Справа № 595/1362/24
Провадження № 2-о/595/107/2024
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 грудня 2024 року

Бучацький районний суд Тернопільської області

в складі: головуючого судді Тхорик І.І.

з участю секретаря судового засідання Боднара М.Г.

представника заявника, адвоката Суп М.Б.

представника Міністерства оборони України Шведи О.Б.

представників заінтересованої особи Кошелі М.В.,

адвокатів Денисовського М.Д., Гелецької І.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Міністерство оборони України, ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_2 , про встановлення факту спільного проживання однією сім`єю,-

ВСТАНОВИВ:

Заявник ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представник адвокат Суп М.Б., звернулася в суд із заявою, в якій просить встановити факт спільного проживання однією сім`єю за адресою: АДРЕСА_1 , її, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та її батька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , станом на 09 липня 2022 року. В обґрунтування заяви посилається на те, що вона народилася та проживає до цього часу в житловому будинку АДРЕСА_1 . Даний будинок є спільною подружньою власністю її батьків, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , які перебували у зареєстрованому шлюбі з січня 1993 року по березень 2022 року. Під час проживання у вказаному житловому будинку вона разом з батьками і сестрою та своїми дітьми вели спільне господарство і мали взаємні права та обов`язки. Зокрема, спільно проводили ремонт житлових кімнат у будинку, купували побутові речі, здійснювали оплату комунальних послуг, готували їжу, святкували родинні свята. Після розірвання шлюбу її батьки продовжували разом проживати у згаданому вище житловому будинку, вести спільне господарство. Після оголошення в Україні військового стану 22.04.2022 ОСОБА_3 був призваний по мобілізації до ЗСУ та направлений для проходження служби у військову частину НОМЕР_1 . У подальшому військовослужбовці даної військової частини, у тому числі і ОСОБА_3 , були скеровані в Донецьку область. ІНФОРМАЦІЯ_4 в м. Часів Яр Бахмутського району Донецької області ОСОБА_3 загинув. В січні 2023 року за місцем спільного проживання в АДРЕСА_1 , надійшла письмова відповідь з ІНФОРМАЦІЯ_5 , згідно якої повернуто подані ними документи для отримання грошової допомоги у зв`язку із загибеллю батька, з посиланням на те, що наявні сумніви, що вона, ОСОБА_1 , та ОСОБА_5 проживали разом зі своїм батьком ОСОБА_3 , вели спільне господарство та мали взаємні права та обов`язки. За наведених обставин просить заявлені вимоги задовольнити.

19 серпня 2024 року ухвалою Бучацького районного суду відкрито провадження у даній справі та призначено до судового розгляду в порядку окремого провадження.

04 вересня 2024 року від представника заінтересованої особи Міністерства оборони України, ОСОБА_6 , надійшла заява, в якій вона просить в задоволенні заяви ОСОБА_1 відмовити в повному обсязі, посилаючись на те, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, зокрема, якщо згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто, від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян, встановлення факту не пов`язується із наступним вирішенням спору про право. Юридичні факти можуть бути встановлені для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника, за умови, що вони не стосуються прав чи законних інтересів інших осіб. У випадку останнього, між цими особами виникає спір про право. Однак, звертаючись до суду з вказаною заявою, визначаючи мету встановлення вищезазначеного факту, заявник посилається на необхідність реалізації права на отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку із загибеллю військовослужбовця, а це вже спір про право. Окрім того, факт спільного проживання та/або реєстрації місця проживання без доведення факту ведення спільного господарства, наявності спільного бюджету та взаємних прав і обов`язків, не може свідчити про те, що мали місце усталені відносини, які притаманні сім`ї та, що вони проживали однією сім`єю і заявниця була членом сім`ї ОСОБА_3 . Також не є належними доказами спільного проживання та ведення спільного господарства ряд доказів, на які вказує у заяві ОСОБА_1 , а саме: документи, які підтверджують факт родинних відносин (копії свідоцтв про народження, паспортів тощо); чеки оплати ОСОБА_3 за розподіл газу, електропостачання; довідки Бучацької міської ради, будівельний паспорт тощо. Поряд із цим, до заяви долучено копію свідоцтва про шлюб, з якого вбачається, що ОСОБА_1 перебуває у шлюбі із ОСОБА_7 з 12.08.2019, а відтак, сім`єю заявниці є її чоловік та донька, ОСОБА_8 , про яких вона зазначає у заяві. Одночасно, ОСОБА_1 не може бути членом двох сімей. Вважає, що у заяві не наведено доказів наявності взаємних прав та обов`язків, ведення спільного господарства заявниці із ОСОБА_3 , у зв`язку з чим просить відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_1 .

17 жовтня 2024 року ОСОБА_2 через канцелярію суду подала письмову заяву про вступ у справу в якості заінтересованої особи, в якій просила залучити її, ОСОБА_2 , яка зареєстрована і проживає в АДРЕСА_1 , до участі у цивільній справі № 595/1362/24 в якості заінтересованої особи. Заяву мотивує тим, що вона, ОСОБА_2 , є матір`ю загиблого військовослужбовця, солдата ОСОБА_3 , а заявниця є його донькою. Після загибелі її сина вона, заявниця та її сестра ОСОБА_5 у вересні 2022 року звернулися до ІНФОРМАЦІЯ_6 із заявами про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку із загибеллю (смертю) військовослужбовця відповідно до п.2 постанови КМУ від 28.02.2022 № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану». Оскільки заявниця та її сестра не довели факту приналежності до членів сім`ї загиблого ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_7 їм було відмовлено у праві на отримання частки одноразової грошової допомоги відповідно до п.2 постанови КМУ від 28.02.2022 № 168. Вважає, що доводи заявниці щодо приналежності до членів сім`ї загиблого ОСОБА_3 є необґрунтованими та безпідставними. Поміж іншого зазначає, що між ОСОБА_3 та його доньками не мали місця жодні відносини сімейного характеру, що також підтверджується тим, що перед виїздом на позиції ЗСУ він залишив заповіт на усе своє майно на її користь, а не на користь своїх доньок. Незважаючи на те, що ОСОБА_1 є донькою ОСОБА_3 , вона не є членом сім`ї загиблого, оскільки їх із загиблим нічого, окрім кровного споріднення, не пов`язує. Факт спільного проживання та реєстрація за однією адресою без доведення факту ведення спільного господарства, наявності спільного побуту та взаємних прав і обов`язків, не може свідчити про те, що мали місце усталені відносини, які притаманні сім`ї, і не може підтверджувати приналежність заявниці до членів сім`ї ОСОБА_3 у розумінні ч.2 ст.3 Сімейного кодексу України. Заявниця має власну сім`ю, яку створила на підставі шлюбу із ОСОБА_9 у 2019 році, і у якій спільно з ним та дітьми проживають, ведуть спільний побут та мають взаємні права і обов`язки. Зважаючи на викладене, просила подану нею заяву задовольнити.

Ухвалою суду від 04 листопада 2024 року залучено до участі у цивільній справі № 595/1362/24 за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Міністерство оборони України, ІНФОРМАЦІЯ_1 , про встановлення факту спільного проживання однією сім`єю, в якості заінтересованої особи ОСОБА_2 , жительку АДРЕСА_1 .

09 грудня 2024 року від представників заінтересованої особи ОСОБА_2 , адвокатів Денисовського М.Д. та Гелецької І.О. надійшли пояснення по суті вимог, викладених у заяві, в яких вони просять відмовити в задоволенні заяви ОСОБА_1 . Зазначають, що ОСОБА_1 та ОСОБА_5 (рідні сестри) є одруженими і їхні чоловіки, не зважаючи на те, що обидва зареєстровані за місцем проживання своїх батьків у с. Переволока Чортківського району Тернопільської області, проживали у будинку за адресою в АДРЕСА_1 , з моменту одруження і до травня 2022 року, тобто, до часу мобілізації ОСОБА_3 до Збройних Сил України. І лише у травні 2022 року, у зв`язку зі збройною агресією РФ, їм вдалося виїхати за межі України, де вони перебувають і досі. Відтак, долучені заявником до матеріалів справи довідки не можуть бути взяті до уваги, оскільки в них не вказано повний склад осіб, які проживають за вказаною адресою. Щодо тверджень заявниці з приводу того, що з дня народження вона була членом сім`ї військовослужбовця ОСОБА_3 , так як є його рідною донькою, була зареєстрована та постійно мешкала з ним в одному житловому будинку, вела спільне господарство та була пов`язана спільним побутом, то зазначають, що реєстрація заявниці за однією адресою з її батьком насамперед засвідчує факт місцезнаходження житла особи, і лише опосередковано може свідчити про приналежність до складу сім`ї особи у сукупності з іншими доказами. Проте, стосунки між ОСОБА_3 та його колишньою дружиною ОСОБА_4 завжди були дуже напружені, а особливо останніх десять років до його смерті. Протягом життя він двічі реєстрував і двічі розривав шлюб із дружиною. Вдруге це мало місце у березні 2022 року. Досить складні взаємини були у ОСОБА_3 і з доньками та їхніми чоловіками. Підтвердженням тому є інциденти, які трапилися невдовзі після розірвання шлюбу між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 . Так, у квітні 2022 року між мешканцями будинку за адресою по АДРЕСА_1 двічі (20 та 21 квітня) виникали суперечки, які закінчувалися викликом поліції. Доньки ОСОБА_3 написали заяву у поліцію щодо спричинення психологічного насильства їхнім батьком ОСОБА_3 у відношенні їхньої матері - ОСОБА_4 . Протоколи про адміністративне правопорушення серії ВАБ № 616536 від 21 квітня 2022 та серії ВАБ № 616535 від 21 квітня 2022, які складені працівниками відділення поліції №2 (м. Бучач) Чортківського РВП в Тернопільській області були передані до Бучацького районного суду Тернопільської області та об`єднані в одну справу за № 595/608/22, провадження № 3/595/349/2022. За результатами розгляду адміністративних матеріалів 30.06.2022 справу № 595/608/22 було закрито за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення. Оскільки до цього конфлікту були причетні також доньки ОСОБА_3 та їхні чоловіки, які завдали ОСОБА_3 тілесних ушкоджень, ним також було написано заяву до відділення поліції про заподіяння йому тілесних ушкоджень. Наголошують, що мобілізація ОСОБА_3 до складу ЗСУ якраз була зумовлена тим, що далі проживати під одним дахом з іншими мешканцями він уже не міг та свідомо розумів, що такі конфлікти будуть продовжуватися і надалі. Для того, щоб уникнути цього він добровільно, за власною ініціативою мобілізувався до ЗСУ, а не був призваний по мобілізації, як це зазначає заявниця. ОСОБА_3 , його колишня дружина та їхні дві доньки ( ОСОБА_1 , ОСОБА_10 ) із власними сім`ями проживали/проживають за адресою АДРЕСА_1 . Цей будинок будувався ним, орієнтовно з 1993 року, кошти на його будівництво та облаштування він заробляв, в тому числі, перебуваючи на різних роботах в Україні та за кордоном. З цим будинком пов`язане усе його життя. Та, оскільки його відносини з іншими мешканцями були дуже напружені, останні не давали змоги йому користуватися усім помешканням, а виділили одну окрему кімнату на другому поверсі, у якій в той час ще не були завершені ремонтні роботи. У зв`язку з цим він вимушений був проводити ремонт у цій кімнаті власним коштом, а також планувати облаштування окремої кімнати із санвузлом та душовою, оскільки доступу до загальної, яка була в будинку не мав. Особливих заощаджень у нього не залишилося, тому окремі речі, в тому числі деякі меблі до цієї кімнати ОСОБА_3 надала його матір ОСОБА_2 . Цілком зрозуміло, що наведене ніяк не може свідчити про сімейний характер відносин мешканців вказаного будинку, про спільний побут та підтримку ОСОБА_3 його доньками, а навпаки, цілком і повністю спростовує твердження заявниці. Саме у цій кімнаті ОСОБА_3 проживав і після розірвання шлюбу. Така спільність проживання після розірвання шлюбу була зумовлена лише тим, що ОСОБА_3 іншого житла не мав як і не мав іншого місця проживання. ОСОБА_2 (матір ОСОБА_3 ) проживає поруч (в межу), тому снідати, обідати та вечеряти ОСОБА_3 приходив до неї. Ключ від кімнати, в якій проживав ОСОБА_3 , перед тим, як він мобілізувався, залишив своїй матері. Після його загибелі та поховання, в присутності старости села М. Конопади та дільничного офіцера поліції ОСОБА_11 , який обслуговує село Рукомиш, ОСОБА_2 відкрила кімнату аби забрати усі речі покійного до себе додому. Після цього вона віддала ключі від кімнати покійного сина старшій доньці загиблого - ОСОБА_5 . ОСОБА_12 доводи заявниці про її проживання однією сім`єю з батьком, наявністю у них спільного побуту, взаємних прав і обов`язків і тим, що поховання ОСОБА_3 здійснювала його мати зі свого двору за адресою АДРЕСА_2 (за усним розпорядженням ОСОБА_3 , яке він зробив матері перед виїздом до ЗСУ). Ні доньки - ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ні колишня дружина - ОСОБА_4 , ні онуки - ОСОБА_13 та ОСОБА_8 на похоронах батька/дідуся присутні не були, жодної участі у підготовці та проведенні обряду поховання не брали. Факт поховання ОСОБА_3 його матір`ю ОСОБА_2 підтверджується довідками Бучацької міської ради № 370, 371 від 19.07.2022, а також витягом з державного реєстру актів цивільного стану громадян про смерть для отримання допомоги на поховання від 19.07.2022. Ще одним доказом, який підтверджує той факт, що між ОСОБА_3 та його доньками не мали місця жодні відносини сімейного характеру є те, що перед виїздом на позиції ЗСУ він залишив заповіт на усе своє майно на користь своєї матері - ОСОБА_2 , а не на користь своїх доньок, з якими, як зазначає заявниця, у них були майже «ідеальні» сімейні стосунки: вони святкували родинні свята, дні народження, хрестини, ювілеї тощо. Зауважують, що 50-літній ювілей ОСОБА_3 святкував у самотності, разом зі своєю матір`ю у неї вдома. Те, що ОСОБА_3 не проживав однією сім`єю зі своїми доньками можуть підтвердити і свідки: ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 . Відтак, ОСОБА_3 майже не спілкувався з колишньою дружиною та дітьми, вони не проводили разом дозвілля, не мали спільного відпочинку, не збиралися однією сім`єю за святковим столом з нагоди сімейних святкувань чи релігійних свят, не займалися спільним впорядкуванням будинку та прибудинкової території. Увесь час коли бував удома, він або проводив наодинці у своїй кімнаті, або у своєї матері.Жодного спільного бюджету вони не вели, тому що не мали спільних витрат - загиблий харчувався у матері, оскільки вона проживає поруч.Присадибна ділянка, що прилягає до будинку спільно ними не оброблялася, йому виділили в межах цієї ділянки невелику частину, але він і ту в останні роки свого життя не обробляв. Мешканці будинку мають у господарстві домашню птицю і домашніх тварин, в утриманні яких ОСОБА_3 також жодної участі не брав.Ним з іншими мешканцями за останні роки його життя не придбавалося ніякого майна для спільного користування.

З урахуванням позиції по справі заінтересованої особи ОСОБА_2 , яку остання висловила у заяві про залучення її до участі в справі в якості заінтересованої особи та письмових поясненнях, долучених до матеріалів справи її представниками ОСОБА_18 та ОСОБА_19 , суд ініціював питання про необхідність залишення заяви без розгляду з підстав наявності спору про право.

Заявник ОСОБА_1 в судове засідання не прибула, про час та місце розгляду справи повідомлялася у встановленому законом порядку.

Представник ОСОБА_1 , адвокат Суп М.Б., будучи присутньою у судовому засіданні, заперечувала з приводу залишення заяви без розгляду та наявності спору про право, вважає, що дана справа повинна розглядатися виключно у порядку окремого провадження.

Представники заінтересованої особи ОСОБА_2 , адвокати Денисовський М.Д. та Гелецька І.О., будучи присутніми в судовому засіданні, вважають що є підстави для залишення заяви без розгляду, оскільки у даному випадку наявний спір про право.

Представник заінтересованої особи Міністерства оборони України Шведа О.Б., будучи присутньою у судовому засіданні в режимі відеоконференцзв`язку, не заперечувала щодо залишення заяви без розгляду.

Представник заінтересованої особи ІНФОРМАЦІЯ_8 в судове засідання не прибув, про час та місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку.

Заслухавши пояснення представника заявника, представників заінтересованої особи ОСОБА_2 , представника заінтересованої особи Міністерства оборони України, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що в даному випадку вбачається спір про право, а тому подана ОСОБА_1 заява підлягає залишенню без розгляду.

Так, згідно з вимогами ч. 1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Згідно з роз`ясненнями, які містяться у п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо їх встановлення не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Таким чином визначальною обставиною під час розгляду заяви про встановлення певних фактів у порядку окремого провадження є те, що встановлення такого факту не пов`язане з наступним вирішенням спору про цивільне право.

Під спором про право необхідно розуміти певний стан суб`єктивного права; спір є суть суперечності, конфлікт, протиборство сторін, спір поділяється на матеріальний і процесуальний. Таким чином виключається під час розгляду справ у порядку окремого провадження існування спору про право, який пов`язаний з порушенням, оспорюванням або невизнанням, а також недоведенням наявності суб`єктивного права за умов, що є певні особи, які перешкоджають у реалізації такого права.

У порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, зокрема, якщо згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав осіб; встановлення факту не пов`язується із наступним вирішенням спору про право.

Наведені висновки викладені у постанові Верховного Суду від 13.12.2018 у справі № 712/10959/17.

У постанові Верховного Суду від 28 квітня 2021 року у справі № 520/19532/19 наведено правовий висновок, згідно з яким юридичні факти можуть бути встановлені для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника, за умови, що вони не стосуються прав чи законних інтереси інших осіб.

Згідно правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної у постанові від 18 січня 2024 року по справі № 560/17953/21:

«…103. Статтею 19 ЦПК України визначені справи, що відносяться до юрисдикції загальних судів. У частині першій цієї статті встановлено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. У частині сьомій вказаної статті регламентовано, що окреме провадження призначене для розгляду справ про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов для здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

104. Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов:

- факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення;

- встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах;

- заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо);

- чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів.

105. Водночас у частині шостій статті 294 ЦПК України визначено, що суд залишає заяву про встановлення факту, без розгляду якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, і роз`яснює заінтересованим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах.».

Так, у поданій заяві заявниця вказала, що встановлення факту її проживання однією сім`єю з ОСОБА_3 необхідне для реалізації особистих немайнових та майнових прав та інтересів заявниці як члену сім`ї військовослужбовця. При цьому, як встановив суд з письмових пояснень представників заінтересованої особи ОСОБА_2 , адвокатів Денисовського М.Д. та Гелецької І.О., заінтересована особа ОСОБА_2 , яка є матір`ю загиблого військовослужбовця ОСОБА_3 , фактично заперечує про наявність у заявниці таких прав та просить відмовити в задоволенні заяви.

Усе наведене в сукупності свідчить про те, що факт, про встановлення якого просить заявниця, є таким, що пов`язується з вирішенням спору про право, зокрема про право ОСОБА_1 на отримання грошової допомоги членам сім`ї загиблого військовослужбовця, яке фактично не визнається матір`ю загиблого, ОСОБА_2 .

Відповідно до ч. 4 ст. 315 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду.

Так само відповідно до ч. 6 ст. 294 ЦПК України якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах.

За таких обставин суд доходить висновку, що заява ОСОБА_1 про встановлення факту проживання однією сім`єю не підлягає розгляду в порядку окремого провадження, оскільки у даному випадку вбачається спір про право, пов`язаний з доведенням права заявниці на отримання грошової допомоги, на яку можуть претендувати інші особи, а тому, як наслідок, наявні підстави для залишення заяви без розгляду.

Одночасно суд роз`яснює заявнику право на звернення до суду із позовом в порядку позовного провадження.

Керуючись ст. 258-261, 293, 294, 315, 353, 354 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Заяву ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Міністерство оборони України, ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_2 , про встановлення факту спільного проживання однією сім`єю залишити без розгляду.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення. Ухвали, що постановлені судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, набирають законної сили з моменту їх підписання суддею.

Ухвала суду може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Тернопільського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена в день її проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому ухвали суду.

Повний текст ухвали складено 03 січня 2025 року.

Суддя: І. І. Тхорик