РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.12.2024 року м. Житомир

Богунський районний суд м. Житомира

в складі: головуючого судді Лєдньова Д.М.

при секретарі Кучер Т.Г.

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Трансорендсервіс», за участю третьої особи - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про зобов`язання до вчинення дій, відшкодування моральної шкоди,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулась в суд із позовом, в якому зазначила, що вона є співвласником нежитлового приміщення за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідач - ТОВ «Трансорендсервіс», здійснює свою господарську діяльність у підвальних приміщення даного будинку, на час звернення із позовом зводить самовільні споруди з порушенням містобудівельних вимог.

Позивач стверджує, що керівник відповідної юридичної особи з мотивів помсти, що пов`язувались з фактичним зверненням позивача із скаргами до повноважних органів влади в сфері архітектурного контролю, вчинив протиправні дії, змінив замок на вхідних дверях належного позивачу приміщення, розмістив конструкцію із застосуванням картону, електричного дроту.

Вказуючи на порушення прав як співвласника майна, завдання наведеними діями моральної шкоди, що сприймається позивачем через загрозу знищення майна, в тому числі в загальнонебезпечний спосіб, позивач просить зобов`язати відповідача вставити попередній замок на двері, зняти конструкцію, відновити попередній стан дверей, стягнути моральну шкоду в сумі 50 000,00 грн.

Ухвалою суду від 02.12.2024 року по справі відкрите спрощене позовне провадження.

Відповідачем подано відзив на позовну заяву, в якому викладені заперечення стосовно заявлених позивачем вимог.

Учасник звертається до положень ст. 1166 ЦК України, що визначає умови настання відповідальності з відшкодування шкоди, та вказує на відсутність критеріїв вини як одного з елементів складу цивільного правопорушення.

Крім того, відповідач вказує на неспроможність заявлених стороною позивача тверджень щодо порушень її майнового інтересу, оскільки, як вбачається з доданих до позовної заяви матеріалів, мова йде щодо прибудови, відносно якої Житомирським апеляційним судом винесено постанову від 02.04.2024 року про зобов`язання за власний рахунок знести відповідну прибудову до приміщень.

Отже, на думку відповідача, в конструкції складу цивільного правопорушення є відсутніми ознаки завдання шкоди позивачу, а також причинний зв`язок між відповідною шкодою та протиправною поведінкою відповідача.

Вказуючи на застосування позивачем засобів зловживання матеріальними правами з метою досягнення результатів за існування колізійних судових рішень сторона просить відмовити у задоволенні позову.

В судовому у засіданні представник відповідача підтримав наведені у поданому відзиві заперечення, просив відмовити у закровлені позову.

За змістом позову сторона позивача просила розгляд справи здійснювати у її відсутності.

Вирішуючи питання обгрунтованості заявлених вимог суд керується таким міркуванням.

У відповідності до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Положення ст. 16 ЦК України визначають загальні способи захисту цивільних прав та інтересів. Такими, зокрема, є: відновлення становища, яке існувало до порушення, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини; створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності; завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; інші юридичні факти.

У відповідності до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно з ч.1, п.3 ч.2 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає: у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна.

Зі змісту поданого позову слідує, що позивачем заявлено вимогу про відновлення становища об`єкту нерухомого майна в забезпечення можливості його належного використання, а також вимогу про відшкодування моральної шкоди, пов`язаної із пошкодженням майна.

Відповідно ст.ст. 15, 16 ЦК України правовою підставою для звернення до суду є захист порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів. За результатами розгляду такого спору має бути визначено, чи було порушене цивільне право особи, за захистом якого позивач звернувся до суду, яке саме право порушено, в чому полягає його порушення, оскільки в залежності від цього визначається належний спосіб захисту порушеного права, якщо воно мало місце.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

Встановивши наявність у особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист яких подано позов, суд з`ясовує наявність чи відсутність факту порушення або оспорення і відповідно ухвалює рішення про захист порушеного права або відмовляє позивачу у захисті, дійшовши висновку про безпідставність та необґрунтованість заявлених вимог.

Відповідно до ст. 83 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Суд погоджується з доводами сторін про необхідність з`ясування даних про виникнення складу цивільного правопорушення, заснованого на можливому завданні шкоди позивачу як заявленому власнику майна. Змістовний аналіз ст.ст. 11, 16, 391 ЦК України зводиться до висновку про можливість покладення обов`язку з виконання дій (зняття замків, інших конструкцій, прибирання коробок тощо) через доведеність існування складу правопорушення за усіма його елементами.

Відповідно до ч.ч 1, 2 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

За змістом ст. 1166 ЦК України для застосування такої міри відповідальності, як стягнення збитків, що одночасно кореспондується із вимогою про зобов`язання приведення об`єкта у попередній стан, необхідною є наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками, вини боржника. Наявність перших трьох із зазначених елементів доводиться особою, яка звернулася з вимогою про відшкодування збитків.

Суд приходить до висновку про те, що позивачем як особою, на яку покладається тягар доведення обставин за вищенаведеним розподілом, не забезпечено подання належних достатніх доказів на підтвердження заподіяння шкоди боржником ТОВ «Транспорендсервіс» через встановлення керівником товариства ОСОБА_3 конструкцій або зміну стану речей.

Повідомлені позивачем відомості про тривалі суперечки з приводу використання об`єктів нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_1 не є достатньо переконливим доводом на здобуття висновку щодо причетності працівників (керівника) товариства до діянь, обумовлених у позові.

Повідомлені позивачем припущення не можуть покладатись в основу судового рішення та бути підставою для покладення обов`язку особи до вчинення дій за приписами ст. 11 ЦК України.

Не можуть вважатись підтвердженими також обставини заподіяння шкоди саме позивачу, оскільки досліджені у їх взаємній сукупності докази: відомості про права власності з даними про реєстрацію за ОСОБА_1 права на нежитлове приміщення за адресою: АДРЕСА_2 ( АДРЕСА_1 ) загальною площею 53,1 кв.м., свідоцтво про право на спадщину за законом, відповідно до якого спадкоємцем майна ОСОБА_4 , яке складається з нежитлового приміщення площею 20,2 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 , є його донька ОСОБА_2 , протокол огляду місця події, складений працівниками поліції за результатом звернення ОСОБА_2 із заявою про вжиття заходів відносно осіб, які у період часу з 14.11.2024 року по 15.11.2024 року пошкодили вхідні двері приміщення, що належить особі на праві власності, а також додані фотокартки не дозволяють за їх проявом прийти до безсумнівного висновку, тобто із забезпеченням чіткої ідентифікації об`єкта майна посягання, про порушення майнових інтересів позивача ОСОБА_1 .

В даному випадку слід звернути увагу на зміст постанови Житомирського апеляційного суду від 02.04.2024 року, прийнятої за результатом розгляду справи за позовом ТОВ «Трансорендсервіс» до ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , правонаступником якого є ОСОБА_2 , третя особа - Управління архітектурно-будівельного контролю Житомирської міської ради, про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні майном. Так, при з`ясуванні обставин судом встановлено, що «згідно технічного паспорту на підвальні приміщення за адресою: АДРЕСА_1 вбачається, що належні ТОВ «Трансорендсервіс» підвальні приміщення складаються з: кладової 13,9 кв.м.; приміщення 29,8 кв., коридок 4,7 кв.м., кладова 4,6 кв.м., кладова 5,3 кв.м., коридок 19,7 кв.м.,коридок 3,0 кв.м., приміщення 25,4 кв.м. та мають окремий вихід у двір.

ОСОБА_5 є власником нежитлового приміщення загальною площею 53,10 кв.м. по АДРЕСА_1 , у свою чергу ОСОБА_2 (як правонаступник ОСОБА_4 ) є власником нежитлового приміщення загальною площею 20,20 кв. АДРЕСА_1 .

З матеріалів справи вбачається та не заперечується сторонами, що відповідачі до своїх нежитлових приміщень здійснили добудову, яка згідно з висновком судового експерта ТОВ «Центр будівельних експертиз» за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи №404/08-2022 від 11.08.2022 є об`єктом будівництва та належить до нерухомого майна, переміщення якого є неможливим без знецінення та зміни функціонального призначення».

Відповідним судовим рішенням зобов`язано ОСОБА_1 , ОСОБА_2 (як правонаступника ОСОБА_4 ) за власний рахунок знести прибудову до нежилих приміщень, загальною площею 53,1 кв.м. та 20,2 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно із частиною першою статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону (частини перша та друга статті 319 ЦК України).

Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (частина перша статті 321 ЦК України).

За змістом ч.ч. 1, 2 ст. 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.

Суд звертає увагу, що в підстави порушення прав позивач покладає саме перешкоди у користуванні об`єктом нерухомого майна, належного на праві власності. При цьому, досліджені в судовому засіданні докази вказують на фактичне зведення стороною позивача об`єкту самочинного будівництва.

Відсутність належного відокремлення між майном з ознакою державної реєстрації як офіційно підтвердженим за речовим правом та іншим, самочинно зведеним, а також відсутність даних про зовнішні характеристики відповідного майна унеможливлюють розгляд заявлених вимог через призму можливого порушення майнових прав власника об`єкта зареєстрованого нерухомого майна. І хоча факт зведення самочинної споруди не може виключати запит на відшкодування збитків, пов`язаних, зокрема, із завданням шкоди майну, що використовувалось для зведення споруд або забезпечувало їх існування, позивачем не надано доказів на підтвердження саме таких обставин.

Отже, оскільки судом не встановлено наявність складу цивільного правопорушення, - наданими доказами не доводиться заподіяння відповідачем шкоди власнику об`єкта нерухомого майна за проявом перешкод у користуванні та розпорядженні або збитків у вигляді пошкодження об`єктів рухомого майна (складових конструкцій), поданий позов з вимогами про зобов`язання до вчинення дій, а також про відшкодування моральної шкоди як пов`язаної із первісною вимогою, не підлягає до задоволення.

Керуючись ст.ст. 258-279 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ :

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Трансорендсервіс», за участю третьої особи - ОСОБА_2 , про зобов`язання до вчинення дій, відшкодування моральної шкоди.

Рішення може бути оскаржене до Житомирського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Суддя: Д.М.Лєдньов