Справа № 278/425/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 листопада 2024 року м. Житомир

Житомирський районний суд Житомирської області у складі головуючого судді Дубовік О. М., за участю секретаря судового засідання Кравчук Д. В., розглянувши за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Обслуговуючий кооператив «Городницьке товариство «Злагода» про визнання недійсним наказу Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області, скасування рішення про державну реєстрацію права власності на земельну ділянку та витребування земельної ділянки, -

ВСТАНОВИВ:

У провадженні суду перебуває вище вказана позовна заява, у якій ОСОБА_1 , з урахуванням уточнених позовних вимог (а.с. 112-122, т. 1), просить:

- визнати недійсним наказ ГУ Держгеокадастру у Житомирській області № 6-3295/14-18-СГ від 21.08.2018 року про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки у власність ОСОБА_2 для ведення особистого селянського господарства, розташованої на території Житомирського району, за межами населених пунктів Глибочицької сільської ради;

- скасувати рішення державного реєстратора Тетерівської сільської ради Житомирського району Житомирської області Бондарчук Н. А. про державну реєстрацію права власності на земельну ділянку та їх обмежень індексний номер 488858157 від 25.09.2019 року з кадастровим номером :05:000:0531;

- визнати недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки ОСОБА_2 для ОСОБА_3 від 05:08.2020 року, номер 1064;

- скасувати рішення приватного нотаріуса Житомирського районного нотаріального округу Житомирської області Силіної Н. В. про державну реєстрацію права власності на земельну ділянку та їх обмежень індексний номер 53459121 від 05.08.2020 року з кадастровим номером :05:000:0531.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач був користувачем земельної ділянки площею 0,05 га (ділянка № НОМЕР_1 ) кооперативу ОК «Злагода» на підставі договору на право тимчасового користування землею (в т. ч. на умовах оренди) відповідно до рішення Левківської сільської ради від 22.04.2001 року.

З метою ідентифікації цієї земельної ділянки (визначення її місцезнаходження на місцевості та у планово картографічному матеріалі Публічної кадастрової карти Державного земельного кадастру) відповідно до нового законодавства, на замовлення позивача виконаний комплекс топографо-геодезичних робіт по визначенню її геодезичних координат, встановлення (відновлення) її меж а натурі (на місцевості), де і встановлено, що земельна ділянка (за № НОМЕР_1 ) повністю поміщається в земельну ділянку розміром 0,6104 га за кадастровим номером :05:000:0531, наданій у власність ОСОБА_2 тобто на 100% перетинається з нею, що підтверджує порушення права ОСОБА_1 на користування, шляхом незаконної передачі її ГУ Держгеокадастром у Житомирській області ОСОБА_2 без вилучення її з користування ОСОБА_1 за його згодою відповідно до статті 149 Земельного кодексу України.

За таких обставин позивач звернувся до суду за захистом своїх прав.

У відзиві на позовну заяву (а.с. 80-81, т. 1) представник відповідача ГУ Держгеокадастру у Житомирської області просить відмовити у задоволенні позовних вимог; вважає, що факти, викладені в позовній заяві, не відповідають фактичним обставинам справи.

Окрім того, зазначає, що позивач пропустив строк у межах якого особа може звернутися до суду, оскільки з матеріалів справи вбачається, що наказ Головного управління був виданий 22.09.2017 року. В свою чергу, як вказує позивач у червні 2018 року він звертався до Головного управління, а 03.10.2018 році позивач звернувся до Левківської сільської ради та отримав довідку, про те, що сільська рада не давала погодження на розробку проектів землеустрою. З чого можна зробити висновок, що позивачу було відомо про відведення земельних ділянок, зокрема спірної.

Тобто саме у жовтні 2018 року позивач дізнався про своє, ніби то порушене право, а тому у відповідності до ст. 256 ЦК України необхідно застосувати строк позовної давності.

Позивачем подано відповідь на відзив на позовну заяву (а.с. 87-89, т. 1).

Представником відповідача ОСОБА_3 адвокатом Пилипчуком І. Д. подано відзив на позовну заяву (а.с. 165-166, т. 1), у якому просить у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити повністю, оскільки позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що не підтверджені належними доказами.

У судовому засідання представник позивача адвокат Товянська І. О. позовні вимоги підтримала та просила задовольнити.

Представник відповідача ГУ Держгеокадастру в Житомирській області Горкуша М. А. позовні вимоги не визнав та просив відмовити у їх задоволенні, оскільки у ГУ Держгеокадастру в Житомирській області були відсутні підстави для відмови у затвердженні документації із землеустрою; відсутні будь-які відомості щодо права користування земельною ділянкою.

Представник відповідача ОСОБА_3 адвокат Пилипчук І. Д. позовні вимоги не визнав та просив відмовити у ї задоволенні, оскільки ОСОБА_2 є належним набувачем земельної ділянки і його довірителька є законним набувачем земельної ділянки, яку купила у ОСОБА_2 . Зазначив, що можливо позивач і користувався земельною ділянкою, але не відомо якою саме, оскільки не розроблялась і не затверджувалась землевпорядна документація. Також документація не розроблялась і кооперативом «Злагода».

Вважає, що ГУ Держгеокадастр в Житомирській області не було порушено норм права, оскільки саме до повноважень останнього у на той момент входило надання земельних ділянок; ні сільська рада на сесії, ні на виконкомі не приймали відповідні рішення. Зазначив, що у квітні місяці 2001 року сесій не було, відтак, рішення і договір є підробленими документами. Позивач не володів правом користування спірною земельною ділянкою у законний спосіб.

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОК «ГТ «Злагода» - Драган І. Д. позовні вимоги підтримав та просив задовольнити.

Інші учасники судового процесу у судове засідання не з`явились; про розгляд справи були повідомлені належним чином, що підтверджується матеріалами справи.

Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_4 показала, що вона займала посаду сільського голови Левківської сільської ради з 1994 року по 2002 рік. Зазначила, що підписи у рішенні від 22.04.2001 року «Про виділення земельних ділянок громадян для ведення городництва» та у договорі на право тимчасового користування землею (в тому числі на умовах оренти) від 22.04.2001 року не її. Пояснила, що зазначені рішення були, і договори такого роду складались, але прізвищ людей вона вже не пам`ятає; городи ці виділялись людям; зазначені договори реєструвались у відповідних книгах. Зазначила, що можливо була сесія і механічно допустили помилку в даті рішення; не було такого, щоб була викрадена печатка; всі рішення сесії сільської ради підшивалися і здавалися до архіву; їй не відомо нічого, щодо того, чому в архіві немає відповідного рішення.

Суд, дослідивши матеріали справи, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини.

Рішенням Левківської сільської ради Житомирського району Житомирської області від 22.04.2001 року виділено громадянину ОСОБА_1 земельну ділянку для ведення городництва в тимчасове користування (в т.ч. на умовах оренди) строком на 25 років, з правом продовження, розміром 0,05 га за № 372 згідно Схеми розподілу земельних ділянок товариства городників № 2 в районі заводу ВАТ «Хімволокно» (а.с. 46, т. 1); громадянину ОСОБА_1 укласти відповідний договір на право тимчасового користування земельною ділянкою (в т.ч. на умовах оренди).

Згідно договору на право тимчасового користування землею (в тому числі на умовах оренди) від 22.04.2001 року (а.с. 44-45, т. 1) Левківська сільська рада передала ОСОБА_1 у тимчасове користування земельну ділянку для ведення городництва в тимчасове користування строком на 25 років, з правом продовження, розміром 0,05 га.

Відповідно до довідки Левківської сільської ради Житомирського району Житомирської області № 603 від 22.04.2001 року, вище зазначений договір зареєстрований в Книзі реєстрації договорів на право тимчасового користування землею (в т.ч. на умовах оренди) Левківською сільською радою 22.04.2001 року № 47 (а.с. 47, т.1).

Наказом ГУ Держгеокадастру в Житомирській області № 6-3295/14-18-СГ від 21.08.2018 року «Про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки у власність» затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства гр. ОСОБА_2 на території Житомирського району, за межами населених пунктів Левківської сільської ради; надано у власність гр. ОСОБА_2 земельну ділянку загальною площею 0,6104 га (кадастровий номер: :05:000:0531) для ведення особистого селянського господарства (01.03) із земель сільськогосподарського призначення державної власності, розташовану на території Житомирського району, за межами населених пунктів Левківської сільської ради (а.с. 22, т. 1).

Левківська сільська рада Житомирського району Житомирської області надала довідку про те, що не надавала погодження на розробку проектів землеустрою, щодо відведення земельних ділянок з метою надання їх у власність, як знаходяться в користуванні громадян для городництва (а.с. 57, т. 1).

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та інших майнових реєстрів (а.с. 123, 124, т. 1), 05.08.2020 року за ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки, серія та номер: 1064, виданий 05.08.2020 року; видавник: приватний нотаріус Житомирського районного нотаріального округу Силіна Н. В., якою зареєстровано право власності на земельну ділянку площею 0,6104 га з кадастровим номером :05:000:0531.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

За частиною першою статті 16 ЦК України, частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів.

Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування усіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язків, відносин і залежностей. Усебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин справи забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення.

За частинами другою та третьою статті 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його права на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів.

Згідно з частиною першою статті 155 ЗК України у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним.

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 просив суд визнати недійсним наказ ГУ Держгеокадастру у Житомирській області № 6-3295/14-18-СГ від 21.08.2018 року про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки у власність ОСОБА_2 для ведення особистого селянського господарства, розташованої на території Житомирського району, за межами населених пунктів Глибочицької сільської ради, оскільки відведення земельної ділянки відповідачу здійснено з порушенням вимог земельного законодавства та без попереднього вилучення земельної ділянки площею 0,05 га з користування позивача.

Відповідно до статті 8 ЗК України 1990 року у тимчасове користування на умовах оренди земля надається громадянам України, підприємствам, установам і організаціям, громадським об`єднанням і релігійним організаціям, спільним підприємствам, міжнародним об`єднанням і організаціям з участю українських та іноземних юридичних осіб і громадян, підприємствам, що повністю належать іноземним інвесторам, а також іноземним державам, міжнародним організаціям, іноземним юридичним особам та фізичним особам без громадянства.

Орендодавцями землі є сільські, селищні, міські, районні Ради народних депутатів і власники землі.

Земля може надаватися в оренду в короткострокове користування - до трьох років (для випасання худоби, сінокосіння, городництва, державних та громадських потреб) і довгострокове - до п`ятдесяти років.

Умови, строки, а також плата за оренду землі визначаються за угодою сторін і обумовлюються в договорі.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 9 ЗК України 1990 року до відання сільських, селищних і міських районного підпорядкування Рад народних депутатів у галузі регулювання земельних відносин на їх території належить передача земельних ділянок у власність, надання їх у користування, в тому числі на умовах оренди, у порядку, встановленому статтями 17 і 19 цього Кодексу.

Сільські, селищні Ради народних депутатів надають земельні ділянки у користування для всіх потреб із земель сіл, селищ, а також за їх межами для будівництва шкіл, лікарень, підприємств торгівлі та інших об`єктів, пов`язаних з обслуговуванням населення (сфера послуг), сільськогосподарського використання, ведення селянського (фермерського) господарства, особистого підсобного господарства, індивідуального житлового, дачного і гаражного будівництва, індивідуального і колективного садівництва, городництва, сінокосіння і випасання худоби, традиційних народних промислів (частина перша статті 19 ЗК України 1990 року).

Право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право (частина перша статті 22 ЗК України 1990 року).

Право власності або право постійного користування землею посвідчується державними актами, які видаються і реєструються сільськими, селищними, міськими, районними Радами народних депутатів (частина перша статті 23 ЗК України 1990 року).

За статтею 24 ЗК України 1990 року право тимчасового користування землею, в тому числі і на умовах оренди, оформляється договором. Форма договору і порядок його реєстрації встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Згідно з пунктами 2, 3 Порядку державної реєстрації договорів оренди землі, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 1998 року № 2073 (в редакції, чинній на час укладення договору оренди землі), державна реєстрація договорів оренди є офіційним визнанням і підтвердженням державою факту виникнення або припинення права оренди земельних ділянок.

Державна реєстрація договорів оренди проводиться виконавчим комітетом сільської, селищної та міської ради, Київською та Севастопольською міськими державними адміністраціями за місцем розташування земельної ділянки.

Судом встановлено, що договір на право тимчасового користування землею (в тому числі на умовах оренди) між Левківською сільською радою Житомирського району та ОСОБА_1 укладений у письмовій формі та зареєстрований у Книзі договорів на право тимчасового користування землею 22.04.2001 року за № 47. У договорі міститься опис меж та план тимчасового землекористування (а.с. 44-45, т. 1).

Вказаний договір ніким не оспорений, у судовому порядку недійсним не визнавався.

За загальними правилами доказування, визначеними статтями 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц; провадження № 14-400цс19).

Такий підхід узгоджується з судовою практикою Європейського суду з прав людини, який у рішенні від 23 серпня 2016 року у справі «Дж. К. та інші проти Швеції» («J. K. AND OTHERS v. SWEDEN») зазначив, що «у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування «поза розумним сумнівом» («beyond reasonable doubt»). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; швидше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням «балансу вірогідностей». Суд повинен вирішити, чи існує вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри».

Згідно із пунктом 1 частини першої статті 103 ЦПК України суд призначає експертизу у справі за сукупності таких умов: для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо; сторонами (стороною) не надані відповідні висновки експертів із цих самих питань або висновки експертів викликають сумніви щодо їх правильності.

Згідно висновку експертів за результатами проведення комісійної судової земельно-технічної експертизи № 615/12-2023 від 25.12.2023 року (а.с. 91-107, т. 2), виходячи із об`єму наданих на дослідження матеріалів провести (здійснити) порівняння просторового розташування земельної ділянки № НОМЕР_1 площею 0,0500 га, яка рішенням від 22.04.2001 року Левківської сільської ради Житомирського району Житомирської області (том 1, а.с. 46) та договором від 22 квітня 2001 року (том 1, а.с. 44-45) надана в оренду ОСОБА_1 строком на 25 років із земельною ділянкою з кадастровим номером :05:000:0531 площею 0,6104 га та встановити наявність або відсутність факту накладання земельних ділянок у відповідності до наданих на дослідження матеріалів не вбачається за можливе у зв`язку із відсутністю в наданих на дослідження матеріалах первинної документації із землеустрою на підставі якої були визначені межі ділянки № НОМЕР_1 площею 0,0500 га.

При цьому виходячи із наданих на дослідження матеріалів:

- кадастрового плану який складений сертифікованим інженером-землевпорядником ОСОБА_5 , станом на 01.11.2021 (том 1, а.с. 50), земельна ділянка із кадастровим номером :05:000:0531 та земельна ділянка ОСОБА_1 площею 500 кв.м перетинаються в площині в результаті чого утворюється пляма накладання у розмірі 499,6 кв.м, яка на рисунку № 12 в дослідницькій частині висновку позначена під № 1;

- схеми розташування городніх ділянок городників № 2 городницького товариства «Злагода» на землях Левківської сільської ради Житомирської району (біля ВАТ «Хімволокно») складеної ОСОБА_6 (том 1, а.с. 40-43) та вільних у доступі картографічних даних, земельна ділянка № НОМЕР_1 розташована в межах земельної ділянки з кадастровим номером :05:000:0531 площею 0,6104 га та відповідно повністю перетинається із нею в площині.

За частиною третьою статті 367 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Відповідно до частин першої-третьої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), які містяться у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу.

Таким чином суд, аналізуючи в сукупності всі досліджені докази по справі та даючи їм належну оцінку, дійшов висновку, про наявність правових підстав для визнання недійсним наказу Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області, яким затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства ОСОБА_2 та скасування рішення про державну реєстрацію права власності на земельну ділянку та їх обмежень, оскільки земельна ділянка, яка перебуває користуванні ОСОБА_1 на підставі договору на право тимчасового користування землею (в тому числі на умовах оренди) від 22.04.2001 року, розташована в межах земельної ділянки з кадастровим номером :05:000:0531, площею 0,6104 га, яка надана у власність ОСОБА_2 , та, відповідно, повністю перетинаються із нею в площині.

Оскільки позовні вимоги щодо визнання недійсним наказу Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області та скасування рішення про державну реєстрацію права власності на земельну ділянку та їх обмежень судом задоволені, а вимоги про визнання недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки та скасування рішення приватного нотаріуса є похідними, відтак наявні підстави для задоволення таких вимоги.

Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку про задоволення позову, з наведених вище мотивів та підстав.

Крім того, суд зауважує наступне. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін та інші проти України» рішення ЄСПЛ від 10 лютого 2010 року )» (Постанови КЦС ВС від 07.10.2020 року у справі № 465/3586/17, від 08.10.2020 у справі № 712/22134/12, від 05.10.2020 у справі № 347/637/18, від 27.10.2020 у справі №243/11349/18).

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення (справа «Проніна проти України», рішення ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року)» (Постанова КЦС ВС від 20.10.2020 у справі №756/536/19, від 15.10.2020 у справі № 759/14004/15-ц, від 15.10.2020 у справі №157/398/15-ц, від 13.10.2020 № 161/4641/17, 20.10.2020 у справі № 213/112/19, від 12.10.2020 у справі № 585/2958/17, від 12.101.2020 у справі №521/7401/15, від 09.10.2020 у справі №161/7515/15-ц).

З приводу застосування строків позовної давності.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Частиною 1 ст. 60 ЦПК України встановлено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог.

Дослідженими матеріалами справи встановлено, що обставини, на які посилається відповідач ГУ Держгеокадастру у Житомирській області, не знайшли свого підтвердження, а відтак, у задоволенні клопотання сторони відповідача про застосування строків позовної давності слід відмовити.

Також, керуючись положеннями ст. 141 ЦПК України, суд вважає за потрібне стягнути з Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь держави по 1323,20 грн судового збору.

Керуючись ст. 2, 10, 12, 13, 76-81, 89, 258, 263-265, 273, 354 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Обслуговуючий кооператив «Городницьке товариство «Злагода» про визнання недійсним наказу Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області, скасування рішення про державну реєстрацію права власності на земельну ділянку та витребування земельної ділянки - задовольнити.

Визнати недійсним наказ Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області № 6-3295/14-18-СГ від 21.08.2018 року про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки у власність ОСОБА_2 для ведення особистого селянського господарства, розташованої на території Житомирського району, за межами населених пунктів Глибочицької сільської ради.

Скасувати рішення державного реєстратора Тетерівської сільської ради Житомирського району Житомирської області Бондарчук Н. А. про державну реєстрацію права власності на земельну ділянку та їх обмежень індексний номер 488858157 від 25.09.2019 року з кадастровим номером :05:000:0531.

Визнати недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки, укладений між ОСОБА_2 для ОСОБА_3 від 05.08.2020 року, номер 1064.

Скасувати рішення приватного нотаріуса Житомирського районного нотаріального округу Житомирської області Силіної Н. В. про державну реєстрацію права власності на земельну ділянку та їх обмежень індексний номер 53459121 від 05.08.2020 року з кадастровим номером :05:000:0531.

Стягнути з Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь держави по 1323,20 грн судового збору.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено в день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено та підписано 22.04.2025 року.

Суддя О. М. Дубовік