Справа № 129/770/24
Провадження у справі № 2-др/129/8/24
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"30" грудня 2024 р. Гайсинський районний суд Вінницької області

в складі головуючого судді Дєдова С.М.,

розглянувши у відсутність сторін та їх представників у приміщенні суду у місті Гайсині заяву представника відповідача (адвоката) Клименко Ірини Федорівни про ухвалення додаткового рішення у цивільній справі №129/770/24 за позовом ОСОБА_1 , поданої в її інтересах представником позивача, - адвокатом Басараб Оленою Дмитрівною, до ОСОБА_2 про поділ майна в натурі, -

Установив:

18 липня 2024 р. ухвалою Гайсинського районного суду Вінницької області постановлено заяву ОСОБА_1 про залишення позову без розгляду, - задовільнити, та цивільний позов (змінену позовну заяву) ОСОБА_1 , поданої в її інтересах представником позивача, - адвокатом Басараб Оленою Дмитрівною, до ОСОБА_2 про поділ майна в натурі, - залишити без розгляду.

Представник відповідача (адвокат) Клименко І.Ф. звернулася до суду із заявою про ухвалення додаткового рішення у цивільній справі №129/770/24 за позовом ОСОБА_1 , поданої в її інтересах представником позивача, - адвокатом Басараб Оленою Дмитрівною, до ОСОБА_2 про поділ майна в натурі, у якій просила суд ухвалити додаткове рішення у цивільній справі № 129/770/24 №129/3674/23 та стягнути з ОСОБА_1 на користь відповідача ОСОБА_2 понесені відповідачем судові витрати, які складаються із витрат на професійну правничу допомогу у сумі 8400 (вісім тисяч чотириста) гривень, а слухання справи проводити у відсутність відповідача та її представника.

Заява про ухвалення додаткового рішення обгрунтована тим, що у період з 06.04.2023 р. по 05.09.2023 р. в провадженні Гайсинського районного суду Вінницької області (судді Капуша І.С.) перебувала цивільна справа №129/1182/23 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про виділ частки житлового будинку, господарських будівель в натурі, про виділення частки земельних ділянок в натурі.

Відповідно до поданої представником позивача ОСОБА_1 , - адвокатом Гуменюк Н.В. заяви про залишення без розгляду на підставі п.5 ч.1 ст.256 ЦПК України та повернення позовної заяви з додатками та квитанції про сплату судового збору, суд ухвалою від 05.09.2023 залишив без розгляду зазначену позовну заяву ОСОБА_1 .

При цьому, відповідач ОСОБА_2 під час розгляду зазначеної справи в суді поніс витрати з надання йому правничої допомоги, які не були йому відшкодовані оскільки суд вирішував питання розподілу судових витрат між сторонами.

Зазначена цивільна справа №129/1182/23 знаходиться в архіві Гайсинського районного суду Вінницької області, тому суд може перевірити зазначені обставини.

28.02.2024 р позивач ОСОБА_1 через свого представника-адвоката Басараб О.Д. знову звернулась з аналогічним позовом до Гайсинського районного суду, до відповідача ОСОБА_2 та просила виділити частки житлового будинку, господарських будівель та земельних ділянок в натурі.

До початку розгляду справи по суті позовних вимог, без жодних об`єктивних підставі позивач ОСОБА_1 знову подала до суду заяву про залишення її позову без розгляду на підставі п.5) ч.1 ст.257 ЩІК України. Внаслідок чого, 18.07.2024 р. судом було винесено ухвалу про задоволення заяви ОСОБА_1 про залишення позову без розгляду та залишено без розгляду вже другий аналогічний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , про виділення майна в натурі.

Отже, враховуючи викладене, представник відповідача вважає, що в діях позивача ОСОБА_1 вбачасться зловживання процесуальними правами, що суперечить завданню цивільного судочинства та є підставою для вжиття заходів відповідачем ОСОБА_2 для стягнення компенсації здійснених ним витрат, пов`язаних і розглядом справи, внаслідок необгрунтованих дій позивача на підставі ч.1 ст. 44, ст. 133, ч.9 ст. 141, ч.5 ст. 142 ЦПК України.

Позивач ОСОБА_1 та її представник адвокат Басараб О.Д. в судове засідання не з`явилися, через систему «Електронний суд» надіслали письмову заяву, за змістом якої просили суду у задоволенні заяви про розподіл судових витрат та ухвалення додаткового рішення відмовити, а слухання справи проводити у відсутність позивача та її представника.

Представник позивача ОСОБА_4 свої заперечення обгрунтувала тим, що ухвалою Гайсинського районного суду Вінницької області від 18.07.2024 року суд позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна в натурі залишив без розгляду на підставі п.5 ч.1 ст. 257 ЦПК України.

ОСОБА_2 надіслано заяву про розподіл судових витрат та ухвалення додаткового судового рішення, в якій відповідач просить ухвалити додаткове судове рішення, в якому стягнути з ОСОБА_1 судові витрати, які складаються з витрат з надання правової (правничої) допомоги у розмірі 8400грн.

У разі залишення позову без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, лише у разі необґрунтованих дій позивача, таких як зловживання процесуальними правами, виникнення спору внаслідок неправильних дій сторони.

Зловживання правами характеризуються умислом порушити порядок цивільного судочинства.

Відповідно до ч. 2 ст.44 ЦПК України залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню цивільного судочинства, зокрема: 1) подання скарги на судове рішення, яке не підлягає оскарженню, не є чинним або дія якого закінчилася (вичерпана), подання клопотання (заяви) для вирішення питання, яке вже вирішено судом, за відсутності інших підстав або нових обставин, заявлення завідомо безпідставного відводу або вчинення інших аналогічних дій, що спрямовані на безпідставне затягування чи перешкоджання розгляду справи чи виконання судового рішення; 2) подання декількох позовів до одного й того самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав, або подання декількох позовів з аналогічним предметом і з аналогічних підстав, або вчинення інших дій, метою яких є маніпуляція автоматизованим розподілом справ між суддями; 3) подання завідомо безпідставного позову, позову за відсутності предмета спору або у спорі, який має очевидно штучний характер; 4) необґрунтоване або штучне об`єднання позовних вимог з метою зміни підсудності справи або завідомо безпідставне залучення особи як відповідача (співвідповідача) з тією самою метою; 5) укладення мирової угоди, спрямованої на шкоду правам третіх осіб, умисне неповідомлення про осіб, які мають бути залучені до участі у справі. Під зловживанням процесуальними правами маємо розуміти особливу форму цивільного процесуального правопорушення, тобто умисні недобросовісні дії учасників цивільного процесу, що супроводжуються порушенням умов здійснення суб`єктивних процесуальних прав і здійснювані лише з видимістю реалізації таких прав, пов`язані з обманом відносно відомих обставин справи, в цілях обмеження можливості реалізації або порушення прав інших осіб, що беруть участь в справі, а також в цілях того, що перешкодило діяльності суду по правильному і своєчасному розгляду і вирішенню цивільної справи, - що породжує застосування заходів цивільного процесуального примусу.

Відповідно до роз`яснень, які міститься у п.38 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014 №10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», у разі залишення заяви без розгляду відповідач має право заявити вимоги про відшкодування здійснених ним витрат, пов`язаних із розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача. У такому разі заявлені вимоги розглядаються у цій же справі одночасно із вчиненням наведених процесуальних дій.

При цьому саме по собі пред`явлення позову не може свідчити про необґрунтовані дії позивача.

Звернення до суду з позовом є суб`єктивним правом позивача, гарантованим ст.ст. 55, 124 Конституції України, та безумовним доступом до правосуддя незалежно від обґрунтованості позову.

Доступ до суду є правом особи, гарантованим, зокрема, частиною першою статті 4 ЦПК, частиною першою статті 55 КУ, пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Так, статтею 11 ЦПК України визначено, що особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд, а положеннями ст. 257 ЦПК України визначено право позивача на подачу заяви про залишення позову без розгляду.

Звернення позивача до суду за захистом порушеного права, а також його дії, направлені на такий захист, не можуть свідчити про зловживання ним своїми процесуальними правами, його дії направлені на захист своїх прав, не можуть вважатися необґрунтованими та тягнути обов`язок відшкодувати понесені відповідачем витрати на правову допомогу.

Саме по собі пред`явлення позову не може свідчити про необґрунтованість моїх дій. Така правова позиція викладена у чисельних постановах Верховного Суду.

Таким чином, за змістом ч. 5 ст. 142 ЦПК України для стягнення компенсації здійснених відповідачем витрат, пов`язаних з розглядом справи, відповідачу необхідно довести, а суду встановити і зазначити про це в судовому рішенні, які саме необґрунтовані дії позивача були ним здійснені у ході розгляду справи, та в чому вони виражені, зокрема: чи діяв позивач недобросовісно та пред`явив необґрунтований позов; чи систематично протидіяв правильному та швидкому вирішенню спору; чи недобросовісний позивач мав на меті протиправну мету обмеження прав та інтересів відповідача; чи були дії позивача умисні та який ступінь його вини й чим це підтверджується.

Отже, саме по собі подання заяви про залишення позову без розгляду не є необґрунтованими діями позивача, оскільки це є його диспозитивним правом, передбаченим нормами ЦПК України, що не містить обмежень у його реалізації. Крім того, звернення до суду з позовом є суб`єктивним правом позивача, гарантованим ст.ст. 55, 124 Конституції України, та безумовним доступом до правосуддя незалежно від обґрунтованості позову.

Разом з тим, заява відповідача не містить доводів і доказів необґрунтованості дій позивача, подання заяви про залишення позову без розгляду не може бути розцінено як необґрунтовані дії позивача, оскільки це його право, яке не містить обмежень у його реалізації. Під час розгляду справи судом не встановлено, що спір виник внаслідок неправильних дій позивача. Крім того, витрати на правову допомогу виникли у відповідача не внаслідок необґрунтованих дій позивача, а в порядку реалізації відповідачем своїх процесуальних прав.

Ухвалою суду від 29.07.2024 року постановлено прийняти до розгляду заяву представника відповідача (адвоката) Клименко Ірини Федорівни про ухвалення додаткового рішення у цивільній справі №129/770/24, а розгляд справи призначити на 03.10.2024 року о 10 год. 20 хв. В наступному розгляд справи відкладався та надався час для ознайомлення сторони відповідача із запереченнями наданими стороною позивача.

Згідно із ч. 4 ст. 270 ЦПК України, у разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання; неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви.

Відповідно до ч. 2 ст.247ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Вивчивши зміст поданої до суду заяви про ухвалення додаткового рішення, дослідивши матеріали цивільної справи в їх сукупності, суд приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що 18 липня 2024 р. ухвалою Гайсинського районного суду Вінницької області постановлено заяву ОСОБА_1 про залишення позову без розгляду, - задовільнити, та цивільний позов (змінену позовну заяву) ОСОБА_1 , поданої в її інтересах представником позивача, - адвокатом Басараб Оленою Дмитрівною, до ОСОБА_2 про поділ майна в натурі, - залишити без розгляду.

Порядок розподілу судових витрат між сторонами визначений ст. 141 ЦПК України, у відповідності до ч. ч. 1, 2 якої судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно із ст. 142 ч. 5 ЦПК України, у разі закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача.

Тобто, законодавцем чітко визначено у вказаній вище нормі Цивільного процесуального кодексу України, що підлягають відшкодуванню здійснені відповідачем виплати, пов`язані з розглядом справи, внаслідок саме необґрунтованих дій позивача.

Варто відзначити, що подана заява не містить конкретизації дій позивача, які, на думку сторони відповідача, є необгрунтованими та які потягли за собою понесення відповідачем судових витрат, зокрема, пов`язаних із отриманням правової допомоги.

Згідно із ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відмова від права на звернення до суду за захистом є недійсною. Жодна особа не може бути позбавлена права на участь у розгляді своєї справи у визначеному цим Кодексом порядку.

Таким чином сам факт звернення позивача до суду з даним позовом - не може вважатись необґрунтованими діями в розумінні ч. 5 ст. 142 ЦПК України.

Крім того, частиною 8 статті 141 ЦПК України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Зокрема відповідно до ч. 1ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи.

За п. 1 ч. 3ст. 133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно із п.3) ч.1ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо, судом не вирішено питання про судові витрати. Заяву про ухвалення додаткового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання рішення. Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. Додаткове рішення або ухвалу про відмову в прийнятті додаткового рішення може бути оскаржено.

Так, представник відповідача, адвокат Клименко І.Ф. просить стягнути з позивача витрати на правничу допомогу в розмірі 8400,00грн. згідно Договору про надання правової допомоги від 05.04.2024 року, акту виконаних робіт щодо надання правової допомоги від 19.07.2024 р.

Відповідно до ст. 137 ЦПК України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Крім цього, витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Зазначена правова позиція викладена, зокрема, у постанові Верховного Суду від 15.04. 2020 у справі № 199/3939/18-ц (провадження № 61-15441св19).

Також у постанові Верховного Суду від 30.09.2020 у справі №379/1418/18 (провадження № 61-9124св20) вказано, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Отже, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення.

З наданих до матеріалів заяви доказів вбачається, що судові витрати на правову допомогу відповідача у розмірі 8400,00грн. підтверджуються копією Договору про надання правової допомоги від 05.04.2024 року, акту виконаних робіт щодо надання правової допомоги від 19.07.2024 р. та квитанцією до прибуткового касового ордеру №6 від 05.04.2024 року.

Зловживання правами характеризуються умислом порушити порядок цивільного судочинства.

Відповідно до ч. 2 ст.44 ЦПК України залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню цивільного судочинства, зокрема: 1) подання скарги на судове рішення, яке не підлягає оскарженню, не є чинним або дія якого закінчилася (вичерпана), подання клопотання (заяви) для вирішення питання, яке вже вирішено судом, за відсутності інших підстав або нових обставин, заявлення завідомо безпідставного відводу або вчинення інших аналогічних дій, що спрямовані на безпідставне затягування чи перешкоджання розгляду справи чи виконання судового рішення; 2) подання декількох позовів до одного й того самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав, або подання декількох позовів з аналогічним предметом і з аналогічних підстав, або вчинення інших дій, метою яких є маніпуляція автоматизованим розподілом справ між суддями; 3) подання завідомо безпідставного позову, позову за відсутності предмета спору або у спорі, який має очевидно штучний характер; 4) необґрунтоване або штучне об`єднання позовних вимог з метою зміни підсудності справи або завідомо безпідставне залучення особи як відповідача (співвідповідача) з тією самою метою; 5) укладення мирової угоди, спрямованої на шкоду правам третіх осіб, умисне неповідомлення про осіб, які мають бути залучені до участі у справі. Під зловживанням процесуальними правами маємо розуміти особливу форму цивільного процесуального правопорушення, тобто умисні недобросовісні дії учасників цивільного процесу, що супроводжуються порушенням умов здійснення суб`єктивних процесуальних прав і здійснювані лише з видимістю реалізації таких прав, пов`язані з обманом відносно відомих обставин справи, в цілях обмеження можливості реалізації або порушення прав інших осіб, що беруть участь в справі, а також в цілях того, що перешкодило діяльності суду по правильному і своєчасному розгляду і вирішенню цивільної справи, - що породжує застосування заходів цивільного процесуального примусу.

Відповідно до роз`яснень, які міститься у п.38 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014 №10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», у разі залишення заяви без розгляду відповідач має право заявити вимоги про відшкодування здійснених ним витрат, пов`язаних із розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача. У такому разі заявлені вимоги розглядаються у цій же справі одночасно із вчиненням наведених процесуальних дій.

При цьому саме по собі пред`явлення позову не може свідчити про необґрунтовані дії позивача.

Звернення до суду з позовом є суб`єктивним правом позивача, гарантованим ст.ст. 55, 124 Конституції України, та безумовним доступом до правосуддя незалежно від обґрунтованості позову.

Доступ до суду є правом особи, гарантованим, зокрема, частиною першою статті 4 ЦПК, частиною першою статті 55 КУ, пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Так, статтею 11 ЦПК України визначено, що особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд, а положеннями ст. 257 ЦПК України визначено право позивача на подачу заяви про залишення позову без розгляду.

Звернення позивача до суду за захистом порушеного права, а також його дії, направлені на такий захист, не можуть свідчити про зловживання ним своїми процесуальними правами, його дії направлені на захист своїх прав, не можуть вважатися необґрунтованими та тягнути обов`язок відшкодувати понесені відповідачем витрати на правову допомогу.

Саме по собі пред`явлення позову не може свідчити про необґрунтованість моїх дій. Така правова позиція викладена у чисельних постановах Верховного Суду.

Таким чином, за змістом ч. 5 ст. 142 ЦПК України для стягнення компенсації здійснених відповідачем витрат, пов`язаних з розглядом справи, відповідачу необхідно довести, а суду встановити і зазначити про це в судовому рішенні, які саме необґрунтовані дії позивача були ним здійснені у ході розгляду справи, та в чому вони виражені, зокрема: чи діяв позивач недобросовісно та пред`явив необґрунтований позов; чи систематично протидіяв правильному та швидкому вирішенню спору; чи недобросовісний позивач мав на меті протиправну мету обмеження прав та інтересів відповідача; чи були дії позивача умисні та який ступінь його вини й чим це підтверджується.

Отже, саме по собі подання заяви про залишення позову без розгляду не є необґрунтованими діями позивача, оскільки це є його диспозитивним правом, передбаченим нормами ЦПК України, що не містить обмежень у його реалізації. Крім того, звернення до суду з позовом є суб`єктивним правом позивача, гарантованим ст.ст. 55, 124 Конституції України, та безумовним доступом до правосуддя незалежно від обґрунтованості позову.

Разом з тим, заява відповідача не містить доводів і доказів необґрунтованості дій позивача, подання заяви про залишення позову без розгляду не може бути розцінено як необґрунтовані дії позивача, оскільки це його право, яке не містить обмежень у його реалізації. Під час розгляду справи судом не встановлено, що спір виник внаслідок неправильних дій позивача. Крім того, витрати на правову допомогу виникли у відповідача не внаслідок необґрунтованих дій позивача, а в порядку реалізації відповідачем своїх процесуальних прав.

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Враховуючи викладене, приймаючи до уваги те, що стороною відповідача не доведено того, що дії сторони позивача у даній справі були необґрунтованими, внаслідок чого понесені судові витрати, пов`язані із отриманням правової допомоги, а також судом не встановлено підстав з якими закон пов`язує можливість стягнення та/або компенсації судових витрат, пов`язаних із отриманням правової допомоги, а тому суд вважає, що у задоволенні заяви слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 133, 137, 141, 142 , 270,353 ЦПК України, суд

Постановив:

Відмовити у задоволенні заяви представника відповідача (адвоката) Клименко Ірини Федорівни про ухвалення додаткового рішення у цивільній справі №129/770/24 за позовом ОСОБА_1 , поданої в її інтересах представником позивача, - адвокатом Басараб Оленою Дмитрівною, до ОСОБА_2 про поділ майна в натурі.

Ухвала може бути оскаржена протягом п`ятнадцяти днів до Вінницького апеляційного суду з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя: