Провадження №: 2/755/8411/24
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" грудня 2024 р. місто Київ

Дніпровський районний суд міста Києва у складі: головуючого - судді Савлук Т.В., за участю секретаря судових засідань Лазоренко Н.В.,

учасники цивільного процесу:

представник позивача - ОСОБА_1 ,

представник відповідача - адвокат Мельник О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Дніпровського районного суду міста Києва, у залі суду, у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу, який укладений із ОСОБА_3 , та про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини - дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 10 000 гривень, щомісячно, починаючи із дня пред`явлення цього позову та до досягнення дитиною повноліття, мотивуючи тим, що з 25 липня 2018 року сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі, від шлюбу мають спільну малолітню дитину - дочку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Спільне життя з відповідачем не склалось через відсутність спільних інтересів, різних поглядів на життя. Шлюбні стосунки подружжя не підтримують, проживають окремо, спільного господарства не ведуть, шлюб має формальний характер, тому подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам сторін, примирення між подружжям неможливо. Крім того, позивачу важко самій утримувати спільну дитину, у зв`язку з чим остання потребує матеріальної підтримки з боку відповідача на утримання малолітньої дитини.

04 жовтня 2024 року ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва відкрито провадження у цивільній справі та призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

Положеннями статті 174 Цивільного процесуального кодексу України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи.

21 жовтня 2024 року до суду надійшов відзив на позов (вх. № 57620), поданий ОСОБА_3 , в якому відповідач позовні вимоги визнав частково, вказавши, що визнає позов у частині розірвання шлюбу, щодо стягнення аліментів у твердій грошовій сумі у розмірі 10 000 гривень заперечує, оскільки він не має постійного та стабільного заробітку, а тому слід визначити мінімальний гарантований розмір аліментів на утримання дитини, який буде стягуватися з нього на користь позивача.

30 жовтня 2024 року до суду надійшла відповідь на відзив (вх. № 59836), подана представником позивача - адвокатом Новіковою Вікторією Олегівною, з викладенням своїх контраргументів щодо позиції відповідача, висловленої у відзиві на позов, а також належності та допустимості доказів, долучених до позовної заяви.

При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться (ч. 8 ст. 279 Цивільного процесуального кодексу України).

Представник позивача - адвокат Новікова Вікторія Олегівна у судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просилала позов задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві, додатково пояснила, що з 25 липня 2018 року позивач ОСОБА_2 перебуває з відповідачем ОСОБА_3 у зареєстрованому шлюбі, ІНФОРМАЦІЯ_2 у них народилася дочка - ОСОБА_4 . Спільне життя між сторонами не склалося, у зв`язку з різними поглядами на життя та з липня 2024 року їх фактичні шлюбні відносини припинилися і вони стали проживати окремо. Позивач наполягає на розірванні шлюбу, відновлювати сімейно-шлюбні відносини наміру не має. З моменту припинення шлюбних відносин дочка проживає разом з позивачем та знаходиться на її утриманні. У свою чергу, між позивачем та відповідачем існувала домовленість щодо утримання дитини шляхом надання останнім грошових коштів у розмірі 10 000 гривень 00 копійок. Однак ОСОБА_3 не бере участі в утриманні дитини, майнової допомоги не надає. Відповідач не має іншої родини та інших неповнолітніх чи малолітніх дітей, не має на утриманні батьків чи осіб, які потребують обов`язкового утримання з його боку, є працездатною особою, тому має можливість сплачувати аліменти у зазначеному розмірі.

Представник відповідача - адвокат Мельник Ольга Олегівна позовні вимоги визнала частково, пояснила, що подальше спільне життя подружжя і збереження сім`ї неможливе, оскільки сторони припинили шлюбно-сімейні стосунки з липня 2024 року, з того часу сторони спільне господарство не ведуть, проживають окремо. Відповідач визнав позов в частині позовних вимог про розірвання шлюбу, а тому просив розірвати шлюб, укладений між ним та позивачкою. Разом з цим, відповідач не визнає позовні вимоги в частині стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини у розмірі 10 000 гривень 00 копійок, оскільки заявлений у позові розмір аліментів є завищеним та непосильним для нього. Представник відповідача наголосила, що відповідач не відмовляється сплачувати аліменти на утримання доньки, однак зауважила, що позивачем не надано жодних доказів, які б підтверджували необхідність стягнення аліментів у заявленому розмірі. ОСОБА_3 не має постійного місця роботи, стабільного заробітку (доходу), а тому слід визначити мінімальний гарантований розмір аліментів для дитини відповідного віку.

Відповідно до положень статті 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

За змістом положень частини 2 статті 36 та статті 51 Сімейного кодексу України шлюб не може бути підставою для надання особі пільг чи переваг, а також для обмеження її прав та свобод, які встановлені Конституцією України. Дружина та чоловік мають рівне право на повагу до своєї індивідуальності, своїх звичок та уподобань.

Дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім`ї за свою поведінку в ній (стаття 55 Сімейного кодексу України).

За правилом частини 2 статті 104 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання.

Відповідно до ч. 3 ст. 105 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу.

Проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей.

За змістом положень ч. 3 ст. 109 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі чоловіка та дружини і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей.

Відповідно до ч. 1 ст. 110, ст. 112 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Згідно з положеннями частини третьої та четвертої статті 56 Сімейного кодексу України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом.

Відповідно до норм сімейного законодавства добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер.

Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків.

Згідно зі статтею 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Як убачається з матеріалів справи, з 25 липня 2018 року сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі, від шлюбу мають спільну малолітню дитину - дочку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Спільне життя з відповідачем не склалось, шлюбні стосунки подружжя не підтримують, проживають окремо, спільного господарства не ведуть, мають обопільне бажання розірвати шлюб, при цьому суд враховує позицію відповідача, який у межах розгляду даної справи визнав позов, не заперечує факт припинення сімейно-шлюбних відносин між подружжям.

Відповідно до ч.ч. 5, 6 ст. 263 Цивільного процесуального кодексу України обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Якщо одна із сторін визнала пред`явлену до неї позовну вимогу під час судового розгляду повністю або частково, рішення щодо цієї сторони ухвалюється судом згідно з таким визнанням, якщо це не суперечить вимогам статті 206 цього Кодексу.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що рішення позивача про розлучення є виваженим та свідомим, причини з яких позивач наполягає на розірванні шлюбу є обґрунтованими, подальше спільне життя подружжя і збереження сім`ї стали неможливими, поновлювати сімейно-шлюбні відносини сторони наміру не мають, разом з тим, суд не має права примушувати жінку або чоловіка до підтримання, відновлення або продовження сімейних відносин, а вільність та рівність цих стосунків та можливість припинення шлюбу є їх основою, що законодавчо закріплено у нормах Сімейного кодексу України, тому позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу підлягають задоволенню.

Згідно з положеннями статті 113 Сімейного кодексу України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватись цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище.

Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості.

Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у Сімейному кодексі України.

Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності.

Відповідно до статті 150 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї.

Відповідно до статті 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до статті 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Виходячи з положень статей 181, 182 Сімейного кодексу України, за відсутності домовленості між батьками про спосіб виконання ними обов`язку утримувати дитину розмір аліментів визначається судом з урахуванням стану здоров`я та матеріального становища дитини, стану здоров`я та матеріального становища платника аліментів, наявності у платника аліментів інших дітей, непрацездатного чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інших обставин, що мають істотне значення.

За змістом зазначених норм права будь-які витрати на утримання дітей мають визначатись за домовленістю між батьками або за рішенням суду.

Водночас слід враховувати, що у разі спору суд має визначати не лише сам факт стягнення витрат, а також їх розмір.

Виходячи з положень статті 183 Сімейного кодексу України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Таким чином, судовий (спірний) спосіб виконання обов`язку утримувати дитину, тобто стягнення аліментів на підставі рішення суду, є можливим у разі відсутності домовленості (договору) між батьками про сплату аліментів.

Отже, спір щодо витрат на утримання дитини може містити незгоду між батьками, як щодо самого факту сплати аліментів так і щодо розміру аліментів, які сплачуються добровільно.

Як роз`яснено у п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року за №3 «Про застування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом.

Згідно із приписами ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (ст. 183 цього Кодексу) або в твердій грошовій сумі (Сімейного кодексу України) і виплачуються щомісячно.

Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК. При цьому необхідно мати на увазі, що зміна законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину не є підставою для перегляду постановлених раніше судових рішень про їх стягнення.

При визначенні розміру аліментів на утримання дитини суд виходить з матеріального становища кожної із сторін спору.

Відповідач є особою працездатного віку, доказів про наявність медичних протипоказань встановлених відповідачу щодо працевлаштування та заняття певними видами діяльності суду не надано.

У свою чергу, позивачем не доведено належними, допустимими та достатніми доказами здатність відповідача сплачувати аліменти на утримання дочки у твердій грошовій сумі у розмірі 10 000 гривень, щомісячно, чим не виконано вимоги частини 3 статті 12 Цивільного процесуального кодексу України, відповідно до якої кожна сторона зобов`язана довести обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Частиною 3 статті 181 Сімейного кодексу України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у Сімейному кодексі України.

Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності.

Стаття 184 Сімейного кодексу України передбачає можливість визначення розміру аліментів на утримання дитини у твердій грошовій сумі.

Це відповідна (фіксована) сума коштів на утримання дитини, яка не є одноразовим платежем, а твердою грошовою сумою, визначеною судом на утримання дитини до її повноліття.

Верховний Суд України у своїй постанові від 06 листопада 2013 року, прийнятій у справі № 6-113цс13 висловив позицію про те, що розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, на підставі частини другої статті 184 СК України, підлягає індексації за аналогією закону згідно з пунктом 8 статті 8 ЦПК України у порядку, передбаченому Законом України «Про індексацію грошових доходів населення».

Відповідно до статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» установлено з 1 січня 2024 року прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць у розмірі 2920 гривень, а для основних соціальних і демографічних груп населення: дітей віком до 6 років - 2563 гривні; дітей віком від 6 до 18 років - 3196 гривень; працездатних осіб - 3028 гривень; працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді, - 2102 гривні; працездатних осіб, який застосовується для визначення посадових окладів працівників інших державних органів, оплата праці яких регулюється спеціальними законами, а також працівників податкових і митних органів, - 2102 гривні; працездатних осіб, який застосовується для визначення посадового окладу прокурора окружної прокуратури, - 1600 гривень; осіб, які втратили працездатність, - 2361 гривня.

Відповідно до наведених обставин та норм чинного законодавства суд вважає за можливе згідно з вимогами статті 184 Сімейного кодексу України присудити до стягнення з відповідача аліменти на утримання малолітньої доньки - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 3 000 гривень 00 копійок, щомісячно, з проведенням індексації у порядку, передбаченому Законом України «Про індексацію грошових доходів населення».

Визначаючи розмір аліментів у розмірі меншому, ніж заявлений у позовній заяві, суд враховує матеріальне становище платника аліментів, а саме: відповідач є особою працездатного віку, згідно з відомостями з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців припинив підприємницьку діяльність фізичної особи-підприємця, тому має нерегулярний, мінливий дохід.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини підлягають частковому задоволенню.

З урахуванням положень ч. 1 ст. 191 Сімейного кодексу України, аліменти на дітей присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, у зв`язку з чим суд присуджує відповідачу до сплати аліментів на утримання малолітньої дитини починаючи з 09 вересня 2024 року та до досягнення дитиною повноліття.

За пунктом 1 частини першої статті 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць.

Слід також зазначити, що сторони не позбавлені можливості в майбутньому звернутись до суду з позовом або про зміну порядку та способу стягнення аліментів, або про зміну їх розміру. Окрім того, в разі понесення позивачем додаткових витрат на дитину, він має право на відшкодування їх матір`ю дитини в порядку і розмірі, визначеному статтею 185 Сімейного кодексу України.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, з урахуванням вимог статті 141 Цивільного процесуального кодексу України, суд присуджує стягнути з з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 1 211 гривень 20 копійок.

Враховуючи наведене та керуючись статтями 24, 55, 56, 110, 112, 113, 150, 180, 181, 182, 183, 185 Сімейного кодексу України, статтями 2, 4, 6-13, 19, 82, 89, 141, 206, 258, 259, 263-265, 273, 274-279, 352, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-

у х в а л и в:

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини - задовольнити частково.

Шлюб між ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , громадянином України, та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , громадянкою України, зареєстрований Дарницьким районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві 25 липня 2018 року (актовий запис № 1502) - розірвати.

Стягнути з ОСОБА_3 аліменти на користь ОСОБА_2 на утримання малолітньої дитини - доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 3 000 (три тисячі) гривень 00 копійок, щомісячно, з проведенням індексації у порядку, передбаченому Законом України «Про індексацію грошових доходів населення», починаючи з 09 вересня 2024 року та до досягнення дитиною повноліття.

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 1 211 (одна тисяча двісті одинадцять) гривень 20 копійок.

Сторони цивільного процесу:

Позивач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , реєстраційний номер облікової карти платника податків - НОМЕР_1 , адреса місця проживання: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , реєстраційний номер облікової карти платника податків - НОМЕР_2 , адреса місця проживання: АДРЕСА_2 .

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

С у д д я