Номер провадження 2-н/229/159/2024

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 січня 2024 року суддя Дружківського міського суду Донецької області Лапченко О.М., розглянувши заяву Обласного комунального підприємства «Донецьктеплокомуненерго» про видачу судового наказу про стягнення заборгованості за надання комунальних послуг з ОСОБА_1 ,

встановив:

27.12.2023 року до Дружківського міського суду Донецької області надійшла заява Обласного комунального підприємства «Донецьктеплокомуненерго» про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за теплову енергію за період з 01.11.2020 року по 30.04.2023 року в сумі 25390,20 грн., заборгованості за абонентське обслуговування в сумі 739,40 грн., інфляційних витрат в сумі 2216,22 грн., 3% річних в сумі 556,71 грн. та витрат по сплаті судового збору в розмірі 214,72 грн.

Дослідивши заяву про видачу судового наказу та додані до неї документи, вважаю необхідним відмовити у видачі судового наказу з наступних підстав.

Згідно п.5 ч.1 ст. 165 ЦПК України якщо з моменту виникнення права вимоги пройшов строк, який перевищує позовну давність, встановлену законом для такої вимоги, або пройшов строк, встановлений законом для пред`явлення позову в суд за такою вимогою, суд постановляє ухвалу про відмову у видачі судового наказу.

Відповідно до ч.3 ст. 165 ЦПК України у разі якщо в заяві про видачу судового наказу містяться вимоги, частина з яких не підлягає розгляду в порядку наказного провадження, суд постановляє ухвалу про відмову у видачі судового наказу лише в частині цих вимог. У разі якщо заявлені вимоги між собою взаємопов`язані і окремий їх розгляд неможливий, суд відмовляє у видачі судового наказу.

Відповідно до п. 9 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23 грудня 2011 року № 14 «Про практику розгляду судами заяв у порядку наказного провадження» наявність спору про право можна встановити відсутністю документів, що підтверджують наявність суб`єктивного права у заявника; документів, що підтверджують порушення суб`єктивного права або документів, що підтверджують виникнення права вимоги, а також якщо із доданих документів вбачається пропуск позовної давності.

Згідно ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

З положень ч. 3 ст. 267 ЦК України вбачається, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Так, заявник Обласне комунальне підприємство «Донецьктеплокомуненерго» звернувся до суду із заявою про видачу судового наказу 27.12.2023 року.

Однак, виходячи із заяви та доданих до неї документів заявник просить стягнути з боржника ОСОБА_1 заборгованість за теплову енергію, яка утворилась за період з 01.11.2020 року по 30.04.2023 року в сумі 25390,20 грн., отже заявлені вимоги виходять за межі строку позовної давності, що визначені ст. 257 ЦК України.

Застосування строку позовної давності вирішується в судовому засіданні за клопотанням сторони у справі, тому при видачі судового наказу буде порушено право боржника щодо застосування позовної давності. Договір про збільшення позовної давності у письмовій формі з боржником не укладався, тому із заяви і поданих документів вбачається спір про право.

При вирішенні питання про стягнення вказаної заборгованості з боржника в порядку наказного провадження, він буде позбавлений можливості звернутися до суду з відповідною заявою про застосування строків позовної давності, чим можуть бути обмежені його права.

А тому у зв`язку з тим, що з наданих заявником документів вбачається пропуск позовної давності, та враховуючи неможливість часткового задоволення заяви про видачу судового наказу, вимога щодо стягнення заборгованості по сплаті житлово-комунальних послуг за період з 01.11.2020 року по 30.04.2023 року, що складається із заборгованості за теплову енергію за період з 01.11.2020 року по 30.04.2023 року в сумі 25390,20 грн., заборгованості за абонентське обслуговування в сумі 739,40 грн., інфляційних витрат в сумі 2216,22 грн., 3% річних в сумі 556,71 грн., не може бути визнана судом безспірною та як наслідок цього, не підлягає розгляду у порядку наказаного провадження.

За таких обставин вважаю за необхідне відмовити у видачі судового наказу та роз`яснити заявникові, що відповідно до ч. 2 ст. 166 ЦПК України відмова у видачі судового наказу унеможливлює повторне звернення з такою самою заявою. Заявник у цьому випадку має право звернутися з тими самими вимогами у позовному порядку.

На підставі наведеного та керуючись ст. 165, 166 ЦПК України, суддя

ухвалив:

у видачі судового наказу за заявою Обласного комунального підприємства «Донецьктеплокомуненерго» про видачу судового наказу про стягнення заборгованості за надання комунальних послуг з ОСОБА_1 - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення копії ухвали.

Суддя - О.М.Лапченко