Справа № 450/944/24 Провадження № 2/450/1003/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 червня 2024 року Пустомитівський районний суд Львівської області в складі:

головуючого судді Мусієвського В. Є.

при секретарі Расяк С.М.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників судового розгляду в приміщенні суду м. Пустомити цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

в с т а н о в и в:

Представник позивача звернулась в суд з позовом, у якому просила стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором № C-205-0, укладеним між ОСОБА_1 та АТ «Ідея Банк» 27 лютого 2018 року, у розмірі 69113 грн. 99 коп., яка складається з 22136 грн. 52 коп. заборгованості по тілу кредиту, 46977 грн. 47 коп. заборгованості по відсоткам, за кредитним договором № Z06.00205.003941672, укладеним між ОСОБА_1 та АТ «Ідея Банк» 15 травня 2018 року, у розмірі 153965 грн 53 коп., яка складається з 54036 грн. 20 коп. заборгованості по тілу кредиту, 99929 грн. 33 коп. заборгованості по відсоткам, за кредитним договором № 509/4508975-СК, укладеним між ОСОБА_1 та АТ «Таскомбанк» 16 березня 2018 року, у розмірі 3288 грн. 67 коп., яка складається з 1416 грн. 54 коп. заборгованості по тілу кредиту, 972 грн. 13 коп. заборгованості по відсоткам, 900 грн. заборгованості за пенею.

Мотивувала позовні вимоги тим, що ОСОБА_1 звернулась до АТ «Ідея Банк» і уклала 27 лютого 2018 року та 15 травня 2018 року кредитні договори № C-205-0, № Z06.00205.003941672, 16 березня 2018 року звернулась до АТ «Таскомбанк» і уклала кредитний договір № 509/4508975-СК, отримавши при цьому кредити на споживчі потреби. Вказала, що відповідач свої зобов`язання за договорами не виконала, у зв`язку з чим утворилася згадана заборгованість. Зазначила, що 07 липня 2023 року між АТ «Ідея Банк» і ТзОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір відступлення прав вимоги № 07072023, відповідно до якого, а також згідно з реєстром прав вимоги до вказаного договору, позивач набув право вимоги до відповідача за кредитними договорами № C-205-0, № Z06.00205.003941672. 20 травня 2021 року між АТ «Таскомбанк» та ТзОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір відступлення прав вимоги № НІ/11/3-Ф, відповідно до якого, а також згідно з реєстром прав вимоги до вказаного договору, позивач набув право вимоги до відповідача, за кредитним договором № 509/4508975-СК. Враховуючи наведене, просила позовні вимоги задовольнити.

Ухвалою від 04 березня 2024 року відкрито провадження у справі, а розгляд такої вирішено проводити у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Відповідачу встановлено п`ятнадцятиденний строк для подання відзиву на позовну заяву.

08 квітня 2024 року від відповідача ОСОБА_1 надійшов відзив на позовну заяву, згідно мотивів якого позовні вимоги заперечила, просила відмовити у задоволенні таких. Вказала, що до матеріалів позовної заяви не долучено доказів на підтвердження виконання первісним кредитором вимог договору щодо надання кредитних коштів. Зазначила, що сам по собі факт укладення договору відступлення прав вимоги не створює для позивача безумовного обов`язку стягувати борг саме у такому розмірі, який зазначено у оспорюваному договорі під час його виконання. Крім цього, розрахунки, які долучені до матеріалів цивільної справи не є належними та допустимими доказами, оскільки такі не є первинними документами в розумінні ст. 9 ЗУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Зауважила, що витяги з Реєстру боржників до договорів факторингу № 07072023 від 07 липня 2023 року та № НІ/11/3-Ф від 20 травня 2021 року також не можуть підтверджувати існування заборгованості у зазначеному розмірі, оскільки не є первинними бухгалтерськими документами. Кредитні договори укладались на певний строк, однак проценти за користування кредитами нараховувались поза межами такого. Позивачем пропущено трирічний строк для звернення з вказаним позовом до суду, оскільки з моменту завершення строку дії договорів пройшло більше трьох років, а тому при підставності позовних вимог просила такий застосувати.

08 квітня 2024 року від представника позивача ОСОБА_2 надійшла відповідь на відзив, у мотивах якої вважає відзив на позовну заяву безпідставним, необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню. Вказала, що відповідач та первісні кредитори дійшли згоди щодо істотних умов кредитних договорів, оскільки такі підписано сторонами. Покликалась на позицію Верховного Суду від 10 січня 2019 року у справі № 526/405/13 у якій зазначено, що факт не вчинення жодних дій щодо розірвання кредитних договорів або визнання їх недійсними тривалий час, а також користування кредитними коштами і сплати відповідачем в рахунок часткового погашення заборгованості за кредитними договорами, є нічим іншим, як визнання таких, що укладені з досягненням всіх істотних умов, а також підтвердженням отримання всіх благ передбачених кредитними договорами. Зазначила, що відповідачем не надано суду доказів, які б підтверджували належне виконання нею зобов`язань, а також спростовували суму заборгованості. Зауважила, що відповідач не скористалась правом для подання суду власного розрахунку або замовлення спеціальної експертизи для отримання відповідного висновку експерта. Також вказала, що ТзОВ «ФК «ЄАПБ» не володіє та не може володіти оригіналами первинних документів щодо яких виник спір, з тих причин, що не є первісним кредитором.

24 квітня 2024 року від відповідача ОСОБА_1 надійшли заперечення на позовну заяву, у мотивах яких навела аналогічні твердження висловлені у відзиві на позовну заяву від 08 квітня 2024 року, окрім наступного. Довідки-розрахунки за кредитними договорами не є первинними документами та не можуть слугувати підтвердженням отримання кредиту, користування таким і укладення договору на умовах, які вказані позивачем у позовній заяві, а тому такі не є належними доказами існування заборгованості. У виписці від 07 липня 2023 року заборгованість становить 41378 грн. 80 коп., натомість у довідці-розрахунку за кредитним договором № С-205-0 від 27 лютого 2018 року наявна заборгованість у розмірі 69113 грн. 99 коп. У виписці від 07 липня 2023 року заборгованість становить 134197 грн. 06 коп., натомість у довідці-розрахунку за кредитним договором № Z06.00205.003941672 від 15 травня 2018 року наявна заборгованість у розмірі 153965 грн. 53 коп.

В матеріалах справи відсутні клопотання сторін про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Враховуючи наведене, відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Розглянувши справу у порядку спрощеного провадження, без повідомлення сторін, вивчивши зібрані по справі докази, з`ясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до наступного висновку.

Згідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

За ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати належних йому процентів.

Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст.628 ЦК України).

В силу ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Статтею 639 ЦК України передбачено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення.

У відповідності до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Судом встановлено, що 27 лютого 2018 року ОСОБА_1 уклала з АТ «Ідея Банк» кредитний договір № C-205-0, шляхом підписання угоди № C-205-0 про відкриття Кредитної лінії та обслуговування Кредитної картки від 27 лютого 2018 року, заяви № C-205-0 про акцепт публічної оферти ПАТ «Ідея Банк» на укладення договору про використання аналога власноручного підпису та відтиску печатки банку ПАТ «Ідея Банк» від 27 лютого 2018 року і паспорту споживчого кредиту від 27 лютого 2018 року, внаслідок чого отримала кредит на споживчі цілі у виді встановленої кредитної лінії 1000 грн. 200000 грн. строком на 12 місяців зі сплатою 24 % річних та реальною відсотковою ставкою у розмірі 100,90 %.

В п. 6 угоди № C-205-0 про відкриття Кредитної лінії та обслуговування Кредитної картки від 27 лютого 2018 року сторони погодили, що позовна давність за спорами, що випливають з угоди, включаючи, але не обмежуючись відшкодуванням збитків, сплати неустойок (штрафів), тощо, становить 10 років.

За ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

У відповідності до ч. 1 ст. 259 ЦК України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі.

З огляду на вказане, покликання відповідача про сплив строків позовної давності для звернення з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором № C-205-0 від 27 лютого 2018 року не знайшли свого підтвердження в матеріалах справи, а тому застосуванню не підлягають.

07 липня 2023 року між АТ «Ідея Банк» та ТзОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір відступлення прав вимоги № 07072023, відповідно до умов якого АТ «Ідея Банк» передає (відступає) новому кредитору ТзОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» свої права вимоги за кредитними договорами та договорами забезпечення до них і сплачує первісному кредитору за відступлення права вимоги грошові кошти.

Згідно платіжної інструкції № 19913 від 11 липня 2023 року, ТзОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» сплатило на користь АТ «Ідея Банк» грошові кошти за договором факторингу № 07072023 від 07 липня 2023 року.

Як вбачається з реєстру боржників № 3, АТ «Ідея Банк» відступило на користь ТзОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» право вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором № C-205-0 від 27 лютого 2018 року.

З розрахунку заборгованості за кредитним договором № C-205-0 від 27 лютого 2018 року вбачається, що станом на 31 січня 2024 року заборгованість відповідача перед позивачем становить 69113 грн. 99 коп., яка складається з 22136 грн. 52 коп. заборгованості по тілу кредиту, 46977 грн. 47 коп. заборгованості по відсоткам.

Відповідачем подано заперечення на вказаний розрахунок, оскільки такий виготовлений позивачем та не є первинним документом в розумінні чинного законодавства. Крім цього, зазначено, що в матеріалах цивільної справи відсутні належні та допустимі докази на підтвердження надання їй кредитних коштів.

Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з указаними положенням закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі.

Разом з тим, відповідно до пункту 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України № 75 від 04 липня 2018 року, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій. Тобто виписки за картковими рахунками можуть бути належними доказами щодо заборгованості за кредитним договором.

На підтвердження позовних вимог, представником позивача долучено первинні документи, а саме Довідку-розрахунок заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором № C-205-0 від 27 лютого 2018 року, яка підписана заступником директора Операційного департаменту первісного кредитора АТ «Ідея Банк», згідно якої станом на 07 липня 2023 року заборгованість відповідача становить 69113 грн. 99 коп., яка складається з 22136 грн. 52 коп. заборгованості по тілу кредиту, 46977 грн. 47 коп. заборгованості по відсоткам, а також виписку згідно якої вбачається, що відповідачу неодноразово надавались грошові кошти в якості послуг з кредитування, якими ОСОБА_1 розпоряджалась. З вказаної виписки також встановлено, що відповідач здійснювала платежі, якими частково погашала наявну заборгованість за тілом кредиту та відсотками.

Покликання відповідача ОСОБА_1 про невідповідність сум заборгованості у довідці-розрахунку та виписці по банківському рахунку не знайшли свого підтвердження в матеріалах справи, оскільки сума заборгованості підтверджується довідкою-розрахунком заборгованості за кредитним договором № C-205-0 від 27 лютого 2018 року, а у виписці по банківському рахунку відображується та підтверджується факт надання кредитних коштів і користування такими, а також часткового погашення наявної заборгованості.

Крім цього, покликання ОСОБА_1 про те, що банком нараховувались відсотки за користування коштами понад строк надання кредиту, який становить 12 місяців, не знайшли свого підтвердження в матеріалах справи, оскільки згідно п. 7 Угоди № C-205-0 від 27 лютого 2018 року про відкриття Кредитної лінії та обслуговування Кредитної картки встановлено, що ця угода є укладеною з дня її підписання Сторонами та діє протягом строку кредитування але в будь-якому випадку до повного виконання Сторонами своїх зобов`язань, а відтак нарахування відсотків в межах строку дії вищевказаної угоди є правомірним.

Враховуючи вищевикладене, позивачем доведено порушення його прав відповідачем, що виразилось у неналежному виконанні останньою своїх зобов`язань за кредитним договором № C-205-0 від 27 лютого 2018 року, а тому суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором № C-205-0 від 27 лютого 2018 року слід задовольнити та стягнути з ОСОБА_1 на користь ТзОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» заборгованість у розмірі 69113 грн. 99 коп., яка складається з 22136 грн. 52 коп. заборгованості по тілу кредиту, 46977 грн. 47 коп. заборгованості по відсоткам.

Судом встановлено, що 15 травня 2018 року ОСОБА_1 уклала з АТ «Ідея Банк» кредитний договір № Z06.00205.003941672, шляхом підписання кредитного договору, паспорта споживчого кредиту, додатку до паспорта споживчого кредиту, заяви-анкети, та заяви № Z06.00205.003941672 про акцепт публічної оферти ПАТ «Ідея Банк» на укладення договору про використання аналога власноручного підпису та відтиску печатки банку ПАТ «Ідея Банк», внаслідок чого отримала кредит на поточні потреби в сумі 73000 грн. строком на 30 місяців зі сплатою 21,99 % річних та реальною відсотковою річною ставкою у розмірі 103,97148133 %.

У Постанові Верховного Суду від 30.01.2018 року по справі № 161/16891/15-ц вказано, що відповідно до змісту частини першої статті 1050 ЦК України з урахуванням статей 526, 527, 530 ЦК України, банк має довести надання позичальникові грошових коштів у розмірі та на умовах, встановлених договором.

З розрахунку заборгованості за кредитним договором № Z06.00205.003941672 від 15 травня 2018 року, який здійснено одноособово стороною позивача, вбачається, що станом на 30 січня 2024 року заборгованість відповідача за кредитним договором № Z06.00205.003941672 від 15 травня 2018 року становить 153965 грн 53 коп., яка складається з 54036 грн. 20 коп. заборгованості по тілу кредиту, 99929 грн. 33 коп. заборгованості по відсоткам.

Водночас, вищевказаний розрахунок заборгованості, який досліджений судом, не є первинним документом, який підтверджує отримання кредиту, користування ним, укладення договору на умовах, які вказані в позовній заяві, а, отже, не є належним доказом наявності заборгованості. Зазначений розрахунок з зазначенням конкретного розміру заборгованості, є документом, що створений самим позивачем, а, відтак, інформація зазначена в ньому, за умови відсутності первинних документів, на підставі яких він був складений, не може бути доказом наявності заборгованості, на якій наполягає представник позивача.

Відповідачем подано заперечення на вказаний розрахунок, оскільки такий виготовлений позивачем та не є первинним документом в розумінні чинного законодавства. Крім цього, зазначено, що в матеріалах цивільної справи відсутні належні та допустимі докази на підтвердження надання їй кредитних коштів.

Представником позивача долучено виписку по банківському рахунку ОСОБА_1 за кредитним договором № Z06.00205.003941672 від 15 травня 2018 року з 15 травня 2018 року по 07 липня 2023 року, яка не містить жодних підписів та печаток відповідальних осіб за складення такої, що свідчить про неналежність і недопустимість вказаного доказу, оскільки є невідомим походження вказаного документа та місцезнаходження оригіналу такого, а тому суд не бере до уваги вищезгадану виписку.

Враховуючи вищевикладене, представником позивача не надано первинних документів щодо заборгованості за кредитним договором № Z06.00205.003941672 від 15 травня 2018 року, у зв`язку з чим суд позбавлений можливості перевірити наявність підстав для стягнення заборгованості з ОСОБА_1 за вищевказаним кредитним договором.

07 липня 2023 року між АТ «Ідея Банк» та ТзОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір відступлення прав вимоги № 07072023, відповідно до умов якого АТ «Ідея Банк» передає (відступає) новому кредитору ТзОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» свої права вимоги за кредитними договорами та договорами забезпечення до них і сплачує первісному кредитору за відступлення права вимоги грошові кошти.

Згідно платіжної інструкції № 19913 від 11 липня 2023 року, ТзОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» сплатило на користь АТ «Ідея Банк» грошові кошти за договором факторингу № 07072023 від 07 липня 2023 року.

Як вбачається з реєстру боржників № 3, АТ «Ідея Банк» відступило на користь ТзОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» право вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором № Z06.00205.003941672 від 15 травня 2018 року.

Однак, сам по собі факт укладення договору відступлення права вимоги не створює для позивача безумовного обов`язку сплатити борг саме у такому розмірі, який зазначено у оспорюваному договорі під час його виконання. У разі отримання відповідної вимоги від нового кредитора, позивач не позбавлений права висловлювати свої заперечення проти такої вимоги на підставі наявних у нього доказів за основним зобов`язанням, що виникло на підставі кредитного договору. Аналогічних за своїм змістом правових висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 16.10.2018 у справі № 914/2567/17, у постанові від 19.11.2019 у справі № 924/1014/18, у постанові від 28.01.2020 у справі № 924/1208/18, від 19.02.2020 у справі № 639/4836/17.

Відтак, жодних належних доказів тих обставин, про які заявляє позивач у позові щодо кредитного договору № Z06.00205.003941672 від 15 травня 2018 року, матеріали справи не містять, а тому такі вимоги задоволенню не підлягають.

Як вбачається з матеріалів справи, 16.03.2018 року між АТ «Таскомбанк» та ОСОБА_1 підписано заяву про приєднання до Публічної пропозиції АТ «Таскомбанк» на укладення Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб № 509/4508975-СК та паспорт споживчого кредиту «Велика П`ятірка».

Згідно умов паспорт споживчого кредиту «Велика П`ятірка», відповідачу встановлено суму кредитування, яка складає від 0 грн. до 100000 грн. (в залежності від суми, яка погоджена у заявці на кредит), строком на 12 місяців, зі сплатою відсотків за користування грошовими коштами.

Водночас, заявки на кредит, у якій погоджено первісним кредитором суму кредиту відповідно до кредитного договору № 509/4508975-СК від 16.03.2018 року, суду не надано, що свідчить про відсутність узгодження між первісним кредитором та ОСОБА_1 істотних умов вищезгаданого кредитного договору, як і самого факту надання відповідачу кредитних коштів у користування.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (статті 79 ЦПК України).

Як слідує зі ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

У Постанові Верховного Суду від 30.01.2018 року по справі № 161/16891/15-ц вказано, що відповідно до змісту частини першої статті 1050 ЦК України з урахуванням статей 526, 527, 530 ЦК України, банк має довести надання позичальникові грошових коштів у розмірі та на умовах, встановлених договором.

20 травня 2021 року між АТ «Таскомбанк» та ТзОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір відступлення прав вимоги № НІ/11/3-Ф, відповідно до умов якого АТ «Таскомбанк» передає (відступає) новому кредитору ТзОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» свої права вимоги за кредитними договорами та договорами забезпечення до них і сплачує первісному кредитору за відступлення права вимоги грошові кошти.

Згідно платіжної інструкції № 17106 від 20 травня 2021 року, ТзОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» сплатило на користь АТ «Таскомбанк» грошові кошти за договором факторингу № НІ/11/3-Ф від 20 травня 2021 року.

Як вбачається з реєстру прав вимоги від 20 травня 2021 року, АТ «Таскомбанк» відступило на користь ТзОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» право вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором № 509/4508975-СК від 16.03.2018 року.

Однак, сам по собі факт укладення договору відступлення права вимоги не створює для позивача безумовного обов`язку сплатити борг саме у такому розмірі, який зазначено у оспорюваному договорі під час його виконання. У разі отримання відповідної вимоги від нового кредитора, позивач не позбавлений права висловлювати свої заперечення проти такої вимоги на підставі наявних у нього доказів за основним зобов`язанням, що виникло на підставі кредитного договору. Аналогічних за своїм змістом правових висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 16.10.2018 у справі № 914/2567/17, у постанові від 19.11.2019 у справі № 924/1014/18, у постанові від 28.01.2020 у справі № 924/1208/18, від 19.02.2020 у справі № 639/4836/17.

На підтвердження позовних вимог представником позивача долучено розрахунок заборгованості за кредитним договором № 509/4508975-СК від 16.03.2018 року, згідно якого вбачається, що станом на 31 січня 2024 року заборгованість відповідача перед позивачем за кредитним договором № 509/4508975-СК від 16.03.2018 року становить 3288 грн. 67 коп., яка складається з 1416 грн. 54 коп. заборгованості по тілу кредиту, 972 грн. 13 коп. заборгованості по відсоткам, 900 грн. заборгованості за пенею.

Водночас, вищевказаний розрахунок заборгованості, який досліджений судом, не є первинним документом, який підтверджує отримання кредиту, користування ним, укладення договору на умовах, які вказані в позовній заяві, а, отже, не є належним доказом наявності заборгованості. Зазначений розрахунок з зазначенням конкретного розміру заборгованості, є документом, що створений самим позивачем, а, відтак, інформація зазначена в ньому, за умови відсутності первинних документів, на підставі яких він був складений, не може бути доказом наявності заборгованості, на якій наполягає представник позивача.

Враховуючи вищевикладене, представником позивача не надано первинних документів щодо заборгованості за кредитним договором № 509/4508975-СК від 16.03.2018 року, у зв`язку з чим суд позбавлений можливості перевірити наявність підстав для стягнення заборгованості з ОСОБА_1 за вищевказаним кредитним договором.

Відтак, жодних належних доказів тих обставин, про які заявляє позивач у позові щодо кредитного договору № 509/4508975-СК від 16.03.2018 року, матеріали справи не містять, а тому такі вимоги задоволенню не підлягають.

Статтею 80 ЦПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Суд наголошує, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує.

Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ТзОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» частково знайшли своє підтвердження під час розгляду справи та підлягають частковому задоволенню.

Згідно ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З врахуванням часткового задоволення позовних вимог із відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 3028 грн.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 81, 89, 141, 247, 258, 259, 279 ЦПК України, ст.ст. 3, 13, 16, 509, 512-514, 517, 526, 527, 530, 599, 610-612, 614, 639, 1048-1050, 1054, 1056-1, 1077 ЦК України, суд,-

у х в а л и в:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» заборгованість за кредитним договором № C-205-0 від 27 лютого 2018 року у розмірі 69113 грн. 99 коп., яка складається з 22136 грн. 52 коп. заборгованості по тілу кредиту, 46977 грн. 47 коп. заборгованості по відсоткам.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» судовий збір у розмірі 3028 грн.

В задоволенні іншої частини позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» - відмовити.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга протягом 30 днів з часу складання повного судового рішення до Львівського апеляційного суду або через місцевий суд до Львівського апеляційного суду. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено в день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Мусієвський В.Є.