги під час розгляду справи по суті. Підтверджуючі документи будуть надані після винесення судового рішення у справі. Враховуючи викладене, ОСОБА_1 просив у задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

Представником позивача було подано суду відповідь на відзив, в якій зазначено про те, що шкода завдана майну фізичної особи відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. За змістом ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування має до особи відповідальної за завдані збитки. Позивач виконав свої зобов`язання за договором відповідно до його умов, здійснивши відшкодування завданих збитків, саме в розмірі 59930,14 грн. Страховик відповідача визнав вимоги ПрАТ «СК «Уніка» обґрунтованими та визнав свої зобов`язання, відшкодувавши витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом пошкодженого транспортного засобу. У зв`язку із заміною сторони кредитора у деліктному правовідношенні у межах фактичних витрат до позивача перейшло право вимоги у відповідній частині до винної особи, оскільки страхова виплата страховика винної особи є недостатньою для повного відшкодування завданої нею шкоди. Також представник зазначив, що відповідач, як особа яка завдала шкоди, і цивільно-правова відповідальність якого застрахована, після задоволення вимог потерпілого, не позбавлена права захистити свій майновий інтерес за договором обов`язкового страхування та звернутися до свого страховика за договором із відповідною вимогою про відшкодування коштів, виплачених потерпілому, у розмірах та обсязі згідно з обов`язками страховика як сторони договору. Підстав вважати дії страховика відповідача незаконними у позивача відсутні та відповідачем не доведені, а сам факт встановленого в полісі ліміту відповідальності не визначає страховика відповідача зобов`язаною особою саме в цих межах, без застосування коефіцієнту фізичного зносу, оскільки існують законодавчі обмеження. З огляду на викладене просив позов задовольнити.

07.12.2023 року ухвалою суду закрито підготовче провадження закрито та цивільну справу призначено до судового розгляду по суті.

В судове засідання представник позивача не з`явився, проте в позовній заяві просив справу розглядати за його відсутності, за наявними матеріалами справи.

Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, проте подав до суду заяву, в якій просив справу розглядати у його відсутність. Також зазначив, що позовні вимоги заперечує в повному обсязі. У задоволенні позову просив відмовити з підстав викладених у відзиві.

Згідно із ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявляти клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Представник третьої особи яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Акціонерного товариства «Страхова компанія «КРАЇНА» в судове засідання не з`явився, хоча про час, дату та місце судового розгляду повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив.

З огляду на викладене суд вирішив провести розгляд справи у відсутність учасників справи, фіксування судового процесу на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України не проводилось.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд дійшов висновку, що в задоволенні позовної заяви слід відмовити з таких підстав.

Позов обґрунтовано тим, що 11.01.2022 року о 20:05 год. в м. Вінниці по вул. А.Первозванного, 26, водій ОСОБА_1 керуючи транспортним засобом Renault Megane, державний номерний знак НОМЕР_2 , не вибрав безпечної швидкості руху, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним, не дотримався безпечного бокового інтервалу та здійснив наїзд на припаркований транспортний засіб Оpel Vivaro, державний номерний знак НОМЕР_1 , внаслідок чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками.

Постановою Вінницького міського суду Вінницької області від 07.02.2022 року у справі №127/2278/22, яка набрала законної сили, ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП (а.с. 28-29).

Як встановлено ч. 6 ст.82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Згідно зі свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу, власником автомобіля марки Оpel Vivaro, державний номерний знак НОМЕР_1 , 2017 року випуску, з 14.06.2017 року є ТОВ «Агробудівельний альянс «АСТРА» (а.с. 24).

Перелік пошкоджень транспортного засобу Оpel Vivaro, вказаний у акті огляду транспортного засобу від 13.01.2022 року, згідно з яким підлягають заміні: ліве дзеркало заднього виду, передні ліві двері, накладка дверей лівих, передній лівий підкрилок арка колісна ліва, а також фарбування передніх лівих дверей (а.с. 17).

На момент вчинення ДТП 11.01.2022 року, ОСОБА_3 керував автомобілем Оpel Vivaro, державний номерний знак НОМЕР_1 , власником якого є ТОВ «Агробудівельний альянс «АСТРА», яке застрахувало свою відповідальність в ПрАТ «Страхова компанія «Уніка» за договором добровільного страхування транспортних засобів №011071/4011/0000006 від 09.06.2021 року (а.с. 25, 26-27). Також слід зазначити, що цивільно-правова відповідальність винуватця ДТП - ОСОБА_1 на момент вчинення ДТП була застрахована у АТ «СК «Країна» згідно з полісом №005264817. Ліміт відповідальності страховика становить 130000,00 грн., франшиза 0,00 грн. (а.с. 30).

13.01.2022 року ТОВ «Агробудівельний альянс «АСТРА» звернулось до ПрАТ «СК «Уніка» із заявою про подію з ознаками страхового випадку, в якій просила виплатити страхове відшкодування на ТОВ «Автомир Колор» (а.с. 23).

З матеріалів справи вбачається, що ПрАТ «Страхова компанія «Уніка» було складено два страхові акти, а саме:

- страховий акт №00490173 та визначено розмір страхового відшкодування в сумі 43561,11 грн.;

- страховий акт №00490173 доплата та визначено розмір страхового відшкодування в сумі 16279,03 грн., а всього 59930,14 грн. (а.с. 10-16, 21-22).

Виплата страхового відшкодування було здійснено позивачем на рахунок ТОВ «Автомир Колор» в розмірі 43651,11 грн. та 16279,03 грн., що підтверджується платіжними дорученнями від 27.01.2022 року №005287 та від 15.06.2022 року №028933 (а.с. 9, 19).

В порядку регресу АТ «СК «Країна» сплатила позивачу загальну суму 39624,58 грн., що підтверджується платіжним доручення №4737 від 31.05.2022 року на суму 32787,39 грн. та платіжним дорученням №13335 від 21.09.2022 року на суму 6837,19 грн. (а.с. 31, 32).

Відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Конституцією України, ЦК України, Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та іншими законами України і нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них.

Пунктом 2.1 ст. 2 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що якщо норми цього Закону передбачають інше, ніж положення інших актів цивільного законодавства України, то застосовуються норми цього Закону.

Вказана норма кореспондується із ч. 2 ст. 999 ЦК України, якою встановлено, що до відносин, що випливають із обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

Відтак, у спорах пов`язаних з відшкодуванням шкоди за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (далі - обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності) норми Закону «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» є спеціальними, а даний Закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у цих правовідносинах.

Виконання обов`язку з відшкодування шкоди особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, покладений Законом «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» на страховика (винної особи), у межах, встановлених даним Законом та договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Порядок відшкодування шкоди особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, також встановлений і статтею 1194 ЦК України, якою передбачено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відтак, враховуючи положення Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та статті 1194 ЦК України, обов`язок з відшкодування шкоди особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, лежить на страховикові цієї особи у межах встановлених лімітів, з урахуванням франшизи та у межах шкоди, яка покривається страховиком згідно із законом та договором обов`язкового страхування цивільної відповідальності, а у решті на особі, яка завдала цю шкоду, і яка не покрита її страховиком.

Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обмежує розмір шкоди (збитків), яка підлягає відшкодуванню страховиком особи, яка завдала цю шкоду, і яка застрахувала свою цивільну відповідальність (пункт 22.1 статті 22 - межами ліміту відповідальності; стаття 29 - вартістю відновлювального ремонту транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством; відповідно до пунктів 32.4., 32.7. статті 32 страховик або МТСБУ не відшкодовує шкоду, заподіяну майну, яке знаходилося у забезпеченому транспортному засобі, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду; шкоду, пов`язану із втратою товарного вигляду транспортного засобу; згідно з пунктом 12.1. статті 12 страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту).

З матеріалів справи встановлено, що фактичний розмір заподіяної шкоди становить 59930,14 грн., ліміт відповідальності третьої особи становить 130000,00 грн. (франшиза 0,00 грн.), а страхова виплата здійснена АТ «СК «Країна» - 39624,58 грн.

Відповідно до пункту 22.1. вищенаведеного Закону при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Статтею 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України.

Відповідно до пункту 36.4. статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється безпосередньо потерпілому або погодженим з ним особам, які, зокрема, сплатили страхове відшкодування за договором майнового страхування.

Відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Частиною другою статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України).

Згідно з вимогами ст. 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Відповідно до ст. 1194 ЦК України передбачено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Винуватець відповідає за завдану шкоду, якщо вона перевищує міру відповідальності страховика або відноситься до сум, які страховик не повинен відшкодовувати. Покладення відповідальності у розмірі завданого збитку який повинен відшкодувати страховик на винуватця суперечить інституту страхування цивільно-правової відповідальності. До такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 22 лютого 2022 року у справі 201/16373/16-ц.

До такого правового висновку дійшов Верховний Суд у постановах: від 16.11.2022 № 335/2566/18; від 09.11.2022 № 212/7628/21; від 09.11.2022 № 366/2985/19; від 17.08.2022 № 752/11128/18; від 17.08.2022 № 761/15232/18; від 06.07.2022 № 442/3107/21; від 29.06.2022 № 489/4987/19; від 08.06.2022 № 757/20129/16-ц; від 08.06.2022 № 756/11809/18; від 25.05.2022 № 503/1597/16-ц; від 18.05.2022 № 686/24364/17; від 14.04.2022 № 205/7747/18; від 12.04.2022 № 373/1392/20; від 30.03.2022 № 734/3711/16; від 09.02.2022 № 567/881/18; від 02.02.2022 № 712/7104/19; від 02.02.2022 № 757/54513/16; від 02.02.2022 № 215/2829/16-ц; від 26.01.2022 № 465/674/19; від 26.01.2022 № 204/5403/18; від 19.01.2022 № 350/1376/19; від 19.01.2022 № 640/15546/17.

Крім того, постановою Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18) визначено, що відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Велика Палата Верховного Суду вважає, що покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди. А тому страховик, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, згідно зі статтями 3 і 5 вказаного Закону реалізує право вимоги, передбачене статтями 993 ЦК України та 27 Закону України «Про страхування», шляхом звернення з позовом до страховика, в якого завдавач шкоди застрахував свою цивільно-правову відповідальність.

В той же час, судом встановлено, що позивач повторно не звертався до Акціонерного товариства «Страхова компанія «КРАЇНА» із заявою про доплату страхового відшкодування в порядку регресу, та відповідно не отримував відмову страховика у виплаті страхового відшкодування.

Постановою Великої Палати Верховного Суду від 14 грудня 2021 року у справі №147/66/17 провадження 14-95 цс20 визначено, що у разі настання страхового випадку страховик (страхова компанія) у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи (пункт 22.1 статті 22 Закону № 1961 IV). Відтак Велика Палата Верховного Суду послідовно наголошує, що основний тягар відшкодування шкоди, спричиненої за наслідками ДТП, повинен нести страховик та саме він є належним відповідачем у справах за позовами про відшкодування шкоди в межах страхової суми. Відшкодування шкоди особою, яка її завдала, можливе лише за умови, що згідно із Законом № 1961-IV у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди в межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону № 1961 IV) (постанова Великої Палати Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 760/15471/15-ц з урахуванням постанови Великої Палати Верховного Суду від 09 листопада 2021 року у справі №147/66/17).

Таким чином, враховуючи те, що цивільно-правова відповідальність відповідача на час настання страхового випадку була застрахована у АТ «СК «КРАЇНА»на підставі полісу страхування цивільно-правової відповідальності № 005264817, то, у даному випадку, позивач мав самостійно звернутись до АТ «СК «КРАЇНА»про доплату страхового відшкодування за полісом, при цьому саме страховик АТ «СК «КРАЇНА» після виплати страхового відшкодування має право регресної вимоги до особи, яка завдала шкоди, у разі наявності для цього правових підстав визначених Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є не обґрунтованими та такими, що не підлягають до задоволення.

Оскільки суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову, то відповідно до ст. 141 ЦПК України, судові витрати слід залишити за позивачем.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 22, 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст.ст. 999, 1166, 1187, 1192, 1194 ЦК України, ст.ст. 4, 12, 13, 76-83, 137, 141, 258, 259, 263-265, 268, 273, 352-354 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Відмовити у задоволенні позову Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Уніка» до ОСОБА_1 , за участю третьої особи яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Акціонерного товариства «Страхова компанія «КРАЇНА», про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Рішення може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги до Вінницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення складений12.01.2024 року.

Суддя: