Справа № 367/3399/23
Провадження №2/367/1466/2024
РІШЕННЯ

Іменем України

(заочне)

17 вересня 2024 року Ірпінський міський суд Київської області у складі:

головуючого - судді Кравчук Ю.В.,

за участю:

секретаря судових засідань Миколаєнко П.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Ірпені цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до Російської Федерації в особі Генеральної прокуратури Російської Федерації про стягнення збитків, завданих збройною агресією Російської Федерації проти України,-

в с т а н о в и в :

У травні 2023 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , звернулися до суду з позовом до Російської Федерації в особі Генеральної прокуратури Російської Федерації про стягнення збитків, завданих збройною агресією Російської Федерації проти України та просили стягнути з Російської Федерації на користь ОСОБА_1 та ОСОБА_2 компенсацію за завдану майнову шкоду в розмірі 172 584 (сто сімдесят дві тисячі п`ятсот вісімдесят чотири) гривні 70 копійок, що на день підписання позовної заяви згідно офіційного курсу валют, встановленого НБУ, складає 4 286, 75 євро; стягнути з Російської Федерації на користь ОСОБА_3 компенсацію за завдану майнову шкоду в розмірі 1 837 244 (один мільйон вісімсот тридцять сім тисяч двісті сорок чотири) гривні 16 копійок, що на день підписання позовної заяви згідно офіційного курсу валют, встановленого НБУ, складає 45 634, 48 євро; стягнути з Російської Федерації на користь ОСОБА_1 компенсацію за завдану моральну шкоду в розмірі 1 409 100 (один мільйон чотириста дев`ять тисяч сто) гривень 00 копійок, що на день підписання позовної заяви згідно офіційного курсу валют, встановленого НБУ, складає 35 000 євро. Стягнути з Російської Федерації на користь ОСОБА_2 компенсацію за завдану моральну шкоду в розмірі 1 409 100 (один мільйон чотириста дев`ять тисяч сто) гривень 00 копійок, що на день підписання позовної заяви згідно офіційного курсу валют, встановленого НБУ, складає 35 000 євро. Стягнути з Російської Федерації на користь ОСОБА_3 компенсацію за завдану моральну шкоду в розмірі 1 000 650 (один мільйон шістсот п`ятдесят) гривень 00 копійок, що на день підписання позовної заяви згідно офіційного курсу валют, встановленого НБУ, складає 25 000 євро.

В обґрунтування позову позивачі зазначають, що 24 лютого 2022 року Російська Федерація розпочала широкомасштабний наступ на територію України, по всій території України розпочалися масові авіаудари, ракетні та артилерійські обстріли військових та цивільних об`єктів. В цей же день, російська авіація атакувала Гостомельський аеропорт Антонова, відстань від якого до місця проживання позивачів не перевищує 10 кілометрів, а на територію аеропорту було висаджено десант, який почав бойові дії проти підрозділів Збройних Сил України та Національної гвардії України.

Позивачі ОСОБА_2 та ОСОБА_1 зазначають про те, що 24.02.2022 цілий день було чути дуже гучні вибухи, постріли, літали гвинтокрили, біля їхнього дому бійці ЗСУ зайняли оборону, позивачі чули відзвуки бою, над їхньою садибою пролітали літаки. 27.02.2022 зникла електроенергія, потім зник і газ, окупанти постійно обстрілювали ОСОБА_4 та частину Гостомеля, яка знаходиться на східному березі річки ОСОБА_5 та межує з ОСОБА_4 , артилерією, та вели вогонь з вогнепальної зброї. Військові ЗСУ вели зустрічний вогонь, не даючи ворогу перейти річку. Обстріли велись майже без перерви і тільки вночі було тихіше. 02.03.2022 росіяни поцілили в сусідський будинок і через деякий час він повністю згорів. Позивачі ОСОБА_2 та ОСОБА_1 залишились без світла, без тепла, без зв`язку, без інформації про рідних і про стан в країні. Вони вирішили спуститися в погреб, де знаходилися до дня евакуації в Київ 08 березня 2022 року. Приготувати їжу вони не могли, бо вдень сильно обстрілювали, а вночі боялися вийти, бо селом пересувалися диверсійно-розвідувальні групи окупантів. Їли консервацію і сало, інколи їх годували українські військові. 08.03.2022 вони прийняли рішення шукати спосіб евакуюватися, зазначили, що їм дуже пощастило волонтер забрав їх і відвіз на Київський залізничний вокзал, звідки вони поїхали потягом до Львова, після чого автобусом поїхали до м. Чернівці, весь час їх не покидали тривога, почуття страху та непевності. Позивачі зазначають, що їх прийняли в с. Ванчиківці, Чернівецької області, де вони перебували до 30.05.2022.

Позивачі стверджують, що внаслідок бойових дій було зруйновано їх житловий будинок та все майно, речі, які перебували в будинку: господарські споруди, автомобіль, мотокультиватор та інше майно. Згоріли дерева, біля будинку вирвало з коренем та перекинуло через гараж хвойні дерева, які були окрасою їхнього двору. Спалений виноградник, зрізані уламками снарядів, плодоягідні дерева, кущі троянд. На місці їхньої садиби залишився лише фундамент будинку та вони залишилися без даху над головою у своєму похилому віці.

Позивачі наголошують, що діями відповідача було зіпсовано їхнє життя, знищено фотоальбоми, відео та фотозйомки подій, які зберігали пам`ять про життя всього їхнього роду.

Також, позивач ОСОБА_1 зазначає, що в неї сталося погіршення стану здоров`я, вона постійно хворіє.

Позивач ОСОБА_2 зазначає, що згодом дружина почала відновлюватися, але його бентежить відчуття провини, що він не зміг захистити свою дружину, двох доньок, онука і маленького правнука. Крім того, звертає увагу суду, що він відчуває провину за загиблих домашніх тварин, яких вони вимушені були залишити під час евакуації та вони загинули.

Позивач ОСОБА_2 наголошує, що найбільші моральні страждання йому завдає той факт, що подарений ним меншій доньці будинок повністю зруйнований і їй немає куди повертатися з-за кордону, де вона знайшла тимчасовий прихисток. Позивач ОСОБА_3 стверджує, що 23 лютого 2022 року поїхала в м. Київ до знайомих, щоб забрати кішку, і залишилися в них на ночівлю, оскільки вже пізно було повертатися. Вранці 24 лютого 2022 року вона прокинулася від гучних звуків у ввімкнула новини і почула, що почалося повномасштабне вторгнення російської федерації до України. Крім того, зазначає, що зателефонувала батькам, і вони їй повідомили, що бій йде за Гостомельський аеропорт, а тому до них приїжджати небезпечно, і буде краще, якщо вона залишиться у знайомих. Позивач ОСОБА_3 стверджує, що 25 лютого 2022 року вона подзвонила батькам та вони почали наполягати на тому, щоб вона виїхала з Києва на Західну Україну. Позивач ОСОБА_3 зазначає, що вона з подругою та її батьком пенсійного віку, ІНФОРМАЦІЯ_1 , виїхала з Києва, в неї була тільки кішка та речі, які знаходилися на ній, всі інші речі залишилися у батьків. В неї не було можливості взяти змінну білизну, теплі речі, ліки - так як вона алергетик, а також ноутбук, кошти, документи.

Позивач зазначає, що 26.02.2022 року вони встали в чергу на перетин кордону Україна-Польща, на якому простояли 4 доби. Це були дуже важкі дні. Всі автомобілі знаходились в одній величезній черзі, люди очікували довго, а тому емоцій в такій ситуації не бракувало. Всі намагалися стежити, щоб хтось не проскочив поза чергою, виникали конфлікти і скандали. Батько подруги домовлявся з водіями авто, які стояли попереду і позаду автомобіля, щоб їх пускали назад в чергу, оскільки необхідно було відлучатися в туалет; водії ставились з розумінням, оскільки і самі були в такій самій ситуації, жінкам було трохи легше в тому, що вони мали змогу сходити в туалет до лісу. Дуже багато людей йшли пішки з валізами та тваринами. Чим ближче до кордону, все більше людей залишали речі, щоб йти було легше. Було дуже холодно, оскільки автомобіль не міг увесь час працювати, так як на заправках були проблеми з бензином, а додаткові каністри з бензином вони не мали. Продуктів був невеликий запас, але дякуючи волонтерам, біля заправки, в них можна було випити гарячого чаю та набрати кип?ятку. Не було можливості помитися та нормально сходити в туалет. Увесь час вона знаходилась у складному емоційному стані, її охоплювало хвилювання, тривога, та постійне очікування чого-небудь небезпечного, оскільки в неї зник зв?язок з її найближчими і найріднішими людьми - з мамою, татом, сестрою, племінницею та її маленьким сином. Чувши по радіо інформацію про запеклі бої за Гостемельский аеропорт, її охоплював страх за родину, оскільки вони було зовсім поряд з місцем боїв, вона весь час собі докоряла, що не змогла вмовити батьків поїхати з нею. Кордон пройшли 02.03.2022 року. Польські прикордонники дуже швидко пропускали українських громадян. Там були організовані мобільні пункти допомоги лікарів, де можна було отримати необхідну допомогу. Дякуючи їм, вона змогла отримати ліки від алергії та заспокійливе, оскільки з дитинства має проблеми з серцем. Підзарядивши телефон, вона знову і знову намагалася зв?язатись з батьками та сестрою, але на превеликий жаль, зв?язку не було. Доїхавши до найближчої заправки в Польщі, вони зупинилися на відпочинок і не відчули, як заснули. Проспали, напевно годин 4-5, а потім поїхали далі до Словенії. В Словенію приїхали пізно ввечері. Позивач наголошує, що вперше, за всі ці дні пережитого пекла, вона мала змогу помитися, однак не могла спати і постійно думала, чи правильно зробила, що залишила найрідніших їй людей.

Позивач ОСОБА_3 зазначає, що 08.03.2022 року нарешті зв?язалася з рідними і дізналася, що всі були живі. Батьки розповіли їй про будинок і про все що вони пережили, але вона не могла уявити, що найгірше ще попереду.

В кінці травня батьки повернулись додому, але виявилось що повертатись немає куди, вона побачила на відео, яке їй переслали, що окупанти зробили з їхнім будинком. В цьому будинку батько жив з моменту його будівництва. В цьому будинку, потім як він одружився, жила вся його сім?я. Все життя він з дружинною працював чесно і сумлінно, і весь час покращував житлові умови, в домі завжди було весело та затишно. Всі свята вони святкували всією родиною в зимовий час вдома, а в літку - в саду, де була альтанка, навколо якої квітли рози та мальви. Але війна повністю зруйнувала їхнє життя. Росіяни зруйнували дім, знищили фотографії молодих батьків, їх одруження, народження дітей, фотографії її садочка та першого класу, фотографії дідусів та бабусь, прадідів та прабабусь. Знищили відеозаписи з її весілля, весілля сестри та племінниці, знищили ікони, скатертину, яку вишивала прабабуся, листа дідуся до бабусі, котів, собак, плодові дерева - все те, що протягом всього життя для неї має значення, все те, що в майбутньому вона могла передати і своїм дітям. Зруйнували все, що вона любила і цінувала.

Позивач ОСОБА_3 зазначає, що 04 грудня 2012 року батько їй подарував будинок з умовою, що батьки будуть продовжувати в ньому жити до кінця свого життя, а тому вона була впевнена, що має свій дах над головою і ніколи не могла уявити того, що усі її надії та сподівання будуть зруйновані.

Крім того, зазначає, що її батьки похилого віку залишися без даху над головою, який був нажитий тяжкою працею. За цей рік війни, її мама стала почувати себе гірше, ускладнився цукровий діабет, проблеми з ногами, турбував високий тиск, тато став погано бачити і почались проблеми з серцем.

ОСОБА_3 зазначає, що її мати звернулась із заявою 02.06.2022 року до поліції та її заява зареєстрована в журналі обліку заяв та повідомлень про вчинення кримінального правопорушення на інші події ВП № 2 Бучанського РУП ГУНП в Київській області № 18035 від 02.06.2022 року. Позивач наголошує, що за результатами розгляду заяви, матеріали звернення приєднано до матеріалів кримінального провадження, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0000411 від 02.06.2022 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 438 КК України.

Позивач наголошує, що 06.06.2022 року провідним інспектором відділу запобігання НС Білоцерківського ГУ ДСНС України в Київській області було складено акт про пожежу, згідно якого на момент складання акту повністю знищено житловий будинок, який належить ОСОБА_3 , та все майно, яке перебувало у будинку, дві господарські будівлі, а також автомобіль Опель Омега, реєстраційний номер НОМЕР_1 . Позивач ОСОБА_3 звертає увагу суду, що вона є власником зруйнованого домоволодіння, а саме частки в праві спільної власності на будинок за адресою: АДРЕСА_1 , яка розташована на земельній ділянці, загальною площею 0,0550 га, з кадастровим номером :01:072:0112.

Позивач наголошує, що внаслідок бойових дій, повністю було знищено основні конструкції, внутрішнього та зовнішнього оздоблення будинку, господарських споруд, гараж, сарай, вольєр, а також все майно, що знаходилося у будинку і господарських спорудах. Позивач стверджує, що характер і обсяг руйнувань детально описані в звіті про оцінку вартості матеріальних збитків, завданих власнику майна за адресою: АДРЕСА_1 через збройну агресію російської федерації, складеному суб`єктом оціночної діяльності ОСОБА_6 , який робив оцінку збитків. Позивач наголошує, що майнові збитки завданій їй руйнуванням її нерухомого майна складають 1 837 244 (один мільйон вісімсот тридцять сім тисяч двісті сорок чотири) гривні 16 копійок.

Окрім, завданих майнових збитків, також їй завдано тяжку моральну шкоду. Позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 наголошують, що внаслідок бойових дій, було зруйновано не тільки будинок, а повністю знищено рухоме майно, що належало їм на праві спільної сумісної власності подружжя, а саме: холодильник «Атлант»; слайсер-ломтерізка; піч електрична «МІРТА»; плита газова «Kaiser»; плита газова «Гефест»; морозильна камера «НОРД»; пральна машина «SAMSUNG WF 1600 WRW»; телевізор «SAMSUNG 26»; телевізор «Ergo 32»; телевізор «Sony 42»; мультиварка «ROTEX REP76B»; посудомийна машина «Bosh»; холодильник «Indezit»; газова колонка «Atlantic»; пилосос «SAMSUNG TWIN 1800 W»; мікрохвильова піч «Panasonic NN G-315 WF»; мотокультиватор «Forte МК66503»; ліжко двоспальне 1600?2000 мм; диван розкладний "Константа"; ортопедичний матрац «Венетто» та велосипед «Україна». Вартість цього майна з урахуванням зносу складає 89 801,70 грн (вісімдесят дев`ять тисяч вісімсот одна гривня) 70 копійок.

Позивачі наголошують, що в ході обстрілу було повністю знищено автомобіль Opel Omega, 1989 року випуску, який також належав їм на праві спільної власності подружжя та ринкова вартість складає 52 783 грн. Також вони втратили фактично весь одяг і їм потрібно було 30 000 гривень, щоб пристойно одягнутися.

Позивачі стверджують, що їм було завдано шкоди на суму 172 584 (сто сімдесят дві тисячі п`ятсот вісімдесят чотири) гривні 70 копійок.

Позивач ОСОБА_1 стверджує, що все що з нею сталося, було для неї екстремальною ситуацією, яка виходила за межі стану звичайного, безпечного життя. 3а весь час знаходження в зоні бойових дій, вона пережила такий страх, якого ніколи в житті не було: вибухи мін та снарядів, палаючі будинки, стрільба, гуркіт пролітаючих над головою гелікоптерів і літаків - все це для мирної людини перевищує можливості її психіки. До того ж, вона усі ці дні не знала, що з її рідними - доньками, онукою з чоловіком та правнуком. Вона була позбавлена можливості підтримувати свій організм ліками, необхідними для нормального його функціонування, вони з чоловіком були позбавлені можливості задоволення елементарних побутових потреб: їжі, сну, санітарно-гігієнічних умов. Вона постійно хвилювалася за те, що може не витримати усього цього жахіття, а також боялася за те, що стан її здоров?я є додатковою причиною переживань для її чоловіка. Її психологічний стан досі важкий: відчуває хвилювання, тривогу; постійно згадує все те, що їй довелося пережити під час знаходження в зоні бойових дій. Вона має проблеми зі сном, довго не може заснути, бо, як тільки закриває очі, картини пережитих жахіть знову встають перед нею. Внаслідок російської агресії змінився звичний для неї ритм життя, змінилися звичні для неї побутові умови, бо зараз вони вимушені жити у чужому житлі. Вона втратила можливість безпосереднього спілкування зі своїми рідними, які виїхали за кордон, бо спілкування на відстані за допомогою соціальних мереж ніколи не замінить можливості обняти рідну людину. Знаходження в чужій квартирі також не викликає у неї відчуття затишку та «родинного гнізда», яке вона відчувала до війни у зруйнованому, потім, окупантами будинку. Вона до сьогодні має стійкий страх, коли чує звуки літака та повітряної тривоги, оскільки це викликає асоціації з пережитим жахіттям. Після усього пережитого, їй потрібна довга психологічна реабілітація, без якої вона не зможе повернутися до психологічного стану, в якому перебувала до 24.02.2022. Окрім того, на її психологічний стан дуже впливають постійні повітряні тривоги, яких в Києві та області за рік пролунало більше 1 600 разів, а їх середня тривалість склала більше години. Вони постійно нагадують їй про те, що вона навіть зараз не знаходиться у безпеці та впливають на її працездатність і якість життя. Враховуючи характер та обсяг її душевних та психічних страждань, їх тривалість, її теперішній психологічний стан та зухвалу протиправну агресію рф проти України, вона вважає, що справедлива сума грошової компенсації завданої мені моральної шкоди складає 35 000 (тридцять п?ять тисяч) євро. Позивач ОСОБА_2 стверджує, що він, як чоловік, не міг нічим допомогти ні своїй дружині, ні іншим рідним людям. Він дуже хвилювався за їхній психологічний стан. Бачивши жахи і страждання, які переживала його дружина, він намагався, як міг, допомогти їй. Зазначив, що він боявся, що вона може не витримати цього жахіття, і постійно думав, щоб зробити аби цьому запобігти. Його моральні переживання також посилювалися від усвідомлення того, що усе їхнє усталене життя зруйновано, що майно навряд чи залишиться цілим, а коли вони побачать своїх доньок з онукою і правнуком - невідомо. Крім того, зазначив, що відчуває відстороненість та відірваність від людей. Має проблеми с засинанням, а коли засинає, спить уривчасто, часто просинаючись. Іноді йому здається, що все, що сталося з ним, ніби й не було насправді, або все, що тоді відбувалося, було нереальним, але потім окремі картини того, що сталося, раптово виникають в його свідомості і в нього знову виникає страх від того, що вони всі його рідні, могли загинути, як загинули багато мешканців ОСОБА_4 , Гостомеля, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 ; інших українських міст і сіл. Щоб подолати психологічні наслідки того, що йому з дружиною довелося пережити, повинен пройти певний час, але цей час для нас буде надзвичайно тривалим та важким.

Враховуючи характер та обсяг його душевних страждань, їх тривалість, його теперішній психологічний стан та зухвалу протиправну агресію РФ проти України, яка триває вже більше року, він вважає, що справедлива сума грошової компенсації завданої йому моральної шкоди складає 35 000 (тридцять п`ять тисяч) євро. Позивач ОСОБА_3 стверджує, що завдана їй моральна шкода також полягає у душевних стражданнях, які вона відчувала і відчуває за долю своїх батьків, бо те, що вони пережили і вимушені зараз переживати, навряд чи додає їм здоров?я. В їхньому віці лишитися житла, в якому вони прожили разом багато років, в якому виховали своїх дітей, в якому проводили найкращі моменти свого життя, є важкою втратою. Через відверто злочинні агресивні дії російських агресорів, вони на старості літ залишилися без усього того, до чого прагнули усе життя і на що заробляли важкою працею. Усе пережите не могло не вплинути на здоров?я батьків. За цей рік мама стала почувати себе гірше, ускладнився цукровий діабет, проблеми з ногами, турбує високий тиск; тато став погано бачити і почались проблеми з серцем. Вона намагається їх підбадьорювати, але це їй дається дуже важко оскільки сама має проблеми зі здоров?ям і морально дуже виснажена, оскільки не знає, на що сподіватися далі. Окрім того, злочинні дії РФ призвели до того, що вона була вимушена покинути свою Батьківщину і шукати прихистку за кордоном. Умови, в яких вона опинилася під час евакуації, були далекі від того, що потребує нормальна людина: чотири дні в черзі на кордоні, неможливість помитися, нормально сходити в туалет - все це пригнічувало її та завдавало додаткових душевних страждань. Зараз вона знаходиться за кордоном, серед іншого мовного і культурного середовища, що робить її шанси знайти достойну роботу мінімальними. До того ж, навряд чи статус особи, яка отримала прихисток в іншій державі, є таким же, як статус повноцінного громадянина своєї країни. Знаходячись за кордоном, вона лишилася звичного кола спілкування, звичного ритму життя. Вона не має можливості бачитись з батьками, сестрою, племінницею, іншими рідними, друзями та знайомими. Додаткових душевних страждань їй завдає усвідомлення того, що подароване батьками житло зруйноване, і їй, практично, нікуди повертатися.

Враховуючи характер та обсяг її душевних та психічних страждань, їх тривалість, її теперішній психологічний стан та зухвалу протиправну агресію РФ проти України, яка триває вже більше року, вона вважаю, що справедлива сума грошової компенсації завданої їй моральної шкоди складає 25 000 (двадцять п?ять тисяч) євро.

Ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 26 червня 2023 року відкрито загальне позовне провадження у справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до Російської Федерації в особі Генеральної прокуратури Російської Федерації про стягнення збитків, завданих збройною агресією Російської Федерації проти України.

Ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 13 грудня 2023 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

У судове засідання позивачі та представник позивачів не з`явилися, про час та місце судового засідання повідомлялися належним чином. Позивачі ОСОБА_2 , ОСОБА_1 та ОСОБА_3 подали до суду заяву в якій просили проводити розгляд справи без їх участі, позов підтримали, просили задовольнити.

Касаційним цивільним судом у складі Верховного Суду у постанові від 14.04.2022 у справі № 308/9708/19 (провадження № 61-18782св21) викладено правову позицію, відповідно до якої у цій категорії спорів (про відшкодування шкоди, завданої фізичній особі, її майну, здоров`ю, життю у результаті збройної агресії Російської Федерації) іноземна держава-відповідач не користується судовим імунітетом проти розгляду судами України таких судових справ. При цьому зазначено, що оскільки вчинення Російської Федерації з 2014 року збройної агресії проти України не припиняється, Російської Федерації заперечує суверенітет України, тому зобов`язань поважати та дотримуватися суверенітету цієї країни немає. А отже, і направляти до посольства цієї країни запит на згоду про участь у справі і зупиняти провадження у справі до отримання відповіді від Російської Федерації або повідомлення про вручення такого запиту не потрібно.

Для належного повідомлення зроблені оголошення на сайті суду, однак відзиву відповідачем не надано.

Також, копія ухвали про відкриття провадження, копія позовної заяви з додатками, судові виклики надсилалися на адресу Посольства Російської Федерації в Україні, однак повернулися неврученими, причина повернення: «Адресат відсутній за вказаною адресою».

12 квітня 2024 року до суду з Міністерства юстиції України надійшли отримані від Міністерства закордонних справ України ноти МЗС РФ №12983/2 дснг від 31.08.2023 та 19494/2 дснг від 27.12.2023.

24 липня 2024 року до суду з Міністерства закордонних справ України надійшла нота МЗС РФ №6218/2 дснг від 22.04.2024.

Враховуючи, що відповідач повторно в судове засідання не з`явився, відзив не подав, суд на підставі ст. 280 ЦПК України, постановив провести заочний розгляд справи.

Згідно з ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

У разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення (ч. ч. 4, 5 ст. 268 Цивільного процесуального кодексу України).

У зв`язку з неявкою сторін в силу ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Суд, дослідивши надані докази, вивчивши надані документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши усі фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги заяви, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення її по суті, дійшов висновку, що позовна заява підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ч. 1, 2, 3, 4 ст. 10 ЦПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Загальновідомим є той факт, що в лютому 2014 року розпочалася військова агресія Російської Федерації проти України, внаслідок якої була анексована територія Автономної Республіки Крим, частково окуповані території Донецької та Луганської областей України.

24 лютого 2022 розпочалось повномасштабне вторгнення російської федерації на території України, у зв`язку із чим Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 року «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні»» від 24.02.2022 року № 2102-IX, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України», в Україні введено військовий стан, дію якого неодноразово продовжено.

Зазначені обставини є загальновідомими та ніким не оспорюються, а тому не підлягають доказуванню згідно з приписами ч. 3ст. 82 ЦПК України.

Окрім того, відповідно до статті 12 Конвенції ООН про юрисдикційні імунітети держав та їх власності (2004), що відображає звичаєве міжнародне право, держава не має права посилатися на судовий імунітет у справах, пов`язаних із завданням шкоди здоров`ю, життю та майну, якщо така шкода повністю або частково завдана на території держави суду та якщо особа, яка завдала шкоду, у цей час перебувала на території держави суду.

Отже, судовий імунітет Російської Федерації не підлягає застосуванню з огляду на порушення Російською Федерацією державного суверенітету України, а отже, не є здійсненням Російською Федерацією своїх суверенних прав, що охороняються судовим імунітетом, а тому держава Російська Федерація є належним відповідачем у даній справі.

Аналогічна правова позиція була викладена Верховним Судом у постанові від 18.05.2022 року по справі № 760/17232/20-ц у постанові від 14.04.2022 року у справі № 308/9708/19, у постанові від 0.06.2022 року у справі № 490/9551/19, а також Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 12.05.2022 року у справі № 635/6172/17, провадження № 14-167 цс 20.

На підставі ст.5 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» Російська Федерація як держава-окупант відповідно до IV Гаазької конвенції про закони і звичаї війни на суходолі та додатка до неї: Положення про закони і звичаї війни на суходолі від 18 жовтня 1907 року, Женевської конвенції про захист цивільного населення під час війни від 12 серпня 1949 року та Додаткового протоколу до Женевських конвенцій від 12 серпня 1949 року, що стосується захисту жертв міжнародних збройних конфліктів (Протокол I), від 8 червня 1977 року несе відповідальність за порушення захисту прав цивільного населення.

Судом встановлено, що позивачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 проживали за адресою: АДРЕСА_1 . Відповідно до договору дарування від 04 грудня 2012 року, посвідченого приватним нотаріусом Ірпінського міського нотаріального округу Стрельцовою І.М. за реєстровим № 1844, ОСОБА_2 (далі-дарувальник) та ОСОБА_3 ( далі-обдаровувана), сторони діючи добровільно і перебуваючи при здоровому розумі та ясній пам`яті, розуміючи значення своїх дій, попередньо ознайомлені нотаріусом з приписами цивільного законодавства, що регулюють укладений між ними договір, уклали цей договір про наступне.

Відповідно до п.1.1. вищевказаного договору, дарувальник передає майно у власність обдаровуваної безоплатно. Відповідно до п.1.2. вищевказаного договору, ОСОБА_2 подарував, а ОСОБА_3 прийняла в дар частку в праві спільної часткової власності на будинок, загальною площею 157,7 кв.м., житловою площею 85,6 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1 , що іменована далі «нерухоме майно», яка розташована на земельній ділянці загальною площею 0,0550 га, за кадастровим номером - :01:072:0112.

Як вбачається з матеріалів справи, повідомленням про прийняття і реєстрацію повідомлення про кримінальне правопорушення № 18035/109/1402/2022 від 17 червня 2022 року ОСОБА_1 та ОСОБА_3 було повідомлено про те, що 02.06.2022 року, до слідчого відділення поліції № 2 Бучанського РУП ГУНП в Київській області надійшла їх заява щодо зруйнування будинку за адресою: АДРЕСА_1 у період збройної агресії військовослужбовців російської федерації. Вказана заява зареєстрована в Журналі єдиного обліку заяв і повідомлень про вчинені кримінальні правопорушення та інші події ВП №2 Бучанського РУП ГУНП в Київській області № 18035 від 02.06.2022 року. За результатами розгляду заяви, матеріали звернення приєднано до матеріалів кримінального провадження, відомості щодо якого внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000411 від 02.06.2022 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 438 КК України.

Відповідно до акту про пожежу від 06 червня 2022 року, складеного комісією у складі провідного інспектора відділу запобігання НС Білоцерківського РУ ГУ ДСНС України у Київській області капітаном служби цивільного захисту Денисенко М.П., внаслідок пожежі було знищено житловий будинок, загальною площею 157,7 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 , який належить ОСОБА_3 . Разом з будинком знищено 2 господарські будівлі, все майно та речі, які перебували у будинку. Знищено автомобіль Opel Omega, реєстраційний номер НОМЕР_1 , 1989 року, та один мотокультиватор, власником яких є ОСОБА_2 . Причиною пожежі зазначено: потрапляння боєприпасів та їх уламків внаслідок бойових дій.

Як видно із наданого позивачами Звіту №242 про оцінку вартості матеріальних збитків, завданих власнику майна за адресою: АДРЕСА_1 , через збройну агресію Російської Федерації: вартість збитку, завданого пошкодженням нерухомого майна, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , складає 1 837 244 гривні 16 копійок; вартість збитку, завданого пошкодженням рухомих речей, які знаходилися всередині приміщень, а саме: холодильник «Атлант»; слайсер-ломтерізка; піч електрична «МІРТА»; плита газова «Kaiser»; плита газова «Гефест»; морозильна камера «НОРД»; пральна машина «SAMSUNG WF 1600 WRW»; телевізор «SAMSUNG 26»; телевізор «Ergo 32»; телевізор «Sony 42»; мультиварка «ROTEX REP76B»; посудомийна машина «Bosh»; холодильник «Indezit»; газова колонка «Atlantic»; пилосос «SAMSUNG TWIN 1800 W»; мікрохвильова піч «Panasonic NN G-315 WF»; мотокультиватор «Forte МК66503»; ліжко двоспальне 1600?2000 мм; диван розкладний "Константа"; ортопедичний матрац «Венетто» та велосипед «Україна», з урахуванням зносу складає 89 801 гривня 70 копійок.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з вимогами п. п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин.

Відповідно до ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Згідно з ч. 1 ст.317ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ч. 1, 3 ст.319ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (ч. 1 ст. 321 ЦК України).

Статтею 16 ЦК України передбачено, що способами захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди, а також майнової шкоди та завданих збитків.

Відповідно до ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитки у результаті порушення її цивільного права, має право на відшкодування.

Обґрунтовуючи вимоги, позивачі посилаються на спричинення їм матеріальної та моральної шкоди в результаті обстрілів під час вторгнення Російської Федерації, внаслідок чого було зруйновано їх будинок, який є не придатним для подальшого проживання та користування.

Зобов`язання держави щодо поваги та захисту прав людини не зникають і в умовах збройних конфліктів.

Положення преамбули Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованого Законом України від 17.07.1997 № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» передбачають те, що Високі Договірні Сторони зобов`язалися забезпечити повагу до прав людини шляхом гарантії цих прав. Гарантування прав людини з боку держави може здійснюватися як активними діями, так і утриманням від вчинення будь-яких дій. Така діяльність держави по гарантуванню прав людини пов`язана з видами зобов`язань з боку держав-учасниць Конвенції, якими є негативні та позитивні зобов`язання.

Негативні зобов`язання - це зобов`язання держави утримуватися від втручання в права та свободи, а позитивні зобов`язання - навпаки, тобто держава повинна щось зробити, вчинити певні дії, щоб особа могла скористатися своїми правами за Конвенцією. Це, наприклад, може включати в себе прийняття законодавства, що допоможе забезпечити користування гарантованими Конвенцією правами, або забезпечення реальних умов для реалізації прав.

Так, за певних обставин захистом статті 1 Першого протоколу до Конвенції може користуватися легітимне очікування (legitimate expectation) успішної реалізації майнових прав (право вимоги). Для того, щоб «очікування» було «легітимним», воно має бути заснованим на нормі закону або іншому правовому акті, такому як судове рішення, пов`язаному із майновим інтересом (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ від 28 вересня 2004 року у справі «Копецький проти Словаччини» (Kopecky v. Slovakia), заява № 44912/98, § 49-50).

Тобто, особа, яка має майновий інтерес, може розглядатися як така, що має «легітимне очікування» успішної реалізації її права вимоги (зокрема, відшкодування державою шкоди) у сенсі статті 1 Першого протоколу до Конвенції, коли для цього інтересу є достатні підстави у національному законодавстві.

Так, відповідно до ст.32 Конвенції про захист цивільного населення під час війни, 1949 року забороняється застосування будь-яких заходів, які можуть завдати фізичних страждань або призвести до знищення осіб, що перебувають під захистом, які є під їхньою владою. Ця заборона поширюється не лише на вбивства, тортури, тілесні покарання, калічення та медичні чи наукові досліди, які не викликані потребою лікування особи, що перебуває під захистом, а й на будь-яке інше брутальне поводження з боку як цивільних, так і військових властей.

Також відповідно до ст.48 Додаткового протоколу до Женевських конвенцій від 12 серпня 1949 року, що стосується захисту жертв міжнародних збройних конфліктів (Протокол I від 8 червня 1977 року), для забезпечення поваги й захисту цивільного населення та цивільних об`єктів сторони, що перебувають у конфлікті, повинні завжди розрізняти цивільне населення й комбатантів, а також цивільні й воєнні об`єкти та відповідно спрямовувати свої дії тільки проти воєнних об`єктів.

Зокрема, ст.51 Додаткового протоколу до Женевських конвенцій від 12 серпня 1949 року передбачає, що цивільне населення користуються загальним захистом від небезпек, що виникають у зв`язку з воєнними операціями.

Крім того на підставі ст.57 Додаткового протоколу до Женевських конвенцій від 12 серпня 1949 року при проведенні воєнних операцій повинна постійно виявлятися турбота про те, щоб оберігати цивільне населення, цивільних осіб і цивільні об`єкти.

Суд звертає увагу на те, що військова агресія та окупація Російською Федерацією територій України є не тільки порушенням суверенітету й територіальної цілісності України, але й порушенням основоположних принципів та норм міжнародного права. Така військова агресія супроводжується злочинами геноциду проти народу України, а також іншими військовими злочинами збройних сил та вищого керівництва російської федерації.

Так, відповідно до Резолюції Генеральної Асамблеї ООН ES-11/1 від 02 березня 2022 року військова агресія російської федерації була засуджена як така, що порушує статтю 2 (4) Статуту ООН, а також суверенітет, незалежність та територіальну цілісність України. Крім того, російську федерацію було зобов`язано припинити застосування сили проти України та вивести свої збройні сили за межі міжнародно визнаних кордонів України.

Також Генеральна Асамблея ООН прийняла Резолюцію ES-12/1 від 24 березня 2022 року, якою додатково засуджує військову агресію росії проти України, вимагає від російської федерації припинення військових дій, в тому числі проти атак проти цивільних осіб та цивільних об`єктів, а також засуджує всі порушення міжнародного гуманітарного права та порушення прав людини та вимагає безумовного дотримання міжнародного гуманітарного права, включно із Женевськими Конвенціями 1949 року та Додаткового протоколу І 1977 року до них.

Відповідно до Постанови Верховної Ради України від 14 квітня 2022 року про заяву Верховної Ради України «Про вчинення російською федерацією геноциду в Україні» визнано геноцидом Українського народу дії збройних сил, політичного і військового керівництва російської федерації під час збройної агресії проти України, яка розпочалася 24 лютого 2022 року.

Згідно зі ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної внаслідок тимчасової окупації державі Україна, юридичним особам, громадським об`єднанням, громадянам України, іноземцям та особам без громадянства, у повному обсязі покладається на російську федерацію як на державу, що здійснює окупацію. Держава Україна всіма можливими засобами сприятиме відшкодуванню матеріальної та моральної шкоди російською федерацією.

Статті 3, 8, 12, 28 Загальної декларації прав людини 1948 року гарантують кожній людині право на життя, свободу і особисту недоторканність, ефективне поновлення у правах компетентними національними судами в разі порушення її основних прав, наданих їй конституцією або законом, вільне пересування і вибір місця проживання у межах кожної держави, соціальний і міжнародний порядок, при якому права і свободи, викладені в цій Декларації, можуть бути повністю здійснені. Ніхто не може зазнавати безпідставного посягання на недоторканність його житла. Кожна людина має право на захист закону від такого втручання або таких посягань.

Конституційний Суд України у своєму рішенні від 12.04.2012 року № 9-рп/2012 (справа № 1-10/2012) наголосив, що в Україні як демократичній, правовій державі людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються найвищою соціальною цінністю; права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави; держава відповідає перед людиною за свою діяльність; утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави (статті 1, 3 Конституції України).

Суд враховує, що преамбула Статуту Організації Об`єднаних Націй визначає, що держави-учасниці ООН сповнені рішучості позбавити прийдешні покоління нещасть війни, проявлятимуть терпимість та житимуть в світі як добрі сусіди, об`єднуватимуть зусилля для підтримки міжнародного миру та безпеки.

Пункт 122 Резолюції 60/1, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 24.10.2005 року, підкреслює, що всі держави зобов`язані поважати права людини та основні свободи.

Відповідно до ст. 28 Загальної декларації прав людини кожному гарантується право на соціальний і міжнародний порядок, при якому права і свободи, викладені в цій Декларації, можуть бути повністю здійснені.

Кожен має право жити в мирі в умовах заохочення і захисту всіх прав людини і повної реалізації розвитку (ст. 1 Декларації про право на мир, затвердженої резолюцією Генеральної Асамблеї ООН 71/189 від 19.12.2016 року).

Згідно ст. 1 Закону України «Про оборону України» збройна агресія - це, в тому числі, це застосування іншою державою або групою держав збройної сили проти України. Збройною агресією проти України вважається будь-яка з таких дій, зокрема: вторгнення або напад збройних сил іншої держави або групи держав на територію України, а також окупація або анексія частини території України; напад збройних сил іншої держави або групи держав на військові сухопутні, морські чи повітряні сили або цивільні морські чи повітряні флоти України.

Силові дії російської федерації, що тривають з 20.02.2014 року є актами збройної агресії відповідно до пунктів "a", "b", "с", "d" та "g" статті 3 Резолюції 3314 (XXIX) Генеральної Асамблеї ООН "Визначення агресії" від 14.12.1974 року.

Законом України «Про особливості державної політики із забезпечення державного суверенітету України на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях» від 18.01.2018 року визначено, що російська федерація чинить злочин агресії проти України та здійснює тимчасову окупацію частини її території за допомогою збройних формувань Російської Федерації, що складаються з регулярних з`єднань і підрозділів, підпорядкованих міністерству оборони російської федерації, підрозділів та спеціальних формувань, підпорядкованих іншим силовим відомствам російської федерації, їхніх радників, інструкторів та іррегулярних незаконних збройних формувань, озброєних банд та груп найманців, створених, підпорядкованих, керованих та фінансованих російською федерацією.

Відповідно до ст. 1-3 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» сухопутна територія Автономної Республіки Крим і міста Севастополя, внутрішні води України цих територій визнаються тимчасово окупованими внаслідок збройної агресії російської федерації з 20.02.2014 року.

Наслідком саме збройної агресії Російської Федерації відносно України (що є загальновідомими фактами, а тому не підлягають доказуванню за нормами ч. 3 ст. 82 ЦПК України), стала окупація частини території України.

За нормою ч.6 ст.5 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної внаслідок тимчасової окупації державі Україна, юридичним особам, громадським об`єднанням, громадянам України, іноземцям та особам без громадянства, у повному обсязі покладається на російську федерацію як на державу, що здійснює окупацію.

Таким чином, Російська Федерація є суб`єктом, внаслідок збройної агресії якого проти України та окупації частини території України порушено низку прав та свобод громадян України, зокрема, особистих прав позивачів, та, відповідно, саме Російська Федерація є суб`єктом, на якого покладено обов`язок з відшкодування завданих цими діями збитків.

Суд також враховує, що Російська Федерація, здійснивши збройну агресію щодо України, окупувавши частину території України, порушила чисельну кількість міжнародних норм та правил, в тому числі норми та принципи Статуту ООН, Загальної декларації прав людини, Будапештського меморандуму, Гельсінського заключного акту наради по Безпеці та Співробітництву в Європі від 01.08.1975 року та Договору про дружбу, співробітництво і партнерство між Україною і російською федерацією.

Пунктом 2 Будапештського меморандуму російська федерація взяла на себе зобов`язання разом зі Сполученим Королівством Великої Британії та Північної Ірландії і Сполученими Штатами Америки утримуватися від загрози силою чи її використання проти територіальної цілісності чи політичної незалежності України, і що ніяка їхня зброя ніколи не буде використовуватися проти України, крім цілей самооборони або будь-яким іншим чином згідно зі Статутом Організації Об`єднаних Націй.

Таким чином, держава, яка грубо порушує гарантовані нормами міжнародного права основні свободи та права людини, не може використовувати імунітет від судового переслідування іноземним судами як гарантію уникнення відповідальності за вчинені злочини проти життя та здоров`я людини, а також нанесення шкоди її майну.

Суд вважає, що Російська Федерація, порушивши наведені міжнародні норми, вийшла за межі своїх суверенних прав, гарантованих ст.2 Статуту ООН, а тому не має судового імунітету в частині вимог позивача про відшкодування шкоди.

Відповідно до ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитки у результаті порушення її цивільного права, має право на відшкодування.

Згідно з ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 2 Постанови від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Для наявності деліктної відповідальності необхідна наявність складу правопорушення: а) наявність шкоди, б) протиправна поведінка заподіювача шкоди, в) причинний зв`язок між шкодою та поведінкою заподіювача, г) вина.

Цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини, тож якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.

З огляду на наведене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності і диспозитивності цивільного процесу, положень ЦК України з відшкодування шкоди, то саме на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності вини у завданні шкоди.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року (справа № 761/6144/15-ц, провадження № 61-18064св18).

Судом встановлено та вказана обставина не спростована відповідачем Російською Федерацією, що в результаті артилерійських обстрілів під час вторгнення Російської Федерації було зруйновано будинок позивачів, внаслідок чого останній є не придатним для подальшого проживання та користування.

З урахуванням наведеного вище, аналізуючи зібрані по справі докази в світлі наведених правових норм, з відповідача Російської Федерації на користь позивачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 підлягає стягненню майнова шкода в розмірі 172 584 (сто сімдесят дві тисячі п`ятсот вісімдесят чотири) гривні 70 копійок, що на день підписання позовної заяви згідно офіційного курсу валют, встановленого НБУ, складає 4 286, 75 євро, на користь позивача ОСОБА_3 підлягає стягненню майнова шкода в розмірі 1 837 244 (один мільйон вісімсот тридцять сім тисяч двісті сорок чотири) гривні 16 копійок, що на день підписання позовної заяви згідно офіційного курсу валют, встановленого НБУ, складає 45 634, 48 євро.

Щодо вимог позову про відшкодування моральної шкоди з Російської Федерації, суд виходить з такого.

Згідно зі ст.23 ЦК України моральна шкода, зокрема, полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із душевними стражданнями, у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів, а також ушкодженням здоров`я. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому, суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

В абзаці другому пункту 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Отже, визначальним у вирішенні такої категорії спорів є доведення усіх складових деліктної відповідальності на підставі чого суд встановлює наявність факту заподіяння позивачу моральної шкоди саме тими діями (бездіяльністю), які встановлені судом (суддею).

Вказаний висновок висловлено у постанові Верховного Суду від 19.03.2020 року у справі № 686/13212/19.

Окрім того, відповідно до статті 12 Конвенції ООН про юрисдикційні імунітети держав та їх власності (2004), що відображає звичаєве міжнародне право, держава не має права посилатися на судовий імунітет у справах, пов`язаних із завданням шкоди здоров`ю, життю та майну, якщо така шкода повністю або частково завдана на території держави суду та якщо особа, яка завдала шкоду, у цей час перебувала на території держави суду.

Отже, судовий імунітет російської федерації не підлягає застосуванню з огляду на порушення російською федерацією державного суверенітету України, а отже, не є здійсненням російською федерацією своїх суверенних прав, що охороняються судовим імунітетом, а тому держава російська федерація є належним відповідачем у даній справі.

Аналогічна правова позиція була викладена Верховним Судом у постанові від 18.05.2022 року по справі № 760/17232/20-ц.

Крім того у своїй постанові від 14.04.2022 року по справі № 308/9708/19 Верховний Суд також дійшов висновку, що на російську федерацію не поширюється судовий імунітет, оскільки вчинення актів збройної агресії іноземною державою не є реалізацією її суверенних прав, а свідчить про порушення зобов`язання поважати суверенітет та територіальну цілісність іншої держави - України, що закріплено в Статуті ООН. Зокрема, Верховний Суд встановив, що такими діями російська федерація вийшла за межі своїх суверенних прав, гарантованих статтею 2 Статуту ООН.

Ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» вказано, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до вимог «Правила суду - компенсація шкоди», які використовуються Європейським судом з прав людини при розгляді справ із компенсації шкоди, зокрема, п. п. 15 п. 3 цих Правил, встановлено, що заявники, які бажають отримати компенсацію за нематеріальну шкоду, мають право вказати суму, яка на їхню думку, була б справедливою.

Заявник, який вважає себе жертвою більш одного порушення Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950, може вимагати або одну одноразову суму, яка покриває всі передбачувані порушення, або окрему суму щодо кожного передбаченого Європейською конвенцією порушення.

При вирішенні вимог позивачів, суд також застосовує практику Європейського суду з прав людини, зокрема рішення у справі Луізідоу проти Турецької Республіки (CASE OF LOIZIDOU v.TURKEY (Article50), (40/1993/435/514) 28 July 1998), згідно якого вирішено зобов`язати сплатити компенсацію позивачу, зокрема й за моральні страждання через незаконну окупацію частини Кіпру турецькими Збройними Силами.

В результаті збройної агресії Російської Федерації проти України та втратою власного житла разом з усіма речами, позивачі зазнали моральних страждань. Завдана моральна шкода позивачам обумовлена зокрема тим, що проживаючи у власному будинку в селищі Гостомель Київської області, вони мали налагоджений побут, були матеріально забезпеченими і мали можливість вести повноцінне життя, користуватися усіма особистими немайновими та майновими благами, які гарантовані кожній людині. Проте, з початком повномасштабного вторгнення Російської Федерації проти України вони були позбавлені можливості користуватися цими благами. Моральна шкода виявилась у погіршенні емоційного, психологічного, матеріального стану та стану здоров`я, та продовжує їм завдавати чималих моральних страждань.

Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, з урахуванням того, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, беручи до уваги перебування позивачів у стані постійного стресу внаслідок збройної агресії Російської Федерації, що призвело до позбавлення власного житла та речей, позбавлення звичного ритму життя, з урахуванням вимог розумності і справедливості, суд визначає розмір компенсації моральної шкоди в розмірі 1 409 100 (один мільйон чотириста дев`ять тисяч сто) гривень 00 копійок, що на день підписання позовної заяви згідно офіційного курсу валют, встановленого НБУ, складає 35 000 євро, на користь ОСОБА_1 , в розмірі 1 409 100 (один мільйон чотириста дев`ять тисяч сто) гривень 00 копійок, що на день підписання позовної заяви згідно офіційного курсу валют, встановленого НБУ, складає 35 000 євро, на користь ОСОБА_2 , в розмірі 1 000 650 (один мільйон шістсот п`ятдесят) гривень 00 копійок, що на день підписання позовної заяви згідно офіційного курсу валют, встановленого НБУ, складає 25 000 євро, на користь ОСОБА_3 .

Враховуючи наведене, даючи оцінку встановленим обставинам та доказам наданих позивачами в їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог та стягнення майнової та моральної шкоди з Російської Федерації.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:

1) у разі задоволення позову - на відповідача;

2) у разі відмови в позові - на позивача;

3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки позивачі при поданні позову були звільнені від сплати судового збору, то відповідно до ст. 141 ЦПК України він підлягає стягненню з Російської Федерації на користь держави.

Відповідно до п. 22 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах за позовами до держави-агресора російської федерації про відшкодування завданої майнової та/або моральної шкоди у зв`язку з тимчасовою окупацією території України, збройною агресією, збройним конфліктом, що призвели до вимушеного переселення з тимчасово окупованих територій України, загибелі, поранення, перебування в полоні, незаконного позбавлення волі або викрадення, а також порушення права власності на рухоме та/або нерухоме майно.

З урахуванням задоволення позову, враховуючи те, що позивачі звільнені від сплати судового збору, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в сумі 13 420,00 грн.

Керуючись ст. ст. 12, 133, 141, 258-259, 263-265, 273, 280-284, 354 ЦПК України, суд

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до Російської Федерації в особі Генеральної прокуратури Російської Федерації про стягнення збитків, завданих збройною агресією Російської Федерації проти України задовольнити.

Стягнути з Російської Федерації на користь ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 ) та ОСОБА_2 (адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_3 ) компенсацію за завдану майнову шкоду в розмірі 172 584 (сто сімдесят дві тисячі п`ятсот вісімдесят чотири) гривні 70 копійок, що на день підписання позовної заяви згідно офіційного курсу валют, встановленого НБУ, складає 4 286, 75 євро.

Стягнути з Російської Федерації на користь ОСОБА_3 (адреса: АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_4 ) компенсацію за завдану майнову шкоду в розмірі 1 837 244 (один мільйон вісімсот тридцять сім тисяч двісті сорок чотири) гривні 16 копійок, що на день підписання позовної заяви згідно офіційного курсу валют, встановленого НБУ, складає 45 634, 48 євро.

Стягнути з Російської Федерації на користь ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 ) компенсацію за завдану моральну шкоду в розмірі 1 409 100 (один мільйон чотириста дев`ять тисяч сто) гривень 00 копійок, що на день підписання позовної заяви згідно офіційного курсу валют, встановленого НБУ, складає 35 000 євро.

Стягнути з Російської Федерації на користь ОСОБА_2 (адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_3 ) компенсацію за завдану моральну шкоду в розмірі 1 409 100 (один мільйон чотириста дев`ять тисяч сто) гривень 00 копійок, що на день підписання позовної заяви згідно офіційного курсу валют, встановленого НБУ, складає 35 000 євро.

Стягнути Російської Федерації на користь ОСОБА_3 (адреса: АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_4 ) компенсацію за завдану моральну шкоду в розмірі 1 000 650 (один мільйон шістсот п`ятдесят) гривень 00 копійок, що на день підписання позовної заяви згідно офіційного курсу валют, встановленого НБУ, складає 25 000 євро.

Стягнути з Російської Федерації на користь держави Україна судовий збір у розмірі 13 420 (тринадцять тисяч чотириста двадцять) гривень.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заява про перегляд заочного рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Ю.В. Кравчук