Житомирський апеляційний суд
Категорія 39 Доповідач Талько О. Б.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 грудня 2024 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючої судді: Талько О.Б.,

суддів Шевчук А.М., Коломієць О.С.,

за участю секретаря Антоневської В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу № 295/17494/23 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Житомиргаз Збут" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за спожитий газ, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Богунського районного суду м. Житомира від 17 червня 2024 року, ухвалене під головуванням судді Воробйової Т. А..,-

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2023 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому зазначив, що ТОВ «Житомиргаз Збут» здійснює господарську діяльність з постачання природного газу на території України. Відповідно до Правил постачання природного газу, затверджених постановою НКРЕКП від 30.09.2015 №2496, договір постачання природного газу побутовим споживачам укладається з урахуванням ст. 633, 634, 641, 642 ЦК України шляхом заявочного приєднання побутового споживача до умов договору постачання природного газу побутовим споживачам, що розміщений на офіційному веб-сайті регулятора. Згідно з розділом ІІІ Правил постачання природного газу, затверджених постановою НКРЕКП від 30.09.2015 №2496, за відсутності зауважень побутовий споживач зобов`язаний підписати заяву-приєднання та повернути один її примірник постачальнику. Якщо споживач не повернув постачальнику заяву-приєднання, фактом згоди споживача про приєднання до умов договору (акцептування заяви-приєднання) є сплачений споживачем рахунок (квитанція) постачальника за поставлений природний газ, а щодо постачальника із спеціальними обов`язками - і факт фактичного споживання природного газу після офіційного опублікування договору таким постачальником відповідно до вимог цих Правил, що має підтверджуватися документально, за умови, що у споживача відсутній інший діючий постачальник.

Отже, відповідач є користувачем послуг, що надаються позивачем. З метою обліку всіх операцій щодо нарахувань за спожитий природний газ, оплат та інших операцій на ім`я відповідача відкритий особовий рахунок № НОМЕР_1 за адресою: АДРЕСА_1 . Всупереч нормам та вимогам діючого законодавства України відповідач, використовуючи природний газ для побутових потреб, у період з 01.02.2016 року по 30.04.2022 року оплату за постачання природного газу не здійснював, у зв`язку із чим утворилася заборгованість у сумі 25 316,46 грн. У зв`язку із простроченням відповідачем грошового зобов`язання у порядку ст. 625ЦК України із останнього підлягають до стягнення три проценти річних у сумі 3 230,74 грн, які нараховані за період 11.02.2016 року по 26.01.2022 року, та інфляційні втрати у сумі 7 895,87 грн, що нараховані за період з березня 2016 року по січень 2022 року.

Таким чином, просив суд стягнути з відповідача заборгованість у сумі 36443,07 грн, яка складається з 25 316,46 грн заборгованості за спожитий природний газ, 7 895,87 грн інфляційних втрат та 2 230,74 грн 3% річних.

Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 17 червня 2024 року позов задоволено частково.

Стягнуто із ОСОБА_1 на користь ТОВ «Житомиргаз Збут» заборгованість у сумі 19840,27 грн, яка складається з 13782,89 грн заборгованості за спожитий природний газ за період з 25.09.2017 року по 28.02.2019 року, 4298,57 грн інфляційних втрат за період з 01.10.2017 року по 31.01.2022 року та 1 758,81 грн 3% річних за період з 01.10.2017 року по 23.02.2022 року.

У задоволенні решти вимог позову відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат між сторонами.

В апеляційній скарзі відповідач, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову.

Зокрема, зазначає, що позивач всупереч нормам та вимогам діючого законодавства України, надав неправдиві дані про відкриття на його ім`я особового рахунку № НОМЕР_1 за адресою: АДРЕСА_1 , якої не існує. Дійсно, з метою здійснення обліку всіх операцій щодо нарахувань за спожитий природний газ, оплати та інших операцій по житловому будинку за адресою: АДРЕСА_2 ним було укладено договір та відкрито особовий рахунок № НОМЕР_2 . А тому приховування даного факту від суду, на його погляд, вказує на бажання позивача отримати подвійне стягнення, що є незаконним.

Окрім того, зауважує, що судом було розглянуто справу за його відсутності.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення без змін.

Зокрема, зазначає, що при передачі абонентської бази попереднім постачальником до ТОВ «Житомиргаз збут» за адресою: АДРЕСА_2 було передано два особових рахунки: EIC-код 56ХМ11А04369791Q, особовий рахунок № НОМЕР_3 , відкритий на ім`я ОСОБА_2 , та EIC-код 56ХМ11А175854804, особовий рахунок № НОМЕР_1 , відкритий на ім`я відповідача. Оскільки в електронних базах ТОВ «Житомиргаз збут» технічно неможливо було створити за однією адресою два особових рахунки, то для належного бухгалтерського обліку розрахунків зі споживачами, на якому відображаються всі фінансово-кредитні операції, за адресою: АДРЕСА_2 по особовому рахунку відповідача НОМЕР_1 присвоєно позначку «кв. АДРЕСА_3 ». Розподіл особових рахунків дає можливість кожному, за ким такий рахунок закріплено, оплачувати виключно за ті послуги, які були спожиті саме ним. Отже, до будинку АДРЕСА_2 здійснювалося постачання природного газу двом окремим побутовим споживачам, одним з яких є відповідач. Натомість останній жодним чином не заперечує сам факт споживання природного газу, а лише посилається на помилки (описки) в адресі постачання природного газу, та нібито на відсутність укладеного договору про надання послуг з постачання природного газу між ним та ТОВ «Житомиргаз збут».

Дослідивши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що житловий будинок за адресою: АДРЕСА_2 , належить на праві власності ОСОБА_1 , що підтверджується копією свідоцтва про право на спадщину за законом від 07.11.2018 року.

Відповідач приєднався до умов Типового договору постачання природного газу побутовим споживачам після офіційного оприлюднення 25.12.2015 року цього типового договору на шпальтах газети «Житомирщина» шляхом фактичного споживання природного газу.

Зазначений будинок забезпечувався послугами з постачання природного газу, які надавало ТОВ «Житомиргаз Збут», що не заперечується сторонами.

За адресою: АДРЕСА_2 , на ім`я ОСОБА_1 зареєстровано особовий рахунок № НОМЕР_1 , за яким проводились нарахування спожитого природного газу.

Обсяги спожитого газу за особовим рахунком № НОМЕР_1 за період з січня 2016 року грудень 2023 року, а також суми нарахування оплати за спожитий природний газ підтверджується фінансовим станом по особовому рахунку № НОМЕР_1 , з якого вбачається, що станом на лютий 2019 року заборгованість нарахована у розмірі 25 316,46 грн, та з лютого 2019 року по грудень 2023 року заборгованість не нараховувалась, сума заборгованості у розмірі 25316,46 грн є незмінною.

Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 1 "Про житлово-комунальні послуги" індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги.

Зі змісту ст.5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» вбачається, що до житлово-комунальних послуг належать комунальні послуги, зокрема, послуги з постачання та розподілу природного газу.

Відповідно до положень ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач має право, зокрема, одержувати своєчасно та належної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством і умовами укладених договорів. Такому праву споживача кореспондує обов`язок, серед інших, оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.

Згідно з ч. 1 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 8 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» виконавець комунальної послуги має право звертатися до суду в разі порушення споживачами умов договору.

За змістом статті 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до умов Типового договору постачання природного газу побутовим споживачам, який затверджений постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 30.09.2015 за №2500, Типовий договір є публічним і регламентує порядок та умови постачання природного газу споживачу як товарної продукції постачальником (п.1.1). Розрахунковим періодом за цим договором є календарний місяць, крім випадків зміни постачальника природного газу (п.4.3). Розрахунки Споживача за цим Договором здійснюються за рахунками та/або квитанціями абонентської книжки Постачальника. Спосіб оплати має бути визначений Споживачем в заяві-приєднанні. При цьому Споживач не обмежується у праві здійснювати оплату за цим Договором через банківську платіжну систему, шляхом он-лайн переказу, поштового переказу, внесення готівки через касу Постачальника та в інший не заборонений чинним законодавством спосіб. При здійсненні постачання природного газу в рамках базової річної пропозиції оплата рахунка (платіжного документа) Постачальника має бути здійснена не пізніше 25 числа місяця, наступного за розрахунковим. Усі платіжні документи, що виставляються Постачальником Споживачу, мають містити чітку інформацію про суму платежу, порядок та строки оплати, що погоджені Сторонами цього Договору (п. 4.5, 4.6).

Якщо Споживач не здійснив оплату за цим Договором протягом десяти днів після встановленого Строку, Постачальник має право здійснити заходи з припинення постачання природного газу Споживачу у порядку, визначеному Правилами постачання, крім випадку отримання ним на інформаційній платформі оператора газотранспортної системи повідомлення про намір його споживача змінити постачальника. У разі порушення Споживачем строків оплати за цим Договором він сплачує пеню в розмірі 0,01 відсотка суми боргу за кожен день прострочення. Загальний розмір нарахованої пені не може перевищувати 100 відсотків загальної суми боргу. Нарахування пені здійснюється, починаючи з першого робочого дня, наступного за останнім днем граничного строку здійснення оплати за цим Договором (п. 4.9).

Якщо Споживач не погоджується з рахунком Постачальника (не згоден із розрахованою сумою тощо) та має намір оскаржувати його. Споживач сплачує рахунок у тій частині, що ним не оспорюється. При цьому Споживач у зручний для нього спосіб (за телефоном, визначеним на сайті Постачальника, через особистий кабінет або письмово) має звернутися до Постачальника за відповідними роз`ясненнями. У разі отримання такого звернення Постачальник зобов`язується невідкладно та у термін, достатній для його аналізу (не перевищуючи терміни, встановлені законодавством), надати відповідне роз`яснення чи здійснити перерахунок Споживачу. До вирішення спору по суті величина нарахування встановлюється відповідно до даних Постачальника (п. 4.11).

Нормами ч.2 ст.625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Зважаючи на те, що між сторонами існують грошові зобов`язання, які відповідачем порушуються, наявна заборгованість підлягає сплаті з врахуванням трьох відсотків річних та інфляційних нарахувань.

З врахуванням постанови Кабінету Міністрів України №206 від 05.03.2022 року 3% річних та інфляційні втрати нараховані до 01.02.2022 року.

Зі змісту свідоцтва про право на спадщину за законом вбачається, що спадкодавець відповідача померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

За відомостями відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання УДМС України в Житомирській області від 10.01.2024 року, ОСОБА_1 зареєстрований за місцем проживання за адресою: АДРЕСА_2 , з 15.10.2020 року.

Відповідно до ч.1 ст. 1297, ст. 1299 ЦК України отримання свідоцтва про право на спадщину та проведення його державної реєстрації спадкоємцем, який прийняв спадщину у складі якої є нерухоме майно, є обов`язком спадкоємця. Право власності у спадкоємця на успадковане нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації майна.

Нормами ч. 5 ст. 1268 ЦК України визначено, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Отже, прийнявши спадщину, відповідач набув право власності на будинок, успадкувавши також права та обов`язки спадкодавця. Тому незалежно від того чи отримав відповідач свідоцтво про право на спадщину, чи здійснив реєстрацію права власника на успадковане нерухоме майно, він має належним чином утримувати майно, що належить йому.

Отже, з відповідача підлягає до стягнення заборгованість, починаючи з 25.09.2017 року з часу відкриття спадщини.

Таким чином, суд дійшов до вірного висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги є безпідставними та не спростовують висновків суду.

Керуючись ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Богунського районного суду м. Житомира від 17 червня 2024 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуюча Судді