Справа № 202/5131/24
Провадження № 2/202/3512/2024
ІНДУСТРІАЛЬНИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ДНІПРОПЕТРОВСЬКА
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 грудня 2024 року місто Дніпро

Індустріальний районний суд міста Дніпропетровська в складі головуючого судді Марченко Н.Ю., за участю секретаря судового засідання Шульги А.О., представника позивача Павелка С.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «ПриватБанк», треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Індустріальний відділ виконавчої служби у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Мазур Яна Володимирівна, про зняття арешту з майна, -

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2024 року позивач звернувся до суду з позовом про зняття арешту з майна.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер його батько ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Після смерті ОСОБА_1 він як спадкоємець звернувся до приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Мазур Я.В. із заявою про прийняття спадщини.

На підставі його заяви нотаріусом була заведена спадкова справа № 69/2023.

Під час розгляду його заяви про видачу свідоцтва про право на спадщину нотаріусом у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно було виявлено обтяження, зареєстроване 30 червня 2011 року Дніпропетровською філією державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України, а саме арешт, що накладений на майно спадкодавця на підставі постанови державного виконавця Індустріального ВДВС Дніпропетровського МУЮ Міняйла С.О. № 8/ 105 від 25 червня 2011 року.

Згідно з листом Індустріального відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) у період з 17 червня 2011 року по 14 грудня 2011 року на примусовому виконанні у відділі перебувало виконавче провадження № 27297723 з примусового виконання виконавчого листа № 2-5081, виданого 17 лютого 2011 року Індустріальним районним судом міста Дніпропетровська, про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» суми боргу у розмірі 50071,76 грн.

В цьому виконавчому провадженні державним виконавцем був накладений арешт на все майно боржника, у тому числі на нерухоме майно, про що до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно внесені відомості (запис про обтяження № 11340203 від 30 червня 2011 року).

14 грудня 2011 року виконавче провадження було завершено на підставі п. 5 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» та виконавчий документ повернуто стягувачу.

У зв`язку з закінченням строків зберігання виконавче провадження № 27297723 знищено.

Позивач зазначає, що вищевказане обтяження майна перешкоджає йому отримати свідоцтво про право на спадщину після смерті батька.

За цих підстав позивач просить усунути йому перешкоди у користуванні майном шляхом скасування арешту, зареєстрованого 30 червня 2011 року Дніпропетровською філією державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України, реєстраційний номер обтяження 11340203, що накладений все майно ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) постановою державного виконавця Індустріального відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції Міняйла С.О. про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження № 8/1054 від 25.06.2011.

Ухвалою Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 24 квітня 2024 року у справі було відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче засідання.

Ухвалою Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 19 вересня 2024 року за клопотанням позивача витребувано у приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Мазур Яни Володимирівни копію спадкової справи за № 69/2023, яка заведена після смерті ОСОБА_2 .

Під час підготовчого провадження представником відповідача АТ КБ «ПриватБанк» Провоторовим Ю.В. був поданий відзив на позов, в якому відповідач позов не визнав, посилаючись на те, що банк є неналежним відповідачем у справі та позивачем обрано неналежний спосіб захисту.

На думку представника відповідача, позивач не може пред`являти позов про зняття арешту з майна, оскільки законом передбачений інший порядок судового захисту, а саме оскарження боржником рішення, дій чи бездіяльності державного виконавця або приватного виконавця в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України. Тому провадження у справі підлягає закриттю на підставі пункту 1 частини першої статті 255 ЦПК України.

Представником відповідача була подана заява про закриття провадження у справі.

Протокольною ухвалою від 19.09.2024 у задоволенні заяви про закриття провадження у справі відмовлено.

Ухвалою Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 19 вересня 2024 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

У судовому засіданні представник позивача адвокат Павелко С.М. позов підтримав.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про розгляд справи був повідомлений.

Треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, Індустріальний відділ виконавчої служби у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) та приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Мазур Яна Володимирівна в судове засідання також не з`явилися, заперечень проти позову не надали.

Суд, з`ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню за наступних підстав:

Судом установлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 від 20.10.2023 року.

21 листопада 2023 року позивач звернувся до приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Мазур Я.В. з заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_2 .

На підставі цієї заяви нотаріусом була заведена спадкова справа № 69/2023.

З матеріалів спадкової справи вбачається, що за життя ОСОБА_2 належало нерухоме майно квартира АДРЕСА_1 .

29 квітня 2024 року ОСОБА_1 звернувся до нотаріуса з заявою про видачу йому свідоцтва про право на спадщину.

Постановою приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Мазур Я.В. від 26 квітня 2024 року відмовлено у видачі позивачу свідоцтва про право на спадщину з підстав виявленого обтяження майна спадкодавця.

Згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна 30.06.2011 у Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна за № 11340203 реєстратором Дніпропетровська філія державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України було зареєстровано обтяження - реєстраційний номер 11340203, а саме арешт, накладений постановою державного виконавця Індустріального відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції Міняйла С.О. про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження № 8/1054 від 25.06.2011.

Згідно з листом Індустріального відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) в період з 17 червня 2011 року по 14 грудня 2011 року на примусовому виконанні у відділі перебувало виконавче провадження № 27297723 з примусового виконання виконавчого листа № 2-5081, виданого 17 лютого 2011 року Індустріальним районним судом міста Дніпропетровська, про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ «КБ «ПриватБанк» суми боргу у розмірі 50071,76 грн. В межах цього виконавчого провадження державним виконавцем був накладений арешт на все майно боржника, у тому числі на нерухоме майно, про що до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно внесені відповідні відомості. 14 грудня 2011 року виконавче провадження завершено на підставі п. 5 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження». Виконавче провадження № 27297723 знищено за закінченням терміну зберігання.

Частиною статті 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно з частиною 1 статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною 2 цієї статті передбачено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є припинення дії, яка порушує право. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

За приписами ст. ст. 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців); до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до частини 5 статті 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Згідно з частиною 1 статті 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Статтею 41 Конституції України та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Аналогічні положення містяться й у статтях 317 та 321 ЦК України.

Відповідно до статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що спадкоємець, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, є її власником з часу її відкриття, а документом для підтвердження права власності на спадкове майно є свідоцтво на спадщину, отримане в установленому законодавством порядку.

Відсутність реєстрації права власності відповідно до Закону України "Про реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" не зумовлює позбавлення особи прав користування та володіння належним їй на праві власності майном.

У спадкоємця, який в установленому законом порядку прийняв спадщину, права володіння та користування спадковим майном виникають з часу відкриття спадщини, тому такий спадкоємець може захищати свої порушені права володіння та користування спадковим майном відповідно до глави 29 ЦК України.

Крім того, статтею 1281 ЦК України передбачено, що спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги, та/або якщо вони спадкують майно, обтяжене правами третіх осіб.

Кредиторові спадкодавця належить пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, не пізніше шести місяців з дня одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину на все або частину спадкового майна незалежно від настання строку вимоги.

Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, протягом шести місяців з дня, коли він дізнався про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину.

Кредитор спадкодавця, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги.

Відповідно до статті 1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині.

Вимоги кредитора спадкоємці зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено.

У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора звертає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі.

Зобов`язання за кредитними договорами входять до складу спадщини.

У разі смерті фізичної особи-боржника за зобов`язанням у правовідносинах, що допускають правонаступництво в порядку спадкування, обов`язки померлої особи (боржника) за загальним правилом переходять до іншої особи - її спадкоємця, який несе відповідальність у межах вартості майна, одержаного в спадщину, тобто відбувається передбачена законом заміна боржника в зобов`язанні.

Таким чином, правовідносини, що виникли між банком і боржником після смерті останнього трансформуються в зобов`язальні правовідносини між кредитодавцем і спадкоємцями. Строки пред`явлення кредитодавцем вимог до спадкоємців позичальника, а також порядок задоволення цих вимог регламентуються статтями 1281 і 1282 ЦК України.

Статтею 22 Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 був установлений строк для пред`явлення виконавчого документа до виконання протягом одного року, якщо інше не передбачено законом.

05 жовтня 2016 року набрав чинності Закон України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року, згідно з пунктом 5 Розділу XIII «Прикінцеві та перехідні положення» якого виконавчі документи, видані до набрання чинності цим Законом, пред`являються до виконання у строки, встановлені цим Законом.

Згідно з частиною 1 статті 12 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців.

Відповідно до частин четвертої - шостої статті 12 вказаного Закону строки пред`явлення виконавчого документа до виконання перериваються у разі: 1) пред`явлення виконавчого документа до виконання; 2) надання судом, який розглядав справу як суд першої інстанції, відстрочки або розстрочки виконання рішення.

У разі повернення виконавчого документа стягувачу у зв`язку з неможливістю в повному обсязі або частково виконати рішення строк пред`явлення такого документа до виконання після переривання встановлюється з дня його повернення, а в разі повернення виконавчого документа у зв`язку із встановленою законом забороною щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, а також проведення інших виконавчих дій стосовно боржника - з дня закінчення строку дії відповідної заборони.

Стягувач, який пропустив строк пред`явлення виконавчого документа до виконання, має право звернутися із заявою про поновлення такого строку до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції.

Аналогічне положення міститься й у частині 1 статті 433 ЦПК України, відповідно до якої в разі пропуску строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання з причин, визнаних судом поважними, пропущений строк може бути поновлений.

Суд ураховує, що в червні 2011 року державним виконавцем був накладений арешт на майно ОСОБА_2 як боржника у виконавчому провадженні № 27297723.

В подальшому в грудні 2011 року державним виконавцем виконавчий лист був повернутий стягувачу АТ КБ «ПриватБанк».

Відповідачем не надано доказів наявності відкритих виконавчих проваджень на час смерті боржника ОСОБА_2 .

З матеріалів справи вбачається, що після смерті ОСОБА_2 на підставі заяви позивача ОСОБА_1 про прийняття спадщини приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу була заведена спадкова справа № 69/2023, копія якої безпосередньо досліджена в судовому засіданні.

Спадкова справа не містить заяв кредитора спадкодавця про погашення боргу.

Відповідачем не надано доказів пред`явлення вимог про погашення боргу до спадкоємців ОСОБА_2 . Як і не надано доказів існування боргу спадкодавця на час розгляду справи.

На теперішній час строк пред`явлення виконавчого документа до виконання сплив.

Відтак суд вважає, що накладеним арештом порушуються права ОСОБА_1 на оформлення спадщини та вільне володіння своїм майном.

Твердження представника відповідача про те, що банк є неналежним відповідачем у справі та позивачем обрано неналежний спосіб захисту, суд вважає безпідставними, оскільки в судовому засіданні встановлено, що позивач є спадкоємцем боржника, на майно якого у виконавчому провадженні був накладений арешт саме в інтересах АТ КБ «ПриватБанк».

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08 листопада 2019 року у справі № 643/3614/17 (провадження № 14-479цс19) дійшла висновку про те, що вимоги про звільнення майна з-під арешту, що ґрунтуються на праві власності на нього, виступають способом захисту зазначеного права (різновидом негаторного позову) і виникають з цивільних правовідносин.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 листопада 2019 року у справі № 905/386/18 (провадження № 12-85гс19) зазначено, що відповідачем у справах за позовами про звільнення з-під арешту майна є боржник або особа, в інтересах якої накладено арешт на майно у виконавчих провадженнях, оскільки задоволення такого позову може безпосередньо вплинути на права та законні інтереси сторін спірних відносин щодо такого майна. При цьому орган державної виконавчої служби у відповідних випадках може залучатися судом до участі у справах як третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору.

Отже позивач правомірно звернувся до суду з позовом про зняття арешту зі спадкового майна до АТ КБ «ПриватБанк».

Згідно з частиною 5 статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» арешт може бути знятий за рішенням суду.

Враховуючи вищенаведене, суд вважає можливим задовольнити позов ОСОБА_1 та зняти арешт з нерухомого майна, який накладений на майно ОСОБА_2 постановою державного виконавця Індустріального відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції Міняйла С.О. про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження № 8/1054 від 25.06.2011, зареєстрований у Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна 30.06.2011 16:54:45 за № 11340203 реєстратором Дніпропетровська філія державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України, реєстраційний номер обтяження 11340203.

Керуючись ст. ст. 258-259, 263-265 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Позов задовольнити.

Зняти арешт нерухомого майна, який накладений на майно ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (РНОКПП НОМЕР_1 ) постановою державного виконавця Індустріального відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції Міняйла С.О. про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження № 8/1054 від 25.06.2011, зареєстрований у Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна 30.06.2011 16:54:45 за № 11340203 реєстратором Дніпропетровська філія державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України, реєстраційний номер обтяження 11340203.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Наталія Марченко