Сквирський районний суд Київської області
Справа № 376/1413/24
Провадження № 2-о/376/145/2024
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" травня 2024 р. Сквирський районний суд Київської області в складі:

Головуючого судді - Коваленка О.М.,

при секретарі - Таранчук В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Сквира Київської області цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: ОСОБА_2 про встановлення факту,

ВСТАНОВИВ:

Заявниця ОСОБА_1 звернулась до суду з вищевказаною заявою.

16.05.2024 року до канцелярії суду надійшла заява про зміну предмету позову.

В обґрунтування своїх вимог заявниця вказує, що вона ОСОБА_1 народилася та проживає в с. Самгородок Білоцерківського району Київської області, на початку 2003 року почала зустрічатися з ОСОБА_3 жителем с. Самгородок Білоцеркіського району Київської області і навесні цього ж року від нього завагітніла.

В травні місяці 2003 року в них відбулися заручини, а 31.08.2003 року вони обвінчалися в церкві та відсвяткували весілля запросивши родичів, друзів, сусідів.

ОСОБА_1 з ОСОБА_3 стали проживати, як чоловік та дружина по АДРЕСА_1 , але без реєстрації шлюбу, оскільки в заявниці не було паспорта.

ОСОБА_3 працював на будівництві, ОСОБА_1 утримувала підсобне господарство і вони за спільні кошти купили собі житловий будинок АДРЕСА_2 .

Від спільного проживання з ОСОБА_3 в них народилося двоє дітей: ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 , в свідоцтві про народження яких зазначено батько - ОСОБА_3 .

На початок війни в Україні ОСОБА_3 працював в м. Ірпені на будівництвах, а згодом був мобілізований до ЗСУ.

Приблизно ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_3 загинув, актовий запис №114, Сквирського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Білоцерківському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ).

Починаючи з 2003 року по дня смерті ОСОБА_3 в ОСОБА_1 та ОСОБА_3 був спільний сімейний бюджет, вони піклувалися один про одного, постійно вели спільне господарство, приймали участь у витратах, спрямованих на забезпечення життєдіяльності сім`ї та були пов`язані спільним побутом, допомагали один одному по господарству, і мали один перед одним взаємні права та обов`язки як чоловіка та дружини, мали двох спільних доньок.

Факт постійного проживання заявниці ОСОБА_1 з ОСОБА_3 підтверджується Рішенням Сквирського районного суду Київської області від 07.04.2023 року, справа №376/839/23.

ОСОБА_1 має ІІІ групу інвалідності (підгрупа «Д» онколога) з 23.01.2019 року довічно, що підтверджується довідкою МСЕК серія АВ № 1041286. Основним джерелом засобів для існування ОСОБА_1 була матеріальна допомога чоловіка ОСОБА_3 . Чоловік повністю здійснював оплату послуг, придбання одягу, продукти харчування, утримання дітей.

Зазначена допомога була для ОСОБА_1 постійним і основним джерелом для існування.

Після смерті ОСОБА_3 заявниця ОСОБА_1 звернулася до Управління пенсійного фонду України у м. Сквира Київської області із заявою про призначення мені пенсії з нагоди втрати годувальника. Однак для цього ОСОБА_1 рекомендували встановити факт перебування на утриманні чоловіка, а тому на підставі вищевикладеного просить суд:

Встановити факт що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП: НОМЕР_1 , перебувала на утриманні чоловіка, ОСОБА_3 , який загинув приблизно ІНФОРМАЦІЯ_5 .

В судове засідання заявниця ОСОБА_1 не з`явилась, надала суду заяву, в якій просить справу розглянути у її відсутність, заяву підтримує, просить її задовольнити та не проводити фіксування судового засідання технічними засобами (а.с.31).

Заінтересована особа ОСОБА_2 в судове засідання також не з`явилась, надала до суду заяву, в якій просила провести розгляд справи у її відсутність, заяву ОСОБА_1 підтримала в повному обсязі (а.с.32).

Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Згідно до вимог ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів.

Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо ухвалити при проведенні судового засідання на підставі вимог ст. ст. 211,247 ЦПК України.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав.

Частиною 1 ст. 293 ЦПК України передбачено, що окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 294 ЦПК України справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частиною 1 ст. 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Частиною 1 статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Згідно ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до вимог п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 народилася та проживає в с. Самгородок Білоцерківського району Київської області, що підтверджується копією паспорта Серія НОМЕР_2 (а.с.6-7).

ОСОБА_1 з ОСОБА_3 стали проживати, як чоловік та дружина по АДРЕСА_1 , але без реєстрації шлюбу, оскільки в заявниці не було паспорта.

ОСОБА_3 працював на будівництві, ОСОБА_1 утримувала підсобне господарство і вони за спільні кошти купили собі житловий будинок АДРЕСА_2 .

Факт постійного проживання заявниці ОСОБА_1 з ОСОБА_3 підтверджується копією Рішення Сквирського районного суду Київської області від 07.04.2023 року, справа №376/839/23 (а.с.19-23).

Від спільного проживання з ОСОБА_3 в них народилося двоє дітей: ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією Свідоцтва про народження Серія НОМЕР_3 видане виконкомом Самгородоцької сільської ради Сквирського району Київської області 06.02.2004 року, актовий запис №2 (а.с.15) та ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копією Свідоцтва про народження Серія НОМЕР_4 видане 20.04.2010 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Сквирського районного управління юстиції Київської області, актовий запис №96 (а.с.14), в свідоцтві про народження яких зазначено батько - ОСОБА_3 .

ОСОБА_3 проходив службу в Збройних силах України, що підтверджується копією Посвідчення Серія НОМЕР_5 (а.с.11).

Приблизно ІНФОРМАЦІЯ_6 ОСОБА_3 загинув, актовий запис №114, Сквирського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Білоцерківському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ), що підтверджується копією Свідоцтва про смерть Серія НОМЕР_6 видане 14.03.2023 року (а.с.10).

Починаючи з 2003 року до дня смерті ОСОБА_3 в ОСОБА_1 та ОСОБА_3 був спільний сімейний бюджет, вони піклувалися один про одного, постійно вели спільне господарство, приймали участь у витратах, спрямованих на забезпечення життєдіяльності сім`ї та були пов`язані спільним побутом, допомагали один одному по господарству, і мали один перед одним взаємні права та обов`язки як чоловіка та дружини, мали двох спільних доньок.

ОСОБА_1 має ІІІ групу інвалідності (підгрупа «Д» онколога) з 23.01.2019 року довічно, що підтверджується копією Довідки МСЕК серія АВ № 1041286 (а.с.12). Основним джерелом засобів для існування ОСОБА_1 була матеріальна допомога чоловіка ОСОБА_3 . Чоловік повністю здійснював оплату послуг, придбання одягу, продукти харчування, утримання дітей, лікування членів сім`ї.

Зазначена допомога була для ОСОБА_1 постійним і основним джерелом для існування.

Після смерті ОСОБА_3 заявниця ОСОБА_1 звернулася до Управління пенсійного фонду України у м. Сквира Київської області із заявою про призначення мені пенсії з нагоди втрати годувальника. Однак для цього ОСОБА_1 рекомендували встановити факт перебування на утриманні чоловіка

Частиною 1 статті 7 СК України визначено, що сімейні відносини регулюються цим Кодексом та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту, зокрема проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу.

Відповідно до ч.2 ст.3 СК України сім`єю є особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Для визнання осіб сім`єю необхідна одночасна наявність всіх цих ознак.

Конституційним Судом України у рішенні від 03.06.1999 р. за № 5-рп/99 (справа про офіційне тлумачення терміна член сім`ї ) визначено таку обов`язкову ознаку члена сім`ї, як ведення спільного господарства.

Згідно вимог ч. 4 ст. 3 СК України сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

Поняття сім`ї, сформульоване в цій статті, не містить такої обов`язкової ознаки сім`ї, як знаходження саме в зареєстрованому шлюбі. Сім`я розглядається як соціальний інститут і водночас як союз конкретних осіб. Сім`я є первинним та основним осередком суспільства. Сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки, що й є ознаками сім`ї. Відповідно до Хартії прав сім`ї, сім`я це щось більше, ніж просто правова, суспільна чи економічна одиниця, це спільнота любові і солідарності, це те місце, де зустрічаються різні покоління і допомагають один одному зростати у людській мудрості та узгоджувати індивідуальні права з іншими вимогами суспільного життя. Альтернативою шлюбу є конкубінат, тобто фактичне спільне проживання жінки та чоловіка без реєстрації шлюбу. Жінка та чоловік мають на це право і відповідно право на повагу до свого вибору з боку держави та суспільства. Європейський суд з прав людини зауважив, що відносини де-факто, як і відносини, що ґрунтуються на шлюбі, можуть вважатись сімейним життям.

У справі Джонстон проти Ірландії (справа номер ECH-1986-S-006) було встановлено, що заявники прожили спільно близько 15 років. На цій підставі Європейський суд зробив висновок, що вони складали сім`ю, а тому мають право на захист, незважаючи на те, що їх зв`язок існує поза шлюбом. Конституційне право на особисту свободу дає підстави для висновку про те, що людина має право сама вибирати форму організації свого сімейного життя. Закон не може їй цього диктувати, як і того, з ким людина має проживати однією сім`єю, за винятком лише певних обмежень, які сформульовані у статті 3 Сімейного кодексу України.

Постановою Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» , визначено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення.

Щодо вимоги заявниці про встановлення факту перебування на утриманні слід зазначити, що повне утримання означає відсутність у члена сім`ї інших джерел доходів, крім допомоги, загиблого. Якщо крім допомоги, що надавалася загиблим, особа мала інші джерела доходів, то судам слід встановити, чи була допомога годувальника постійним і основним джерелом засобів для існування.

У Пункті 8 постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» зазначено, що судам необхідно мати на увазі, що встановлення факту перебування особи на утриманні померлого має значення для одержання спадщини, призначення пенсії або відшкодування шкоди, якщо допомога, яка надавалась, була для заявника постійним і основним джерелом засобів до існування. Одержання заявником заробітку, пенсії, стипендії, інших доходів не є підставою для відмови у встановленні факту перебування на утриманні, коли суд встановить, що основним і постійним джерелом засобів до існування була для заявника допомога з боку особи, яка надавала йому утримання.

Матеріалами справи встановлено, що допомога, яка надавалася загиблим ОСОБА_3 була для заявниці ОСОБА_1 єдиним, постійним та основним джерелом засобів до існування. Так, як ОСОБА_1 не може працювати, має третю групу інвалідності, що підтверджується копією Довідки МСЕК від 23.01.2019 року, відповідно до якої їй протипоказана важка фізична праця (а.с.12).

Згідно з пунктом 2 частини 1 статті 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту перебування фізичної особи на утриманні.

Згідно з пунктом 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», з наступними змінами та доповненнями, встановлення факту перебування особи на утриманні померлого має значення для одержання спадщини, призначення пенсії або відшкодування шкоди, якщо допомога, яка надавалась, була для заявника постійним і основним джерелом засобів для існування. Одержання заявником заробітку, пенсії, стипендії, інших доходів не є підставою для відмови у встановлені факту перебування на утриманні, коли суд установить, що основним і постійним джерелом засобів для існування була для заявника допомога з боку особи, яка надавала йому утримання. При вирішенні заяв про встановлення факту перебування на утриманні необхідно враховувати, що за загальним правилом право на пенсію в разі смерті годувальника мають непрацездатні члени сім`ї годувальника, які були на його утриманні.

Згідно частини 4 статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» до членів сімей загиблих (померлих) осіб, зазначених у підпунктах 1-3пункту 2 статті 16 цього Закону, належать, зокрема, утриманці загиблої (померлої) особи, визначені відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Частиною 1 статті 31 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» визначено, що члени сім`ї померлого вважаються такими, що перебували на його утриманні, якщо вони були на його повному утриманні або одержували від нього допомогу, яка була для них постійним і основним джерелом засобів до існування.

Верховний Суд у постановах Верховного Суду від 22 жовтня 2020 року у справі № 210/343/19, від 22 травня 2019 року у справі № 520/6518/17 зазначив, що повне утримання означає відсутність у члена сім`ї інших джерел доходів, крім допомоги померлого. Якщо крім допомоги, що надавалася померлим, особа мала інші джерела доходів, то судам слід встановити, чи була допомога годувальника постійним і основним джерелом засобів до існування.

Постійний характер допомоги означає, що вона була не одноразовою, а надавалася систематично, протягом певного періоду часу, померлий взяв на себе обов`язок щодо утримання цього члена сім`ї. Основне значення допомоги слід з`ясовувати шляхом порівняння розміру допомоги з боку померлого та інших доходів. Вирішення питання залежить від співвідношення розмірів допомоги та інших одержуваних доходів.

Зважаючи, що факт, який просить встановити заявниця, є юридичним, оскільки від його встановлення залежить виникнення особистих прав останньої та можливість безперешкодної реалізації її особистого права, а саме права на отримання допомоги від держави, як дружині загиблого військовослужбовця та враховуючи викладене, зважаючи на те, що заявниця у інший спосіб не може довести факт перебування на утриманні чоловіка, зазначені обставини не можуть бути встановлені у інший спосіб, оцінюючи всі досліджені докази в їх сукупності, суд вважає, що заява є обґрунтованою, обставини, викладені в ній, знайшли своє підтвердження в ході судового розгляду, в зв`язку з чим заявлена вимога підлягає задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 2,4,12,13,76,77,81, 247, 258,259,293,294, 263-265, 315, 351,352,354 ЦПК України, ст. ст. 3,4,7,128,130,134 Сімейного кодексу України, п.15 Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», суд -

ВИРІШИВ:

Заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа: ОСОБА_2 про встановлення факту - задовольнити в повному обсязі.

Встановити факт що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП: НОМЕР_1 , перебувала на утриманні чоловіка - ОСОБА_3 , який загинув приблизно ІНФОРМАЦІЯ_5 .

З текстом рішення можливо ознайомитися за адресою: court.gov.ua

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду через суд першої інстанції протягом 30 днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або в разі розгляду справи (вирішення справи) без повідомлення (виклику) учасників справи зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Суддя: О.М. Коваленко