Справа № 459/1797/24
Провадження № 2-о/459/103/2024
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 грудня 2024 року Червоноградський міський суд Львівської області в складі:

головуючого судді Мельникович М. В.,

присяжних Корнути Ю. М., Лащівської О. В.,

з участю секретаря судового засідання Горощук А. О.,

представника заявника Пилипіва В. І.,

свідка ОСОБА_1 ,

свідка ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Шептицькому за правилами окремого провадження цивільну справу за заявою, поданою адвокатом Пилипівим Василем Івановичем в інтересах ОСОБА_3 , з участю заінтересованої особи: Червоноградського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Червоноградському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про оголошення фізичної особи померлою,-

в с т а н о в и в:

Представник заявника через підсистему Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи «Електронний суд» звернувся до суду із заявою, у якій просить оголосити померлим ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кізел Пермської області.

В обґрунтування заяви представник зазначив, що ОСОБА_4 являється колишнім зятем ОСОБА_5 , яка є матір`ю заявниці. З 29.07.1988 ОСОБА_4 був зареєстрований у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , що належала ОСОБА_5 , ОСОБА_6 . 03.02.2000 ОСОБА_4 було знято з реєстрації за вказаною адресою на підставі рішення суду про визнання його безвісно відсутнім. Представник вказав, що ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 та заповіла своїй дочці ОСОБА_3 2/3 частки вищевказаної квартири, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за заповітом від 29.05.2012. Разом із цим, ОСОБА_4 на момент приватизації квартири був зареєстрований за даною адресою, а тому став власником 1/3 частини приватизованого житла, як особа, яка взяла участь у його приватизації. З 1991 року немає жодних відомостей про місцезнаходження ОСОБА_4 , з цього часу останній не виходив на зв`язок. Представник зазначив, що оголошення ОСОБА_4 померлим необхідне заявниці для усунення обмежень у здійсненні права користування та розпорядження належною їй частиною квартири, оскільки понад 20 років жодних відомостей щодо місця перебування ОСОБА_4 не має, жодного зв`язку із родичами протягом даного періоду останній не встановлював. Таким чином, оскільки даних про місцезнаходження ОСОБА_4 на даний час немає, тому заявниця вважає що він помер. Оголошення його помердим для заявниці має юридичне значення.

Ухвалою від 03.07.2024 відкрито окреме провадження у даній справі та призначено справу до судового розгляду.

27.12.2024 у судовому засіданні представник заявниці вимоги, вказані у заяві підтримав та просив їх задовольнити, навівши мотиви, що аналогічні викладеним у заяві.

Свідок ОСОБА_2 , яка являється донькою заявниці, у судовому засіданні повідомила, що проживає разом із матір`ю, дітьми та чоловіком за адресою: АДРЕСА_1 . У 2010 році після смерті бабусі ОСОБА_5 власниками квартири за вказаною адресою стали ОСОБА_3 (матір свідка), якій належить 2/3 частки та ОСОБА_4 , якому належить 1/3 частки. ОСОБА_7 це колишній чоловік маминої рідної сестри ОСОБА_3 . Їй відомо, що ОСОБА_4 проживав із тіткою лише 2 місяці, а тоді поїхав до своїх рідних у росію, так і не повернувшись. Також повідомила, що їй відомо, що ОСОБА_4 було визнано безвісно відсутнім. Свідок ніколи не бачила ОСОБА_4 , його речей у квартирі немає, його місцезнаходження їй невідомо, про нього знає лише зі слів матері.

Свідок ОСОБА_1 суду повідомила, що проживає з 1976 року за адресою: АДРЕСА_2 та являється сусідкою ОСОБА_3 , з якою добре знайома. Свідок пояснила, що заявниця та її рідна сестра ОСОБА_8 проживали разом у квартирі АДРЕСА_3 (Червоноград) допоки не вийшли заміж. Сестра ОСОБА_8 одружилась з ОСОБА_9 та почала проживати у орендованій квартирі із своїм чоловіком. Разом із тим, їй відомо, що зятя заявниця зареєструвала у квартирі АДРЕСА_3 , оскільки він був громадянином росії і йому потрібно було мати зареєстроване місце проживання в Україні. В подальшому, зять зник і місцезнаходження його не відоме. Пропав він вже приблизно років 10 20 тому. Також свідок пригадала, що згодом на підставі рішення суду зятя заявниці було визнано безвісти відсутнім. Зазначила, що заявниця після зникнення чоловіка проводила пошуки останнього, щоб зняти його із реєстрації з даної квартири, однак це було безрезультативно.

Представник Шептицького відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Шептицькому (Червоноградському) районі Львівської області Західного міжрегіонального управління міністерства юстиції подав заяву про розгляд справи у відсутності заінтересованої сторони, вказавши, що при винесенні рішення покладається на думку суду.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника заявниці, допитавши свідків, з`ясувавши дійсні обставини справи та перевіривши їх доказами, суд дійшов до висновку, що заяву слід задовольнити з таких підстав.

Судом встановлено, що згідно свідоцтва про право власності на квартиру, виданого приватизаційним органом Червоноградського управління житлово-комунального господарства в/о «Укрзахідвугілля» 07.09.1993 квартира АДРЕСА_4 належала ОСОБА_6 , ОСОБА_5 , ОСОБА_4 на праві спільної часткової власності в рівних частках кожному (а. с. 6).

Рішенням Червоноградського міського суду Львівської області від 30.11.1999 у справі № 2-1163 ОСОБА_4 , 1963 року народження, уродженця м. Кизил Пермської області, останнє місце проживання АДРЕСА_1 , було визнано безвісно відсутнім з 1 жовтня 1991 року. У вищезазначеному рішенні суду зазначено, що довідкою з місця проживання стверджувалось, що ОСОБА_5 та ОСОБА_4 прописані в кв. АДРЕСА_4 . Свідок ОСОБА_10 в судовому засіданні показала, що із заявницею проживала по сусідству. ОСОБА_11 вона не бачила з початку 90-х років, від заявниці їй відомо, що місце знаходження його невідоме, не знають про місце перебування сина і його батьки та сестра. Копією свідоцтва про розірвання шлюбу стверджувалось, що шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_12 розірваний 18.10.1989 року. Копією свідоцтва про смерть стверджувалось, що ОСОБА_6 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 . Довідкою Червоноградського МВ УМВС стверджувалось, що ОСОБА_4 вибув із м. Червонограда у вересні 1995 року оголошено у розшук, місце його знаходження не встановлено. Таким чином, судом було встановлено, що в місці постійного проживання ОСОБА_11 більше року часу не було жодних відомостей про місце його перебування, а тому його було визнано безвісно відсутнім (а. с. 20).

Із копії будинкової книги для прописки громадян, які проживали у будинку АДРЕСА_1 встановлено, в даній квартирі був зареєстрований ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 ( ОСОБА_13 ), який згідно відмітки знятий з реєстрації 03.02.2000 на підставі рішення суду №2-1163 від 30.11.1999, яким його визнано безвісно відсутнім (а. с. 8-13).

Як вбачається із копії свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 29.05.2012, посвідченого приватним нотаріусом Червоноградського міського нотаріального округу Солотвою С. П. 26 грудня 2007 року, зареєстрованого у реєстрі за № 2674, спадкоємцем зазначеного в заповіті майна ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_6 , є її донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_7 . Спадщина, на яку видано це свідоцтво, складається з 2/3 частин квартири АДРЕСА_4 , яка належала спадкодавцю на підставі свідоцтва на право власності на квартиру (а. с. 19).

Заявниця свою частку у праві спільної власності на вищевказану квартиру зареєструвала, що підтверджується витягом про державну реєстрацію №34485841 від 14.06.2012 (а. с. 14).

В матеріалах справи міститься технічний паспорт від 06.06.2012 на квартируАДРЕСА_4 , у якому зазначено власників: ОСОБА_4 - 1/3 ідеальної частки майна, документ, що підтверджує право власності: свідоцтво про право власності від 07.09.1993, яке видане на підставі рішення №63 від 07.09.1993, ОСОБА_3 - 2/3 ідеальної частки майна, документ, що підтверджує право власності: свідоцтво про право на спадщину за заповітом, видане 29.05.2012 приватним нотаріусом Червоноградського міського нотаріального округу, зареєстровано в реєстрі №396 (а. с. 15 - 18).

Із відомостей про отримані доходи вбачається, що ОСОБА_4 у період з 2014 по 2024 жодних доходів не отримував (а. с. 50 54).

Як вбачається із акта №4084/07 від 13.11.2024, складного КП «Червонограджитлокомунсервіс» зі слів сусідів на час складення акту у квартирі АДРЕСА_3 проживають ОСОБА_3 , ОСОБА_14 , ОСОБА_2 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 (а. с. 84).

Таким чином, судом встановлено, що протягом тривалого періоду часу починаючи 1999 року по даний час, тобто більше 25 років, місцезнаходження чи перебування ОСОБА_4 , 1963 року народження, невідоме.

Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 293 ЦПК України в порядку окремого провадження суд розглядає справи про визнання фізичної особи безвісно відсутньою чи оголошення її померлою.

В п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах встановлення фактів, що мають юридичне значення» зазначено, що громадянин може бути оголошений в судовому порядку померлим у разі встановлення обставин, на підставі яких суд робить вірогідне припущення про смерть громадянина, коли немає доказів про факт його смерті. У цих справах суд визнає днем смерті громадянина, оголошеного померлим, день його гаданої смерті, якщо він пропав безвісті за обставин, які загрожували смертю або давали підстави припускати його загибель від певного нещасного випадку, а в інших випадках днем смерті вважається день набрання законної сили рішення суду про оголошення громадянина померлим. На цьому також наголошено, зокрема, у постанові Верховного Суду від 31 травня 2023 року у справі № 177/11/20.

Відповідно до ч.1 ст. 46 ЦК України фізична особа може бути оголошена судом померлою, якщо у місці її постійного проживання немає відомостей про місце її перебування протягом трьох років, а якщо вона пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку, - протягом шести місяців, а за можливості вважати фізичну особу загиблою від певного нещасного випадку або інших обставин внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру - протягом одного місяця після завершення роботи спеціальної комісії, утвореної внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.

Згідно ч. 3 ст. 46 ЦК України фізична особа оголошується померлою від дня набрання законної сили рішенням суду про це. Фізична особа, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави припустити її загибель від певного нещасного випадку або у зв`язку з воєнними діями, може бути оголошена померлою від дня її вірогідної смерті.

У відповідності до ст. 47 ЦК України за правовими наслідками оголошення фізичної особи померлою прирівнюється до правових наслідків, які настають у разі смерті фізичної особи, а саме: на майно такої особи відкривається спадщина. Спадкоємці фізичної особи, яка оголошена померлою, не мають права відчужувати протягом п`яти років нерухоме майно, що перейшло до них у зв`язку з відкриттям спадщини. Нотаріус, який видав спадкоємцеві свідоцтво про право на спадщину на нерухоме майно, накладає на нього заборону відчуження.

Статтею 306 ЦПК України передбачено, що у заяві про визнання фізичної особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою повинно бути зазначено, для якої мети необхідно заявникові визнати фізичну особу безвісно відсутньою або оголосити її померлою.

Системний аналіз вказаних норм дозволяє дійти висновку, що сама по собі відсутність відомостей про місце перебування фізичної особи протягом трьох років у місці її постійного проживання не може бути достатньою підставою для оголошення цієї фізичної особи померлою. Суд повинен мати достатні докази для встановлення обставин, на підставі яких можливо зробити вірогідне припущення про смерть громадянина. Подібний висновок зроблений Верховним Судом у постановах від 07 липня 2021 року у справі № 390/1443/19, від 27 листопада 2019 року у справі № 461/424/15-ц, від 30 березня 2022 року у справі № 295/4293/21. від 08 лютого 2024 року у справі № 148/1207/22.

На наявність у суду саме права, а не обов`язку оголосити фізичну особу померлою за умови відсутності у місці її постійного проживання відомостей про місце її перебування протягом трьох років прямо вказує частина перша статті 46 ЦК України.

При розгляді справ цієї категорії судам слід, крім іншого, з`ясовувати, чи може бути відсутність особи умисною, тобто чи не переховується вона від правоохоронних органів з метою уникнення юридичної відповідальності. Вказаний висновок висловлено у постанові Верховного Суду від 06 листопада 2019 року у справі № 226/3053/18 (провадження № 61-11048св19).

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_4 , 1963 р. н., не перебував та не перебуває у розшуку, що встановлено із листа Червоноградського РВП ГУ НП у Львівській області (а. с. 65), тобто відомостей, що вказана особа переховується від правоохоронних органів з метою уникнення юридичної відповідальності не здобуто.

Також суд вважає за необхідне дати оцінку показанням свідка ОСОБА_1 , яка суду повідомила, що їй відомо, що ОСОБА_7 являється громадянином росії.

Будь-яких доказів громадянства ОСОБА_11 матеріали справи не містять, немає і згадки про його громадянство у рішенні Червоноградського міського суду Львівської області від 30.11.1999 року. Лише встановлено, що він був уродженцем м. Кизил Пермської області, а останнє місце його проживання: АДРЕСА_1 .

Разом з цим, статтею 20 Закону України «Про міжнародне приватне право» визначено, що підстави та правові наслідки визнання фізичної особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою регулюються останнім з відомих особистих законів цієї особи. У міжнародному приватному праві розрізняють декілька підходів для визначення особистого закону фізичної особи: закон громадянства означає застосування права тієї держави, громадянином якої є дана особа; закон місця проживання означає застосування права тієї держави, де відповідна особа постійно чи переважно проживає. Якщо іноземець чи особа без громадянства постійно чи переважно проживали на території України та зникли безвісти, то визнання їх безвісно відсутніми або оголошення померлими на території України, буде регулюватися українським національним законодавством.

З матеріалів справи встановлено, що ОСОБА_4 на час визнання його безвісно відсутнім проживав та був зареєстрованим за адресою: АДРЕСА_1 , тому на думку суду оголошення його померлими на території України буде регулюватися українським національним законодавством.

Частина 4 статті 4 Закону України «Про правовий статус осіб, зниклих безвісти за особливих обставин» вказує, що іноземець чи особа без громадянства, яка зникла на території України, набуває правового статусу особи, зниклої безвісти, якщо така особа перебувала на території України на законних підставах. Стаття 1 Закону України «Про правовий статус іноземців і осіб без громадянства» конкретизує законність перебування на території України зазначаючи, що іноземець або особа без громадянства перебувають на території України на законних підставах у тому разі, коли вони в`їхали в Україну та постійно або тимчасово перебувають в Україні в порядку установленому чинним законодавством чи міжнародним договором України

Отже, аналізуючи наведені нормативно-правові акти можна дійти висновку, що за чинним законодавством суди України можуть приймати до свого провадження й розглядати справу про визнання іноземної фізичної особи чи особи без громадянства безвісно відсутньою чи оголошення її померлою, якщо така особа мала останнє відоме місце проживання на території України. За таких обставин порядок визначається законодавством України.

З огляду на вищевикладене, беручи до уваги те, що на момент винесення судового рішення відомостей про місце перебування ОСОБА_4 , 1963 року народження, з 1999 року не має, суд вбачає підстави вважати, що він помер.Враховуючи те, що рішення про оголошення ОСОБА_4 померлим необхідне заявниці для усунення обмежень у здійсненні права користування та розпорядження належною їй частиною квартири після смерті матері ОСОБА_17 , тому суд вважає, що викладені обставини у заяві доведені заявником та знайшли своє підтвердження у судовому засіданні.

При цьому, суд вважає за необхідне роз`яснити заявнику, що відповідно до ст. 48 ЦК України, у випадку, якщо фізична особа, яка була оголошена померлою, з`явилась, або якщо одержано відомості про місце її перебування, суд за місцем перебування цієї особи, або суд, що постановив рішення про оголошення її померлою, за заявою цієї особи або іншої заінтересованої особи скасовує рішення суду про оголошення фізичної особи померлою. Відповідно до норм ч. 1 ст. 309 ЦПК України у разі одержання заяви про появу фізичної особи, яку було визнано безвісно відсутньою або оголошено померлою, або відомостей про місцеперебування цієї особи суд за місцеперебуванням особи або суд, який ухвалив рішення про визнання особи безвісно відсутньою або оголосив її померлою, призначає справу до слухання за участю цієї особи, заявника та інших заінтересованих осіб і скасовує своє рішення про визнання фізичної особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Заяву може бути подано особою, яку було визнано безвісно відсутньою або оголошено померлою, або іншою заінтересованою особою.

Керуючись ст.ст. 2, 259, 264, 265, 273, 305-309 ЦПК України, ст. 46 ЦК України, -

в и р і ш и в :

Заяву, подану адвокатом Пилипівим Василем Івановичем в інтересах ОСОБА_3 , з участю заінтересованої особи: Червоноградського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Червоноградському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про оголошення фізичної особи померлою - задовольнити.

Оголосити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кізел Пермської області, що проживав та був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 - померлим.

Днем смерті ОСОБА_4 вважати день набрання рішенням суду законної сили.

Після набрання законної сили рішенням про оголошення фізичної особи померлою надіслати рішення відповідному органу державної реєстрації актів цивільного стану для реєстрації смерті фізичної особи.

На рішення може бути подана апеляційна скарга до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст складено 03.01.2025.

Суддя М. В. Мельникович

Присяжний: Корнута Ю.М.,

Присяжний: Лащівська О.В.