РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
23 грудня 2024 року м. Харків
Київський районний суд м. Харкова в складі:
головуючого судді - Муратової С.О.,
за участю секретаря - Драгана О.А.,
Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23.11.2023, розгляд вказаної справи визначено судді Київського районного суду м. Харкова Муратовій С.О. (а.с. 16)
Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 28.11.2023 клопотання КП «ХАРКІВВОДОКАНАЛ» про відстрочення сплати судового збору задоволено; відстрочено КП «Харківводоканал» сплату судового збору до ухвалення судового рішення; прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за вказаною позовною заявою; розгляд справи ухвалено проводити в порядку спрощеного позовного провадження, із повідомленням сторін (а.с. 18-19).
Відповідач зазначає, що окрім позовних вимог про стягнення суми основного боргу, позивачем пред`явлені позовні вимоги про стягнення з відповідача 3% річних на суму боргу у розмірі 469 грн. 87 коп. та інфляційних витрат у сумі 1341 грн. 93 коп., нараховані за період з лютого 2019 року по січень 2022 року. Заборгованість, яка виникла за послуги централізованого водопостачання за період з 01.01.2015 по 31.10.2021 включно та за послуги централізованого водовідведення за період з 01.10.2013 по 31.10.2021 включно, лежить поза межами трирічного строку позовної давності, а до позовних вимог зі стягнення сум основного боргу за ці періоди підлягають застосуванню наслідки спливу строку загальної позовної давності. Оскільки вимога про сплату інфляційних та річних процентів є додатковою до основної вимоги, вважає, що не підлягають задоволенню позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача інфляційних втрат та трьох відсотків річних від простроченої суми за час прострочення виконання грошового зобов`язання по оплаті за послуги з централізованого водопостачання та водовідведення за період, який лежить поза межами трирічної позовної давності, а саме з лютого 2019 року по жовтень 2021 року включно. Таким чином, не підлягають задоволенню позовні вимоги по стягненню з відповідача 3% річних в сумі 167,54 грн. та інфляційних втрат в сумі 449,89 грн., нарахованих позивачем на суму заборгованості за послуги централізованого водовідведення (каналізацію) за період з лютого 2019 року по жовтень 2021 року включно, та позовні вимоги по стягненню 3% річних в сумі 219,28 грн. та інфляційних втрат в сумі 593,71грн., нарахованих позивачем на суму заборгованості за послуги централізованого водопостачання за період з лютого 2019 року по жовтень 2021 року включно. Зустрічні розрахунки відповідача 3% річних та інфляційних витрат по заборгованості за послуги з централізованого водопостачання та водовідведення (каналізацію) по о/р НОМЕР_1 за адресою АДРЕСА_2 з урахуванням загального строку позовної давності та спеціального строку позовної давності додаються до відзиву. Проти позовних вимог про стягнення з відповідача 3% річних на суму боргу та інфляційних витрат, нарахованих на суму боргу, що утворилася за період з 01.11.2021 по 31.01.2022 включно заперечує. За відсутності оформлених договірних відносин на постачання послуг з централізованого водопостачання та водовідведення між позивачем та відповідачем, але у разі існування прострочення виконання грошового зобов`язання зі сплати отриманих житлово-комунальних послуг на боржника покладається відповідальність передбачена ч. 2 ст. 625 ЦК України. Просить застосувати передбачену ст. 258 ЦК України спеціальну позовну давність в один рік до заявлених Позивачем у даному спорі позовних вимог про стягнення інфляційних нарахувань та вимог про стягнення 3% річних. Враховуючи, що позивач звернувся до суду з даним позовом 23.11.2023, позовні вимоги зі стягнення сум інфляційних нарахувань та 3% річних, які пред`явлені позивачем за період з 01.11.2021 по 31.01.2022 включно, лежать за межами спеціального однорічного строку позовної давності та до них підлягають застосуванню наслідки спливу спеціального строку позовної давності. Таким чином, не підлягають задоволенню позовні вимоги по стягненню з відповідача 3% річних в сумі 35,17 грн. та інфляційних втрат 126,36 грн., нарахованих позивачем на суму заборгованості за послуги централізованого водовідведення (каналізацію) за період з листопада 2021 року по січень 2022 року включно, та позовні вимоги по стягненню 3% річних в сумі 47,88 грн. та інфляційних втрат в сумі 171,97 грн., нарахованих позивачем на суму заборгованості за послуги централізованого водопостачання за період з листопада 2021 року по січень 2022 року включно. З огляду на наведені вище обставини та їх правове обґрунтування, у задоволенні позову в частині стягнення з відповідача інфляційних витрат в сумі 1341. 93 грн., а також 3% річних в сумі 469.87 грн. просить відмовити повністю за спливом загального та спеціального строку позовної давності.
Відповідач зазначає також, що проти продовження позивачу строків позовної давності для подання даного позову заперечує. Вважає, що позовна давність позивачем втрачена та не підлягає продовженню, оскільки позивач пропустив строки позовної давності без поважних причин з огляду на наступне. Карантин, як причина для продовження позивачеві строку позовної давності на звернення за судовим захистом до суду, діяла починаючи з дати набрання чинності відповідним Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронаміруеної хвороби (COVID-19)» №540-1X від 30.03.2020 (02.04.2020 офіційне опублікування у газеті «Голос України» №62) до 30.06.2023 включно. Починаючи з 01.07.2023 така причина у позивача відпала та не може бути прийнята до уваги при вирішення питання про поновлення строку позовної давності, оскільки дію карантинина заходів, як причину для продовження позивачеві строку позовної давності, було відмінено. Позивач звернувся з відповідною позовною заявою 23.11.2023, тобто майже через 5 місяців після завершення дії карантину. Відтак, з огляду на обґрунтування причин пропуску звернення до суду, наведене позивачем у позовній заяві, вважає, що причини та підстави для продовження строків позовної давності для позивача відсутні. Подаючи клопотання про продовження строків позовної давності з огляду на карантин, КП «ХАРКІВВОДОКАНАЛ» не зазначив жодних причин, які безпосередньо перешкоджали йому звернутись до суду за судовим захистом та подати дану позовну заяву в межах строків позовної давності, які він просить продовжити, та не надав належних та допустимих доказів на підтвердження цьому. 3 огляду на наведене вище, вимоги позивача, щодо продовження для нього строків позовної давності у даному спорі вважає недоведеними та безпідставними.
23.01.2024 на електрону адресу суду в системі Електронний суд надійшло клопотання представника КП Харківводоканал Карнаушенко Т.М., в якому вона просить продовжити КП Харківводоканал строк для подання відповіді на відзив, оскільки наданих 5 днів об?єктивно не вистачає длч достатнього та повного викладення своєї позиції та надавання відповіді на позовну заяву, який сприятиме об?єктивному повному та всебічному розгляду справи судом (а.с. 51-52).
31.01.2024 на електрону адресу суду в системі Електронний суд надійшла відповідь представника КП Харківводоканал Панасенко І.О. на відзив, в якій просила позовні вимоги КП Харківводоканал до ОСОБА_1 задовольнити в повному обсязі (а.с. 56-64).
На обґрунтування відповіді на відзив зазначає, зокрема, що правовідносини, що склалися між позивачем та відповідачем мають на увазі внесення періодичних щомісячних чергових платежів за послугу. Відтак сума боргу задля застосування строків позовної давності визначається щомісячно, а не щорічно як стверджує позивач у відповіді на відзив. За які періоди (місяці) платежу позивач вважає позовну даність перерваною та з якої дати трирічний строк позовної давності почав, на його думку, свій перебіг заново Позивач не зазначив. Як вбачається з «Розрахунку суми заборгованості по особовому рахунку НОМЕР_1 », наданого позивачем разом з позовом, останній платіж по особовому рахунку відповідача було здійснено за січень 2020 року; за послуги водопостачання в сумі 180,81 грн. та за послуги водовідведення в сумі 131,02 грн. Після цього, оплати відповідачем не здійснювалися. Отже, з урахуванням дати звернення позивача до суду (23.11.2023), а також відсутності будь-яких платежів з боку відповідача в період з лютого 2020 року по дату звернення з позовом, які могли б свідчити про визнання боргу та переривання позовної давності, вважає, що трирічна позовна давність у даному спорі сплила у будь-якому разі. Заборгованість, яка виникла за послуги централізованого водопостачання за період з 01.01.2015 по 31.10.2021 включно та за послуги централізованого водовідведення за період з 01.10.2013 по 31.10.2021 включно, лежить поза межами трирічного строку позовної давності, а до позовних вимог зі стягнення сум основного боргу за ці періоди підлягають застосуванню наслідки спливу строку загальної трирічної позовної давності, про застосування якої вона просила суд своєю заявою від 16.01.2024. Стосовно заперечень позивача щодо стягнення інфляційних втрат та 3% річних у відзиві на позов вона надала свої заперечення та правове обґрунтування проти стягнення з неї на користь позивача інфляційних втрат та трьох відсотків річних від простроченої суми за час прострочення виконання грошового зобов`язання по оплаті за послуги з централізованого водопостачання та водовідведення за період, який лежить поза межами трирічної позовної давності, а саме з лютого 2019 року по жовтень 2021 року включно, посилаючись на те що, вимога про сплату інфляційних та річних процентів є додатковою до основної вимоги. Вважає, що доводи, викладені позивачем у відповіді на відзив, його аргументів проти стягнення з неї інфляційних втрат та трьох відсотків річних від простроченої суми за час прострочення виконання грошового зобов`язання по оплаті за послуги з централізованого водопостачання та водовідведення за період, який лежить поза межами трирічної позовної давності не спростовують. Враховуючи наведене вище, просить застосувати загальний строк позовної давності до вимог позивача про стягнення з неї 3% річних та інфляційних втрат, та відмовити у позовних вимогах щодо стягненню з відповідача 3% річних в сумі 167,54 грн. та інфляційних втрат в сумі 449,89 грн., нарахованих позивачем на суму заборгованості за послуги централізованого водовідведення (каналізацію) за період з лютого 2019 року по жовтень 2021 року включно, та позовних вимогах по стягненню 3% річних в сумі 219,28 грн. та інфляційних втрат в сумі 593,71грн., нарахованих позивачем на суму заборгованості за послуги централізованого водопостачання за період з лютого 2019 року по жовтень 2021 року включно. Просить у задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача інфляційних витрат та 3 відсотків річних на суму заборгованості за послуги з централізованого водовідведення та централізованого водопостачання за період дії карантину (з березня 2020 року по 30.06.2023) відмовити, в силу дії мораторію, встановленого п. 4 ч. 3 «Прикінцевих положень» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» від 17.03.2020 №530-IX.
Представник позивача у судове засідання не з`явився, про час, день та місце слухання справи повідомлявся у встановленому законом порядку, 14.10.2024 на електрону адресу суду в системі «Електронний суд» надійшла заява представника КП «Харківводоканал» Карнаушенко Т.М. про розгляд справи без участі, в якій просить розглянути справу без участі представника КП «Харківводоканал» та ухвалити рішення по справ. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі (а.с. 118-119).
Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилася, про дату, час і місце судового засідання повідомлялася у встановленому законом порядку належним чином, причини неявки суду не повідомила.
Суд, дослідивши надані сторонами докази, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав.
Згідно ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.
Даний принцип полягає у змагальній формі ініціативи та активності осіб, які беруть участь у справі.
Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин даної справи. Стороні зобов`язані визначити коло фактів, на які вони можуть посилатися як на підставу своїх вимог і заперечень, і довести обставини, якими вони обґрунтовують ці вимоги й заперечення, як того вимагають положення ст. 81 ЦПК України, за якими доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до ст. ст. 13, 43, 81 ЦПК України, суд розглядає справу в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, особа яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд, зобов`язана надати усі наявні у неї докази та довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких виникає спір.
Вимоги ч. 1 ст. 4 ЦПК України передбачають, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим ЦПК України випадках (ч.1 ст. 13 ЦПК України).
Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання (ч.1 ст. 15 ЦК України).
Згідно з ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Згідно ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані (у письмовій або електронній формі, речовими об`єктами, висновками експертів, показаннями свідків), на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Вимогами ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України в цивільному судочинстві діє принцип диспозитивності, згідно якого кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом
Відповідно до Інформаційної довідки з Реєстру територіальної громади міста Харкова від 28.11.2023, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 17).
З матеріалів справи вбачається, що у КП «Харківводоканал» відкрито особовий рахунок № НОМЕР_1 за адресою: АДРЕСА_2 , що свідчить про надання позивачем відповідачу послуг з централізованого водопостачання і водовідведення за вказаною адресою.
Відносини, що виникають у процесі надання та споживання житлово-комунальних послуг регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги».
За змістом статті 1 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг. Індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги.
Предметом регулювання цього Закону є відносини, що виникають у процесі надання споживачам послуг з управління багатоквартирним будинком, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення та поводження з побутовими відходами, а також відносини, що виникають у процесі надання послуг з постачання та розподілу електричної енергії і природного газу споживачам у житлових, садибних, садових, дачних будинках (стаття 2 Закону).
Відповідно до статті 6 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» учасниками правовідносин у сфері надання житлово-комунальних послуг є: споживачі(індивідуальні та колективні); управитель; виконавці комунальних послуг. Виконавцями комунальних послуг є: послуг з постачання та розподілу природного газу-постачальник, який на підставі ліцензії провадить діяльність із постачання природного газу, та оператор газорозподільної системи, до якої приєднані об`єкти газоспоживання споживача; послуг з постачання та розподілу електричної енергії- енергопостачальник або інший суб`єкт, визначений законом; послуг з постачання теплової енергії -теплопостачальна організація; послуг з постачання гарячої води -суб`єкт господарювання, який є власником (або володіє і користується на інших законних підставах) теплової, тепловикористальної або теплогенеруючої установки, за допомогою якої виробляє гарячу воду, якщо споживачами не визначено іншого постачальника гарячої води; послуг з централізованого водопостачання-суб`єкт господарювання, що провадить господарську діяльність з централізованого водопостачання; послуг з централізованого водовідведення-суб`єкт господарювання, що провадить господарську діяльність з централізованого водовідведення; послуг з поводження з побутовими відходами - суб`єкт господарювання, визначений виконавцем послуг з вивезення побутових відходів у встановленому законодавством порядку.
Відповідно до статей 67, 162 ЖК України, плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, електричну і теплову енергію тощо) визначається за затвердженими у встановленому порядку тарифами.
Відповідно до статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.
Згідно ст. 16 Закону України «Про житлово - комунальні послуги» - послуга по централізованому водопостачанню надається своєчасно, безперервно, належної якості та підлягає оплаті.
У відповідності зі ст. ст. 67, 68 ЖК України, оплата за комунальні послуги стягується крім квартирної плати по затвердженим у встановленому законом порядку тарифам і повинна вчасно вноситися споживачем - наймачем і членами його родини, які на підставі ч.1ст. 64 ЖК України, користуються нарівні з наймачем всіма правами й несуть разом з ними солідарну майнову відповідальність по зобов`язаннях, що випливає з договору житлового наймання.
Разом з тим, відповідно до загальних умов виконання зобов`язання, установлених статтею 526 ЦК України, зобов`язання повинно виконуватись належним чином згідно з умовами договору та вимогами цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Недотримання таких вимог призводить до порушення зобов`язань.
Згідно із ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
За змістом ч. 1 ст. 901, ч. 1 ст. 903 ЦК України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.
Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, строки та в порядку, що встановлені договором.
Зобов`язання боржника сплатити певну грошову суму на користь кредитора відповідно до цивільно-правового договору або з інших підстав, визначених законом, є грошовим зобов`язанням.
Отже, правовідношення, в якому замовник зобов`язаний оплатити надану послугу в грошах, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати, тобто в якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору, є грошовим зобов`язанням.
З огляду на викладене слід дійти висновку про те, що правовідносини, які склалися між сторонами, є грошовим зобов`язанням, у якому, серед інших прав та обов`язків сторін, на боржників покладено певний цивільно-правовий обов`язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому відповідає право вимоги кредитора (частина 1статті 509 ЦК України) - вимагати сплати грошей за надані послуги.
За положеннями ст.ст. 319, 322 ЦК України власність зобов`язує. Власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до вимог статей67і68 Житлового кодексу України наймач зобов`язаний своєчасно щомісячно вносити квартирну плату й плату за комунальні послуги за затвердженими в установленому порядку тарифами.
Відповідно до ст. 5 Законом України «Про житлово-комунальні послуги» споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. За бажанням споживача оплата житлово-комунальних послуг може здійснюватися шляхом внесення авансових платежів згідно з умовами договору про надання відповідних житлово-комунальних послуг. Дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг.
Структура плати виконавцю комунальної послуги визначається згідно з договором про надання відповідної комунальної послуги, укладеним за вимогами цього Закону. Споживач щомісяця вносить однією сумою плату виконавцю комунальної послуги, у тому числі якщо вона складається з окремих складових, передбачених відповідним договором, укладеним відповідно до цього Закону. При цьому виконавці комунальних послуг забезпечують деталізацію інформації щодо складових плати у рахунках споживачів (стаття 9 Закону України « Про житлово-комунальні послуги).
Частиною 1 статті 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Статтею 15 ЦК України визначено право кожної особи та захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Отже, об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес і саме воно є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. Такі способи захисту передбачені статтею 16 ЦК України.
Відповідно ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення, що визначено частина 2статті 77 ЦПК України.
Згідно частини 1статті 81ЦПКУкраїни кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.
Частиною 1статті 82 ЦПК України встановлено, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.
Як вбачається з положень ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Судом встановлено та не заперечувалося відповідачем, що ОСОБА_1 зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_2 .
Відповідач є споживачем послуг з централізованого водопостачання та з централізованого водовідведення, що підтверджується відкриттям абонентського особового рахунку № НОМЕР_1 . У встановленому законом порядку відповідач не відмовлявся від послуг з централізованого водопостачання та з централізованого водовідведення. Доказів ненадання послуг або надання послуг неналежної якості, що б давало підстави для звільнення від їх оплати, відповідачем не надано. Отже, останній має обов`язок оплати позивачу вартість отриманих послуг.
Згідно ч. 1 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.
Заборгованість за надані послуги рахується за особовим рахунком і списання, переведення, розподіл з цього внутрішньогосподарського документа будь-яких сум є правом кредитора і ніхто не може втручатися в порядок ведення внутрішньогосподарського обліку господарських операцій підприємства.
Особовий рахунок є номерним, що дозволяє ідентифікувати його відповідно до конкретного житлового приміщення та являє сукупність даних про житлове приміщення. Особовий рахунок оформлюється на житлове приміщення, а не на особу. Виходячи з цього, відкриття особового рахунку відбувається шляхом переоформлення вже відкритого номерного особового рахунку на іншого квартиронаймача або власника.
У відповідності до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми.
Правовідношення, в якому замовник зобов`язаний оплатити надану послугу в грошах, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати, тобто в якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору, є грошовим зобов`язанням.
В даному випадку правовідносини, які склалися між сторонами є грошовим зобов`язанням і на ці правовідносини поширюється дія ч. 2 ст. 625 ЦК України, як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання.
Закріплена в п. 10 ч.3ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» правова норма щодо відповідальності боржника за несвоєчасне здійснення оплати житлово-комунальних послуг у вигляді пені не виключає застосування правових норм, установлених у ч.2ст. 625 ЦК України. Інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов`язання, вираженого в національній валюті та трьох відсотків річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів у наслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, тому ці кошти нараховуються незалежно від сплати ним неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобов`язання.
За відсутності оформлених договірних відносин, але у разі існування прострочення виконання грошового зобов`язання зі сплати отриманих житлово-комунальних послуг покладається на боржника відповідальність передбачена ч. 2 ст. 625 ЦК України.
У зв`язку із простроченням відповідачем сплати комунальних послуг, позивачем нараховано 1341,93 гривень - індексу інфляції за час прострочення та 469,87 гривень - 3% річних від простроченої суми.
Враховуючи, що нарахування інфляційних втрат на суму боргу не є штрафними санкціями та в даному випадку не застосовується положення ст. 258 ЦК України, суд приходить до висновку, що суми нарахувань проведено в межах позовної давності та підлягають задоволенню у повному обсязі, оскільки вони нараховані на виниклу заборгованість.
Відповідачем подано заяву про застосування позовної давності до заявлених вимог.
Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).
Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.
Зокрема, ч. 2 ст. 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).
За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).
За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина 5 статті 261 ЦК України).
Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у статтях 252-255 ЦК України.
У постановах Верховного Суду України від 19.03.2014 у справі № 6-14цс14, від 29.10.2014 № 6-169цс14, від 30.09.2015 у справі № 6-154цс15 зроблено висновок про те, що за договором, що визначає щомісячні платежі перебіг позовної давності (стаття 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а також початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.
Згідно з ч. 4 ст. 267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.
Суд зазначає, що позовна давність не є інститутом процесуального права та не може бути відновлена (поновлена) в разі її спливу, але за приписом ч. 5 ст. 267 ЦК України позивач має право отримати судовий захист у разі визнання судом поважними причин пропуску позовної давності. При цьому саме на позивача покладено обов`язок доказування тієї обставини, що строк звернення до суду було пропущено з поважних причин (п.п.6.43, 6.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 21.08.2019 по справі №911/3681/17).
Як зазначив Європейський Суд з прав людини у своїх рішеннях від 20.09.2011 у справі ВАТ "Нафтова компанія "Юкос" проти Росії", та від 22.10.1996 у справі "Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства" позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Термін позовної давності, що є звичайним явищем у національних законодавствах держав - учасників Конвенції, виконує кілька завдань, в тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу.
Суд зазначає, що правила про позовну давність мають застосовуватись лише тоді, коли буде доведено існування самого суб`єктивного права. У випадку відсутності такого права або коли воно ніким не порушено, в позові має бути відмовлено не з причин пропуску строку позовної давності, а в зв`язку з необґрунтованістю самої вимоги.
Як свідчать матеріали справи, датою звернення КП «Харківводоканал» із даною заявою є 23.11.2023, а період нарахуванням останнім заборгованості становить з 01.10.2013 по 31.01.2022.
Постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (із змінами і доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів України) установлено з 12.03.2020 на всій території України карантин. Строк карантину неодноразово продовжувався.
Запроваджено обмежувальні заходи щодо протидії поширенню коронавірусу COVID-19, які безпосередньо впливають на виконання державою своєї соціальної, економічної, правозахисної функцій, введено певні обмеження прав та свобод людини і громадянина.
Законом України № 530-ІХ від 17.03.2020 «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» введення карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, віднесено до форс-мажорних обставин (частина друга статті 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати»).
Законом України від 30.03.2020 № 540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено, зокрема, пунктом 12 натупного змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину».
У пункті 12 розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України у редакції Закону України від 30.03.2020 № 540-IX перелічені всі статті цього Кодексу, які визначають строки позовної давності. І всі ці строки продовжено для всіх суб`єктів цивільних правовідносин на строк дії карантину у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19).
Інститут позовної давності має на меті, зокрема, гарантувати правову визначеність, забезпечення захисту порушених прав, притягнення до відповідальності. Також він стимулює уповноважену особу до активних дій щодо реалізації належного їй права під загрозою його втрати, запобігає несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу.
Рівність і недискримінація є одними із основних принципів реалізації прав людини.
Виходячи із взаємозв`язку норм права, які були прийняті органом законодавчої влади в Україні під час дії карантину, введеного Урядом України у зв`язку із поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19), цілей, з метою яких ці норми впроваджені, а також з метою недопущення безпідставного звуження прав учасників цивільних правовідносин, колегія суддів дійшла висновку, що пункт 12 Перехідних і прикінцевих положень ЦК України щодо продовження під час карантину строків загальної і спеціальної позовної давності, передбачених статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, підлягає застосуванню і у тому випадку, коли тривалість строку позовної давності, визначена законом, була збільшена за домовленістю сторін на підставі статті 259 ЦК України.
Даний висновок узгоджується з правовою позицією викладеною у постанові Верховного Суду від 07.09.2022 у справі №679/1136/21.
Крім того, пунктом 19 «Прикінцевих та перехідних положень» ЦК України, передбачено, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії.
24.02.2022 строком на 30 діб в Україні було введено воєнний стан відповідно до Указу Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України» «Про введення воєнного стану в Україні».
В подальшому, відповідно до Указів Президента України від 24.022022 №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» та від 24.02.2022 №65/2022 «Про загальну мобілізацію» неодноразово були внесені зміни щодо продовження строку дії воєнного стану в Україні та проведення мобілізації.
На даний час строк дії воєнного стану в України продовжено відповідно до Закону № 3684-IX від 08.05.2024 "Про затвердження Указу Президента України № 271/2024 від 06.05.2024 "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні" з 05 години 30 хвилин 14.05.2024 строком на 90 діб.
Таким чином, з огляду на приписи статей 256, 257 ЦК України, на встановлений Кабінетом Міністрів України карантин з 12.03.2020, на набрання чинності Законом України від 30.03.2020 №540-IX щодо продовження строків позовної давності на час дії карантину 02.04.2020, пункти 12, 19 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, а також на встановлені судом обставини, а саме, дату звернення КП «Харківводоканал» із даною заявою 23.11.2023 та період нарахування останнім заборгованості, що становить з 01.10.2013 по 31.01.2022, трирічний строк позовної давності щодо вимог у даній справі за період з квітня 2017 року по 31.01.2022, в силу п. 12 Розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України на момент подання позову (23.11.2023) не спливла та продовжувалася на строк дії карантину, а у подальшому продовжується на період дії в Україні воєнного стану.
Разом з цим, в межах розгляду даної справи позивач не довів, а суд не встановив обставин, що вказували б на поважність причин пропуску позовної давності, що дає суду підстави для відмовити у задоволені позовних вимог в частині стягнення з відповідача заборгованості за надані послуги з централізованого водопостачання та з централізованого водовідведення за період з 01.10.2013 по 31.03.2017 включно, що є підставою для відмови у задоволені позову в цій частині.
При обчислені строку позовної давності судом були враховані положення статті 9 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", відповідно до яких, плата за-комунальні послуги нараховується щомісячно, а отже перебіг позовної давності починається після не сплати (часткової оплати) чергового платежу. Також судом враховано вимоги п. 18 ч. 1 «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 №630, які були чинні на день звернення позивача до суду з позовною заявою, відповідно до яких зазначено, що розрахунковим період для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим.
Враховуючи те, що нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3% річних не є штрафними санкціями та в даному випадку не застосовується положення ст.258 ЦК України, суд приходить до висновку, що суми зазначених нарахувань проведено в межах позовної давності та підлягають задоволенню у повному обсязі, оскільки вони нараховані на виниклу заборгованість за період з 01.02.2019 по 31.01.2022.
З огляду на зазначене, суд розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих сторонами доказів, приходить до висновку про задоволення позовних вимог частково, а саме стягнення з відповідача на користь позивача: заборгованість за надані послуги з централізованого водопостачання за період з 01.04.2017 по 31.01.2022 у розмірі 9305,37 гривень; заборгованість за надані послуги з централізованого водовідведення за період з 01.04.2017 по 31.01.2022 у розмірі 6953,42 гривень; інфляційні витрати 1341,93 гривень; 3% річних від простроченої суми 469,87 гривень.
Згідно із ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 28.11.2023 відстрочено Комунальному підприємству «Харківводоканал» сплату судового збору до ухвалення судового рішення.
Суд розподіляє судові витрати відповідно до положень статті 141 КПК України, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.
Оскільки, розмір заявлених позовних вимог КП «Харківодоканал» задовольняються судом частково, з відповідача підлягають стягненню на користь держави судові витрати у розмірі 2144,25 гривень, а з позивача належить стягнути на користь держави судовий збір у розмірі 539,75 гривень.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 12, 13, 76-81, 141, 263-265, 268 ЦПК України, ст.ст. 4, 5, 625 ЦК України, ст.ст. 64, 67, 68 ЖК України, суд, -
Позовні вимоги Комунального підприємства «Харківводоканал» - задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) на користь держави судовий збір в розмірі 2144 гривні 25 коп. 2144 (дві тисячі сто сорок чотири) грн. 25 коп.
В іншій частині в задоволенні позовної заяви відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом тридцяти днів, з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене).

Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Учасники справи можуть отримати інформацію щодо справи на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб-адресою: https://court.gov.ua.

Позивач: Комунальне підприємство «ХАРКІВВОДОКАНАЛ» (, адреса: 61013, м. Харків, вул. Шевченка, буд. 2).

Відповідач: ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса: АДРЕСА_1 ).

Суддя С.О. Муратова