ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 січня 2024 року м.Суми

Справа №592/5586/22

Номер провадження 22-ц/816/50/24

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого - Криворотенка В. І. (суддя-доповідач),

суддів - Філонової Ю. О. , Собини О. І.

за участю секретаря судового засідання - Назарової О.М.,

сторони:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження апеляційні скарги представника ОСОБА_2 адвоката Рижова Сергія Євгеновича та представника ОСОБА_1 адвоката Молібог Юлії Миколаївни

на рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 10 серпня 2023 року, у складі судді Костенка В.Г., ухвалене у м.Суми, повний текст якого складено 16 серпня 2023 року,

в с т а н о в и в:

23 серпня 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення витрат на поліпшення квартири в розмірі 677000 грн. та 21270 грн судових витрат.

Свої вимоги мотивував тим, що з 03.09.2021 по 20.06.2022 він перебував з відповідачкою у зареєстрованому шлюбі. Познайомилися восени 2019 року та стали підтримувати особисті стосунки. У березні 2021 року остання повідомила, що має у власності квартиру за адресою АДРЕСА_1 , загальною площею 50,4 кв.м. Квартира була без ремонту. За домовленістю з відповідачкою, він витратив кошти на придбання матеріалів для ремонту квартири, оплатив його та придбав вбудовані меблі, а відповідач мала зареєструвати його у квартирі й зареєструвати за ним право власності на частину квартири. Відповідачка своїх обов`язків не виконала. Загальна сума витрат становила 26000 доларів США, яку позивачу дав його батько. Сторони деякий час прожили сім`єю у зазначеній квартирі але невдовзі шлюб розірвали. Згідно висновку експерта вартість поліпшення квартири становить 677000 грн, тому вважає, що відповідачка має сплатити йому зазначену суму поліпшення квартири. Таку позицію позивач мотивував рядом положень ЦК України. Так вважав, що на спірні правовідносини розповсюджуються положення щодо невиконання умов договору та зобов`язання (ст.ст. 6, 627, 526 ЦК України), а у нього є право на отримання компенсації поліпшень згідно зі ст. 390 ЦК України.

Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 10 серпня 2023 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Відмовлено ОСОБА_2 у відшкодуванні судових витрат на правничу допомогу з ОСОБА_1 .

Скасовано заходи забезпечення позову, застосовані ухвалою Ковпаківського районного суду м.Суми від 24.08.2022, справа № 592/5586/22, провадження № 2-з/592/62/22.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_2 адвокат Рижов С.Є., посилаючись на порушення судом норм процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить рішення суду скасувати в частині відмови ОСОБА_2 у відшкодуванні судових витрат на правничу допомогу та ухвалити в цій частині нове рішення, яким стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати на правничу допомогу адвоката у розмірі 45684 грн. Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати, понесені під час апеляційного розгляду, орієнтовний розрахунок яких складає 20000 грн.

При цьому зазначає, що у разі неподання попереднього розрахунку у суду є право, а не обов`язок для відмови у відшкодуванні відповідних судових витрат. У доповненнях до відзиву, у заяві про забезпечення судових витрат відповідачем було повідомлено орієнтовний розрахунок та суму понесених витрат на правову допомогу.

Зазначення орієнтовного розміру витрат на правову допомогу не у відзиві, а у доповненнях до відзиву, поданих до суду через п`ять днів після подання відзиву, не призвело до зменшення прав позивача щодо подання заперечень на розмір витрат на правову допомогу. Тому, суд необгрунтовано відмовив у стягненні на користь відповідачки судових витрат, виключно, у зв`язку з незаявленням орієнтовного розрахунку у відзиві.

У відзиві на апеляційну скаргу адвоката Рижова С.Є., представник ОСОБА_1 адвокат Молібог Ю.М. з доводами представника відповідача не погодилась, просила апеляційну скаргу залишити без задоволення.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 адвокат Молібог Ю.М., посилаючись на необґрунтованість рішення суду, порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги адвоката Молібог Ю.М зводяться до незгоди з наданою судом оцінкою зібраних у справі доказів та встановлених на їх підставі обставин, спрямовані на необхідність переоцінки цих доказів і обставин в тому контексті, який на думку представника позивача свідчить про доведеність позовних вимог.

Вважає, що до спірних правовідносин могли бути застосовані положення ст. 1212 та ст.1213 ЦК України в частині набуття відповідачкою майна (будівельних матеріалів або грошових коштів/їх еквіваленту, вбудованих техніки та меблів) та збільшення вартості квартири, за правовою підставою, яка в подальшому відпала, оскільки спільне життя подружжя не склалось та вони розлучились.

На апеляційну скаргу адвоката Молібог Ю.М., представник ОСОБА_2 адвокат Рижов С.Є. подав відзив, в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, оскільки позивачем не було доведено обставини, на які він посилається. Вказує, що орієнтовний розрахунок витрат на правову допомогу під час апеляційного провадження складає 20000 грн, що включає, зокрема, аналіз чинного законодавства, дослідження практики застосування відповідних норм, аналіз документів по справі, складання процесуальних документів, представництво в судовому засіданні.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника ОСОБА_1 адвоката Молібог Ю.М., представника ОСОБА_2 адвоката Рижова С.Є., дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційних скарг, вимог та підстав позову, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України апеляційний суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що сторони з 2019 року підтримували особисті стосунки, а з 03.09.2021 по 20.06.2022 перебували у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про шлюб та рішенням суду у справі №592/1137/22 від 18.05.2022.

За час розгляду справи відповідачка змінила прізвище з ОСОБА_3 на ОСОБА_4 , що підтверджується копією паспорта.

Відповідачці на праві власності належить квартира за адресою АДРЕСА_1 , загальною площею 50,4 кв.м., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101, що підтверджується інформацією з Єдиного державного реєстру прав власності на нерухоме майно.

У період 2020-2021 років, тобто до реєстрації шлюбу між сторонами, зазначена квартира була відремонтована до стану, у якому можливо проживати, що визнавали сторони, підтверджують фотознімки.

З висновку експерта №131 від 13.06.2022 вбачається, що внаслідок виконаних ремонтно-будівельних робіт (поліпшень) ринкова вартість квартири збільшилася з 952000 грн до 1629000 грн, тобто на 677000 грн. Ринкова вартість невід`ємних поліпшень квартири становить 677 000 грн. У експертизі експерт посилається на нормативні акти для проведення експертизи, зокрема на Національний стандарт № 1 «Загальні засади оцінки майна і майнових прав», затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 10.09.2003 № 1440, тощо. Також з висновку вбачається, що для його складання використаний лише технічний паспорт, а сама квартира не оглядалася.

Допитаний у суді першої інстанції в якості свідка ОСОБА_5 пояснив, що з дитинства знає позивача та товаришує з ним, а відповідачку - як сусідку по будинку. Між сторонами були особисті стосунки, кохання і вони вирішили укласти шлюб. У відповідачки була квартира, яка потребувала ремонту. У присутності свідка в одній з розмов сторони домовилися, що витрати по ремонту понесе позивач. Відповідачка обіцяла зареєструвати позивача у квартирі. Потім останній став займатися ремонтом, іноді радився з ним. Ремонт робився за кошти позивача, які він зберіг від заробітків за кордоном або заробляв на роботі, частину коштів йому надали його батьки. Дідусь відповідачки узяв на себе організацію ремонту, придбання за кошти позивача необхідних матеріалів й оплату роботи. Він (свідок) разом з позивачем декілька разів їздив придбавати будівельні суміші, шпалери, якісь меблі. Ремонт закінчили вони до весілля. Орієнтовно у квітні 2022 року позивач запросив його до себе додому. Коли вони були у квартирі в вечері забіг дідусь відповідачки та став їх виганяти, виказувати своє невдоволення перебуванню їх у квартирі. Після цього між сторонами відбулася бесіда, відповідачка висловила пропозицію розлучитися, при цьому пообіцяла повернути кошти за ремонт.

Допитана у суді першої інстанції в якості свідка ОСОБА_6 пояснила, що позивача знає з 2016 року, а відповідачку з 2019 року коли ті стали зустрічатися. Вони робили ремонт у квартирі відповідачки. ОСОБА_7 передавали кошти за ремонт квартири. Квартира з однокімнатної квартири була перероблена на двокімнатну. Зі слів позивача ремонт здійснювався за його кошт, які він заощадив з власних заробітків за кордоном. У листопаді 2021 року й у квітні 2022 року була у гостях у квартирі сторін коли вони жили разом по АДРЕСА_2 . Перед весіллям, в серпні 2021 року в одній з розмов відповідачка пообіцяла прописати позивача у квартирі, оскільки той зробить ремонт. Орієнтовно у квітні 2022 року подружжя сварилося. Відповідачка зазначила, що якщо вони розлучаться то її батьки усе відшкодують за квартиру. Між сторонами були сварки через різні погляди на дітей, відповідачка їх хотіла, а позивач не спішив.

Свідок ОСОБА_8 пояснив, що є дідусем відповідачки. Підтвердив, що позивач та його онука зустрічалася, а потім одружилися. За кошти виручені від продажу квартири його дочки по АДРЕСА_3 онучці була куплена квартира без ремонту. З березня 2021 року ремонт квартири став робитися на вимогу дочки та за їх кошти. Він повністю контролював ремонт, закупляв будівельні матеріали та розраховувався за них й роботи, за транспортування. Усі витрати записувалися у зошиті, який він передав позивачу, щоб знали скільки витрачено на ремонт тощо. Були знесені існуючі перегородки, влаштовані нові та здійснено оздоблення усієї квартири. З однокімнатної квартири зроблено двокімнатну квартиру. Всього витрачено коштів приблизно 300 000 грн. Ремонт закінчили у липні, до весілля. Сторони прожили разом приблизно 6 місяців. Потім позивач зі своїми знайомими вивіз речі з квартири. За ремонт квартири онука подарувала йому стіл й чотири стули. У квітні 2022 року комендантська година була з 19-00 год., під`їзд був під охороною, а він мав зачинити вхідні двері. На початку 19-00 год. дізнався, що у квартирі онуки були гості. Вони, замість того, щоб захищати Україну «гуляли». Це йому не подобалося і він висловив їм вимогу покинути квартиру. Одного разу позивач, його матір та ще кілька осіб зайшли до квартири онуки та забрали усі речі, ліжко, диван, побутову техніку. Залишилися меблі у кухні, ванній кімнаті та вбудовані шафи. Вбудована кухня була замовлена свідком та договір був на його ім`я. Втім потім дізнався, що договір був перероблений на ім`я ОСОБА_9 .

Свідок ОСОБА_10 , мати позивача, пояснила, що в лютому 2021 року син запропонував зустрітися з батьками дівчини щоб визначитися де буде жити їх сім`я. На зустрічі були вони з чоловіком і сином, а відповідачка з бабусею й дідусем. Домовилися що вони відремонтують квартиру. Дідусь вихвалявся тим, що працював на будівництві і може усе забезпечити. Всього на ремонт квартири витратили близько 700 тис. грн.. Ця сума складалася з їх з чоловіком заощаджень і коштів сина. Кошти віддавала позивачу, а той вже діду або необхідне купував особисто. Ремонт закінчили до весілля. Дідусь повністю прозвітував за кошти. Позивач виписався з її квартири й мав бути прописаний у квартири відповідачки. Згодом з`ясувала у сина чи він прописався, на це він повідомив, що ні. З цього приводу зателефонувала дідусю і спробувала з`ясувати причини чому його не прописують. Втім дідусь сказав, що відносини між онукою й її чоловіком зіпсувалися та прописувати не будуть. Сторони вирішили розірвати шлюб. Вони усі зустрілися у квартирі відповідачки, стали вирішувати, що робити з коштами витраченими на ремонт. Батько відповідачки обіцяв усі кошти витрачені на ремонт повернути. Вона (свідок) особисто сплатила кошти за ролети, дзеркало тощо. Пригадала, що було таке, що чоловік оплачував роботи. Усі меблі та побутова техніка повністю була оплачена стороною позивача.

Свідок ОСОБА_9 , пояснив, що його син ОСОБА_1 вирішив одружитися з ОСОБА_11 . Стало питання де вони будуть жити. У ОСОБА_11 була квартира по АДРЕСА_2 , але у стані непридатному для проживання. Він з дружиною і дітьми (сторонами по справі) та батьками майбутньої дружини зібралися і вирішили за спільні кошти відремонтувати квартиру для створення належних умов для проживання дітей. Натомість після весілля сина ОСОБА_11 мала прописати сина у квартирі. Давали кошти на ремонт, придбання будівельних матеріалів, плитки тощо. Іноді особисто допомагав купляти будівельні матеріали. Давав сину кошти на придбання матеріалів. Усі витрати записувалися ОСОБА_12 . Всього було надано більше 20 тис. доларів США. Ремонт був завершений до весілля. Однак після одруження ОСОБА_11 не зареєструвала сина у квартирі. Потім у них життя не склалося і вони розійшлися. Батько ОСОБА_11 обіцяв повернути приблизно 25-26 тис доларів США, а до коли не казав.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження своїх вимог з заявлених у позові підстав.

Відмовляючи ОСОБА_2 у відшкодуванні судових витрат на правничу допомогу, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач та його представник, в порушення ч.1 ст. 134, ч.ч. 3 , 5, 6 ст. 137 ЦПК України, не зазначили у відзиві, тобто першій заяві по суті спору, попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, не подали детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги іншій стороні, щоб та могла скористатися правом клопотати про зменшення витрат.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, так як суд дійшов їх правильно встановивши фактичні обставини справи, на підставі наданих сторонами доказів, з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Статтею 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно зі статтею 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Відповідно до частин першої, третьої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

За змістом статті 6 ЦПК України суд зобов`язаний здійснювати правосуддя на засадах рівності учасників цивільного процесу перед законом і судом незалежно від будь-яких ознак.

Згідно з частинами першою-третьою статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Загальними вимогами процесуального права, закріпленими у статтях 76-78, 81, 83, 84, 87, 89, 228, 235, 263-265 ЦПК України, визначено обов`язковість установлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всіх доказів, з яких суд виходив при вирішенні позову (дослідження обґрунтованості, наявності доказів, що їх підтверджують).

Без виконання цих процесуальних дій ухвалити законне й обґрунтоване рішення у справі неможливо.

З`ясувавши повно та всебічно обставини справи, дослідивши наявні у матеріалах справи письмові докази, заслухавши покази свідків, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про те, що заявлені позовні вимоги задоволенню не підлягають.

На підтвердження своїх позовних вимог, позивач надав висновок експерта №131 від 13.06.2022, який суд першої інстанції на підставі ч. 1 ст. 78 ЦПК України визнав недопустимим доказом. Колегія суддів погоджується з таким висновком суду та з тим, що висновок експерта складений з порушенням порядку встановленого законом.

Обгрунтованими є і висновки суду про те, що наведені покази свідків у своїй сукупності не є достатніми доказами, на підставі яких можливо було встановити факт того, що ремонт у квартирі позивачки зроблений виключно за кошт позивача, суми витрачених коштів, обов`язків відповідачки тощо. Зі змісту позовної заяви, досліджених доказів неможливо встановити права та обов`язки сторін, яку саме суму витрат поніс позивач та які дії мала вчинити відповідачка у зв`язку з цим.

Як зазначено у п.п. 29, 30, 31 постанови Верховного Суду від 17.02.2023 по справі №902/560/20(902/301/21) позовом у процесуальному сенсі є звернення до суду з вимогою про захист своїх прав та інтересів, який складається із двох елементів: предмета і підстави позову. Під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. Підставу позову становлять обставини, якими позивач обгрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу. Правові підстави позову - це зазначена у позовній заяві нормативно-правова кваліфікація обставин, якими позивач обірунтовує свої вимоги. Особа, яка звертається до суду з позовом, самостійно визначає у позовній заяві, яке її право чи охоронюваний законом інтерес порушено особою, до якої пред`явлено позов, та зазначає, які саме дії необхідно вчинити суду для відновлення порушеного права. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Звертаючись з позовом, позивач обґрунтував свої вимоги положеннями ст.ст. 6, 205, 526, 627, ч. 4 ст. 390 ЦК України. Суд першої інстанції дав належну оцінку цим правовим підставам позову та вважав, що немає підстав застосовувати наведені положення закону до спірних правовідносин.

Колегія суддів вважає, що з тих підстав, з яких заявлено позов, в його задоволенні відмовлено вірно.

Доводи позовної заяви та доводи апеляційної скарги представника позивача є суперечливими. В суді першої інстанції позивач не посилався на положення ст. ст. 1212,1213 ЦК України, а в апеляційній скарзі зазначає, що судом мали б бути застосовані положення ст. ст. 1212 та 1213 ЦК України, що одночасно неможливо. Наведені апелянтом підстави є різними за своєю суттю, вказані норми регулюють різні правовідносини.

Ні в апеляційній скарзі, ні під час розгляду справи в суді першої інстанції не було надано переконливих доказів, які дозволили б встановити факт укладення між позивачем і відповідачем правочину та умов, на яких він укладався.

Інші доводи апеляційної скарги представника ОСОБА_1 адвоката Молібог Ю.М. дублюють доводи позовної заяви, зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції стосовно встановлених обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, який їх обґрунтовано спростував, та не можуть бути підставами для скасування постановленого у справі судового рішення.

Судом першої інстанції також встановлено, що 09.09.2022 представник відповідача -адвокат Рижов С.Є. подав відзив на позовну заяву. У відзиві не був наведений попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які відповідач поніс і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи.

19.09.2022 представник відповідача надав доповнення до відзиву у якому виклав заперечення проти позову та вперше зазначив орієнтовну суму витрат на правову допомогу в сумі 30000 грн, при цьому, сам розрахунок не навів.

У судових дебатах в суді першої інстанції представник відповідача просив стягнути з позивача 45000 грн витрат на правову допомогу.

Так, ч. ч. 1, 2 ст. 134 ЦПК України визначено, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи.

У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору.

Верховний Суд у постанові від 08 квітня 2021 року у справі № 161/20630/18 вказав, що аналіз ч. 2 с. 134 ЦПК України свідчить про те, що у разі неподання попереднього розрахунку у суду є право, а не обов`язок відмовити у відшкодуванні відповідних судових витрат. Тобто неподання стороною попереднього розрахунку судових витрат не є безумовною підставою для відмови у відшкодуванні відповідних судових витрат. Отже, у разі неподання попереднього розрахунку у суду є право, а не обов`язок для відмови у відшкодуванні відповідних судових витрат.

Проте, врахувавши обставини справи та те, що у відзиві відповідачем не був наведений попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, представник відповідача надав докази на підтвердження витрат на правничу допомогу лише у своїй промові по справі у день ухвалення рішення, що представник позивача заперечувала проти стягнення з позивача витрат на правову допомогу, оскільки їм стороною відповідача не надавалися документи на підтвердження витрат, їх розрахунку тощо, через що вони позбавлені можливості заперечувати проти них, клопотати про їх зменшення, суд обґрунтовано відмовив відповідачу у відшкодуванні витрат на правничу допомогу.

Доводи апеляційної скарги представника ОСОБА_2 адвоката Рижова С.Є. висновків суду не спростовують.

Апеляційний суд вважає, що судом першої інстанції були правильно застосовані норми матеріального права при додержанні норм процесуального права, а тому рішення суду слід залишити без змін, а апеляційні скарги без задоволення.

Керуючись ст. ст. 367 - 369, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. ст. 375, 381 - 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційні скарги представника ОСОБА_2 адвоката Рижова Сергія Євгеновича та представника ОСОБА_1 адвоката Молібог Юлії Миколаївни залишити без задоволення.

Рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 10 серпня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і на неї може бути подана касаційна скарга протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий - В. І. Криворотенко

Судді: Ю. О. Філонова

О. І. Собина