Житомирський апеляційний суд
Справа №278/2129/24 Головуючий у 1-й інст. Дубовік О. М.
Категорія 96 Доповідач Шевчук А. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 грудня 2024 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючої судді Шевчук А.М.,

суддів: Коломієць О.С., Павицької Т.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження (без повідомлення учасників справи) у м. Житомирі

цивільну справу №278/2129/24 за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення, заінтересована особа: Відділ державної реєстрації актів цивільного стану у м.Житомирі Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ),

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на ухвалу Житомирського районного суду Житомирської області від 18 червня 2024 року, яка постановлена під головуванням судді Дубовік О.М. у м. Житомирі,

в с т а н о в и в:

У квітні 2024 року ОСОБА_1 у порядку окремого провадження звернулася до суду з заявою про встановлення факту, що має юридичне значення. Просить дослівно: встановити факт неправильності актового запису про народження дитини, складеного відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Ужгороді Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) від 11 березня 2022 року за №226, у частині не зазначення дати народження матері; зобов`язати відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Житомирі міського управління юстиції Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) внести зміни до актового запису про народження від 11 березня 2022 року №226 шляхом доповнення дати народження матері, ОСОБА_1 , датою її народження ІНФОРМАЦІЯ_1 в свідоцтві про народження її дитини.

Заява обґрунтована тим, що відділом державної реєстрації актів цивільного стану у м.Житомирі Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) їй відмовлено у внесенні змін до свідоцтва про народження її дитини. Відповідно до свідоцтва про народження її сина, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (актовий запис від 11 березня 2022 року №226, вчинений відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Ужгороді Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ)), вона записана матір`ю, але у свідоцтві про народження дитини не зазначена дата її народження, що підлягає уточненню. Підставою для внесення змін до актового запису цивільного стану є, зокрема, рішення суду про установлення неправильності в актовому записі та внесення змін у ньому, що зазначені у рішенні суду. Вона 12 квітня 2024 року зверталася до заінтересованої особи з заявою про внесення змін до актового запису від 11 березня 2022 року №226 про народження її дитини, із зазначенням дати її (заявниці) народження, як матері дитини, а саме, ІНФОРМАЦІЯ_3 . Така зміна у актовому записі від 11 березня 2022 року №226 про народження її дитини, з наступною видачою нового свідоцтва про народження дитини, дозволило б оформити проїзний документ на неповнолітню дитину для виїзду за кордон. Зробити це на підставі існуючого свідоцтва про народження її сина неможливо. У неї наявна посвідка на тимчасове проживання, яка дійсна до 26 січня 2025 року. Надати відповідному державному органу паспорт громадянина України, паспортний документ іноземця або документ, що посвідчує особу без громадянства, вона не може за відсутності у неї таких документів. При народженні нею сина у КНП «Обласний перинатальний центр» Житомирської обласної ради видавалося медичне свідоцтво про народження за №76. Заява подається до Житомирського районного суду Житомирської області за зареєстрованою адресою її проживання.

Ухвалою Житомирського районного суду Житомирської області від 18 червня 2024 року заява про встановлення факту, що має юридичне значення, визнана неподаною та повернута заявнику.

Не погодившись із ухвалою суду першої інстанції, заявник ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу. Посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить ухвалу скасувати, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Доводи апеляційної скарги аргументовані тим, що зміст заяви про встановлення юридичного факту має відповідати вимогам ст.318 ЦПК України і до неї не застосовуються правила ст.ст.175,177 ЦПК України, оскільки це не позовне провадження, а окреме. Вважає, що суд при вирішенні питання про прийняття її заяви до розгляду в межах окремого провадження та відкриття провадження у справі помилково постановив ухвалу про залишення заяви без руху з підстав не виконання нею вимог ст.ст.175,177 ЦПК України.

Відзиву на апеляційну скаргу не надходило. За змістом частини третьої ст.360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду ухвали суду першої інстанції.

Перевіривши відповідно до положень ст.367 ЦПК України законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції, колегія суддів апеляційного суду доходить висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з наступних підстав.

Визнаючи заяву про встановлення факту, що має юридичне значення, неподаною та повертаючи її ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив із того, що заявник не усунула недоліки, зазначені в ухвалі про залишення заяви без руху у встановлений судом строк.

Колегія суддів не може погодитися із таким висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Із матеріалів справи вбачається та апеляційним судом установлено, що ОСОБА_1 фактично звернулася до суду з заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, а саме, про встановлення факту неправильності актового запису про народження ІНФОРМАЦІЯ_4 дитини - ОСОБА_2 , складеного відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Ужгороді Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) 11 березня 2022 року за №226, у частині не зазначення у ньому дати її ( ОСОБА_1 ) народження ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ), як матері дитини.

Ухвалою Житомирського районного суду Житомирської області від 22 квітня 2024 року заява про встановлення факту, що має юридичне значення, залишена без руху у зв`язку з не наданням заявником документа органу місцевого самоврядування, підтверджуючого місце проживання ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 . Також, залишаючи заяву без руху, суд першої інстанції у відповідній ухвалі одночасно прописав, що згідно з заявою про встановлення факту та копією посвідчення про взяття на облік, адресою можливого місця реєстрації заявниці є: АДРЕСА_2 , що не відноситься до територіальної підсудності Житомирського районного суду Житомирської області. Суд першої інстанції надав заявниці для усунення недоліків строк - десять днів з дня отримання копії цієї ухвали.

Копію ухвали про залишення заяви без руху ОСОБА_1 отримала особисто в суді першої інстанції 05 червня 2024 року, що підтверджується відміткою на супровідному листі від 23 квітня 2024 року (а.с.14).

18 червня 2024 року суд першої інстанції постановив ухвалу, якою заяву про встановлення факту, що має юридичне значення, визнав неподаною та повернув заявнику, вказавши, що ОСОБА_1 не усунула недоліків заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, які вказані в ухвалі про залишення такої заяви без руху.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ст.5 ЦПК України).

Відповідно до приписів частини першої ст.2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно з частиною першою ст.6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Судові процедури повинні бути справедливими, тому особа безпідставно не може бути позбавлена права на розгляд своєї справи у суді, оскільки це буде порушенням права, передбаченого ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, на справедливий судовий розгляд.

Цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими ЦПК України, у порядку: наказного провадження, позовного провадження та окремого провадження. Розділ ІV ЦПК України присвячений окремому провадженню.

Частиною першою ст.293 ЦПК України передбачено, що окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Відповідно до п.5 частини другої ст.293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Загальний порядок розгляду справ окремого провадження передбачений ст.294 ЦПК України, змістом частини третьої якої унормовано, що справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених ЦПК України, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Інші особливості розгляду справ окремого провадження встановлені розділом ІV ЦПК України.

Отже, колегія суддів апеляційного суду не погоджується із доводами апеляційної скарги про те, що до заяви окремого провадження не можуть бути застосовані положення ст.185 ЦПК України, які регулюють порядок залишення заяви без руху, а у разі не усунення недоліків у строк, встановлений судом, визнання заяви неподаною і повернення її заявнику.

Разом із тим, у положеннях частини п`ятої ст.367 ЦПК України йдеться про те, що якщо поза увагою доводів апеляційної скарги залишилася очевидна незаконність або необґрунтованість рішення суду першої інстанції у справах окремого провадження, суд апеляційної інстанції переглядає справу в повному обсязі.

Інша річ, коли глава 6 розділу ІV ЦПК України, яка регулює саме розгляд судом справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення, містить спеціальну норму, яка регулює зміст заяви про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Так, ст.318 глави 6 розділу ІV ЦПК України врегульовано, що у заяві про встановлення фактів, що мають юридичне значення, перелік яких не є вичерпним, повинно бути зазначено: який факт заявник просить встановити та з якою метою; причини неможливості одержання або відновлення документів, що посвідчують цей факт; докази, що підтверджують факт. До заяви додаються докази, що підтверджують викладені в заяві обставини, і довідка про неможливість відновлення втрачених документів. Отже, ст.318 ЦПК України не містить інших вимог до змісту заяви про встановлення факту, що має юридичне значення.

Як зазначено вище, визнаючи ухвалою від 18 червня 2024 року заяву неподаною та повертаючи її ОСОБА_1 , Житомирський районний суд Житомирської області виходив із того, що заявник не виконала вимоги ухвали суду про залишення її заяви без руху.

Проте, залишаючи заяву без руху, суд першої інстанції не послався на жодну невідповідність заяви положенням ст.318 ЦПК України, а норми ст.ст.175,177 ЦПК України, якими врегульовані вимоги до позовної заяви, до заяви, яку належить розглядати в порядку окремого провадження, застосованими бути не можуть.

Також спеціальною нормою ст.316 ЦПК України передбачено, що заява фізичної особи про встановлення факту, що має юридичне значення, подається до суду за місцем її проживання.

Так, у заяві про встановлення факту ОСОБА_1 зазначила адресу: АДРЕСА_1 (а.с.2).

Проте, до заяви про встановлення факту долучена копія посвідчення про взяття ОСОБА_1 на облік Благодійною організацією «Міський Центр обліку бездомних осіб», юридична адреса якої: м.Житомир, провул.1-й Іподромний,15-а (а.с.5). У вказаному посвідченні зазначено, що ОСОБА_1 дійсно перебуває на обліку в Благодійній організації «Міський Центр обліку бездомних осіб» як особа, яка не має постійного місця проживання та переважне місце перебування якої може бути зареєстровано за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.5).

Вказане посвідчення про взяття на облік не є беззаперечним доказом того, що місцем проживання ОСОБА_1 є АДРЕСА_2 , оскільки у посвідченні чітко вказано, що ОСОБА_1 не має постійного місця проживання та зазначено, що за вказаною адресою може бути зареєстроване переважне місце перебування. Беззаперечних доказів того, що перебування ОСОБА_1 зареєстроване у м.Житомирі матеріали справи не містять, а доказування ґрунтуватися на припущеннях не може.

При цьому, суд не звернув увагу на те, що ОСОБА_1 документована посвідкою на тимчасове проживання в Україні та є особою без громадянства. Особи без громадянства користуються в Україні правом на судовий захист нарівні з громадянами України.

Суддя з метою визначення підсудності справи може користуватися даними Єдиного державного демографічного реєстру.

Отже, суд першої інстанції, не отримавши відомостей про перебування заявниці передчасно повернув ОСОБА_1 заяву про встановлення факту, який може мати для неї юридичне значення.

Підсумовуючи викладене вище, ухвала, яка постановлена судом першої інстанції з порушенням норм процесуального права, підлягає скасуванню, а справу слід направити до Житомирського районного суду Житомирської області для продовження розгляду.

Відповідно до п.4 частини першої ст.379 ЦПК України однією із підстав для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Керуючись ст.ст.259,367-368,374,379,381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Житомирського районного суду Житомирської області від 18 червня 2024 року скасувати, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуюча Судді: