Номер провадження: 22-ц/813/2909/24
Головуючий у першій інстанції Косіцина В.В.
Доповідач Карташов О. Ю.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.11.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Карташова О.Ю.

суддів: Коновалової В.А., Лозко Ю.П.

за участю секретаря судового засідання - Рудуман А.О.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1

відповідач ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Одеського апеляційного суду

апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Рахнянська Світлана Вікторівна

на ухвалу Приморського районного суду міста Одеси від 10 жовтня 2023 року

у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя,

ВСТАНОВИВ:

ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст позовних вимог

У серпні 2023 року до Приморського районного суду м. Одеси надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя, у якій позивач просить суд здійснити поділ майна та визнати за ним право власності на частини 2-х кімнатної квартири загальною площею 50,7 кв. м, житловою площею 28, 6 кв.м, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 та на частини автомобіля MERCEDES-BENZ, державний номерний знак - НОМЕР_1 .

19 вересня 2023 року до Приморського районного суду м. Одеси надійшла заява представника відповідача адвоката Левіт В.С. про залишення позову без розгляду.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Ухвалою Приморського районного суду міста Одеси від 10 жовтня 2023 року клопотання представника відповідача задоволено частково. Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя залишено без розгляду. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 1000 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

Ухвала суду вмотивовано тим, що в провадженні Приморського районного суду м. Одеси вже знаходиться аналогічна цивільна справа зі спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, і в якій ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 08.08.2023 року відкрито провадження у справ. Щодо витрат на правничу допомогу суд зазначив, що витрати на правничу допомогу в сумі 10 000 грн не відповідають принципу співмірності, з урахуванням того, що представником відповідача було складено лише один процесуальний документ по суті справи - заяву про залишення позовної заяви без розгляду, через незначний розмір такої заяви, її низьку складність та відсутність необхідності у пошуку значної кількості судової практики, суд прийшов до висновку, що 1000,00 гривень є співмірною сумою витрат на оплату послуг адвоката.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

Не погоджуючись з зазначеною ухвалою, ОСОБА_1 в інтересах якого діє адвокат Рахнянська С.В. подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на незаконність та необґрунтованість ухвали суду, яка прийнята без повного, всебічного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи, просить скасувати ухвалу в частині стягнення витрат на надання правничої допомоги.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що суд безпідставно застосував положення частини п`ятої статті 142 ЦПК України, якою передбачена можливість відшкодування відповідачеві витрат на професійну правничу допомогу при вирішенні питання про залишення позову без розгляду лише у разі необґрунтованих дій позивача.

Також, наголошується, що заявником не було надано належних, допустимих та достатніх доказів на підтвердження розміру витрат на професійну правничу допомогу. Крім того, звертається увага на те, що серед додатків до заяви представника відповідача ОСОБА_2 адвоката Левіт В.С. про залишення без розгляду позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя від 18.09.2023 року зазначені: копія позовної заяви, копія ухвали Приморського районного суду м. Одеси по справі № 522/152/56/23, копія розпорядження керівника апарату суду Німас І.Я. від 07.08.2023 року, копія договору про надання правничої допомоги, копія додаткової угоди до договору про надання правничої допомоги. Але, матеріали справи не містять доказів того, що зазначену заяву разом з додатками було направлено іншому учаснику справи ОСОБА_1 .

Щодо відзиву на апеляційну скаргу

ОСОБА_2 в інтересах якої діє адвокат Левіт В.С. скористалась своїм правом та подала відзив на апеляційну скаргу, в якому просила апеляційну скаргу відхилити, а ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

В судовому засіданні представник ОСОБА_1 адвокат Рахнянська С.В. підтримала доводи апеляційної скарги, просила її задовольнити, а ухвалу суду скасувати в частині стягнення витрат на правничу допомогу в розмірі 1000 грн.

Від представника ОСОБА_2 адвоката Левіт В.С. надійшла заява, про розгляд справи без його та ОСОБА_2 участі. В якій просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 10.10.2023 року без змін.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

08 серпня 2023 року до Приморського районного суду м. Одеси надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя.

За результатами автоматизованого розподілу справа була передана на розгляд судді Косіциній В.В.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 10 серпня 2023 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Встановлено загальний порядок розгляду справи. Призначено проведення підготовчого засідання на 12 вересня 2023 року на 12 год. 00 хв.

19 вересня 2023 року до Приморського районного суду м. Одеси надійшла заява представника відповідача адвоката Левіт В.С. про залишення позову без розгляду, та в якій представник відповідача просить стягнути з позивача судові витрати. Заява мотивована тим, що 03 серпня 2023 року до Приморського районного суду м. Одеси надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя, де за результатами автоматизованого розподілу справу №522/15256/23 було передано на розгляд судді Ковтун Ю.І.

В той же час, заявник стверджує про те, що до Приморського районного суду м. Одеси вже надходила аналогічна позовна заява, де за наслідками автоматизованого розподілу вона отримала єдиний унікальний номер справи 522/9888/23, та була передана на розгляд судді Свяченій Ю.Б.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Позиція апеляційного суду

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду приходить до наступного.

Зі змісту статті 367 ЦПК України вбачається, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до положень ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частина четверта статті 12 ЦПК України).

Згідно з положенням частини третьої статті 13 ЦПК України учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, у тому числі у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи.

Дотримання принципу справедливості судового розгляду є надзвичайно важливим під час розгляду судових справ, оскільки його реалізація слугує гарантією того, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів.

Застосовані норми права та мотиви, з яких виходить апеляційний суд

З урахуванням меж апеляційної скарги ухвала суду в цій справі переглядається лише в частині стягнення з позивача на користь відповідача витрат на надання правничої допомоги в розмірі 1000 грн.

Так, у разі закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача (частина п`ята статті 142 ЦПК України).

Таким чином, у відповідності до вказаної правової норми право на відшкодування компенсації витрат у разі закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду, пов`язаних з розглядом справи внаслідок необґрунтованих дій позивача, виникає за умов здійснення таких витрат.

Як у суді першої інстанції, так і при апеляційному та касаційному переглядах справи учасники справи мають право на професійну правничу допомогу, що закріплено положеннями статті 59 Конституції України.

Витрати на професійну правничу допомогу належать до витрат, пов`язаних з розглядом справи (стаття 133 ЦПК України). Відповідно до статті 137 ЦПК України зазначені витрати несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Пунктом 3.2 Рішення Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009 передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України від 5 липня 2012 року №5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Так, у справі «Схід / Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (пункт 268).

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» (Lavents v. Latvia) зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.

Відповідно до частини другої статті 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорар адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаними адвокатом роботами (наданими послугами); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

З аналізу частини третьої статті 141 ЦПК України можна виділити такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.

Такий висновок міститься у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19).

У вказаній Постанові Велика Палата Верховного Суду звернула увагу на те, що принцип змагальності знайшов своє втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності, тому при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу слід надавати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких інша сторона має заперечення.

Отже, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має враховувати конкретні обставини справи, загальні засади цивільного законодавства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

Ці висновки узгоджуються з висновками, наведеними у постанові Великої Палати Верховного Суду від 4 червня 2019 року у справі № 9901/350/18 (провадження № 11-1465заі18) та додатковій постанові у вказаній справі від 12 вересня 2019 року, у постанові від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18 (провадження № 12-171гс19), постанові від 26 травня 2020 року у справі № 908/299/18 (провадження № 12-136гс19) та постанові від 8 червня 2021 року у справі № 550/936/18 (провадження № 14-26цс).

Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи зокрема на складність справи, витрачений адвокатом час.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України, заява № 19336/04, п. 269).

За приписами ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (частина п`ята статті 137 ЦПК України).

Водночас частиною третьою статті 141 ЦПК України визначено, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує, зокрема, чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес

Подібні критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. У рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі "Двойних проти України", від 10 грудня 2009 року у справі "Гімайдуліна і інші проти України", від 23 січня 2014 року у справі "East/West Alliance Limited проти України", від 26 лютого 2015 року у справі "Баришевський проти України" суд виходив із того, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. Відшкодуванню підлягають лише витрати, які мають розумний розмір.

Матеріалами справи підтверджується, що ОСОБА_2 професійна правнича допомога в суді першої інстанції надавалась адвокатом Левітом В.С. на підставі договору про надання правової допомоги від 15 вересня 2023 року. Згідно додаткової угоди до договору про надання правничої допомоги від 19.09.2023 року, вартість послуг адвоката із наданням правничої допомоги у справі № 522/15443/23 становить 10 000 грн.

Дослідивши матеріали справи, взявши до уваги рівень складності юридичної кваліфікації правовідносин у справі, обсяг та обґрунтованість підготовлених та поданих до суду адвокатом документів, їх значення для спору, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що заявлений до стягнення розмір витрат на професійну правничу допомогу в сумі 10 000 грн не є розумним та співмірним із складністю справи, виконаними адвокатом роботами (наданими послугами; часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт.

З огляду на характер дій і документів підготовлених адвокатом, а саме підготовка заяви про залишення позовної заяви без розгляду, слід визнати, що для адвоката така робота не становить надмірної складності, не потребує допомоги помічників, значних витрат часу, не вимагає великого обсягу аналітичної й технічної роботи.

Отже, визначений судом першої інстанції розмір витрат на правничу допомогу 1000 грн є обґрунтованим.

Стосовно доводів скарги про відсутність недобросовісних дій позивача апеляційний суд зазначає наступне.

Звернення до суду з позовом є суб`єктивним правом позивача, гарантованим статтями 55, 124 Конституції України, є безумовним доступом до правосуддя незалежно від обґрунтованості позову.

Проте реалізація такого права позивачем у будь-якому випадку зачіпає та має вплив на права та інтереси особи, визначеної ним в якості відповідача.

Тобто отримавши звернений до себе позов, відповідач цілком логічно з метою ефективного захисту своїх прав був змушений звертатися за професійною правничою допомогою адвоката, яка є оплачуваною працею і така оплата у вигляді гонорару здійснюється на підставі укладеного між адвокатом та його клієнтом договору про надання правової допомоги (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Таким чином, враховуючи вищевикладене, приймаючи до уваги обставини справи, норми права, наявні в матеріалах справи докази, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги щодо скасування ухвали суду першої інстанції в частині стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу, оскільки суд першої інстанції з врахуванням співмірності з складністю справи, обсягом наданих адвокатом послуг, витраченим ним часом, дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення заяви та стягнення 1000 грн. судових витрат.

За таких обставин, посилання та доводи особи, яка подала апеляційну скаргу не знайшли свого підтвердження в якості підстав скасування оскаржуваної ухвали під час апеляційного провадження.

Висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Колегія суддів вважає, що ухвала суду в оскаржуваній частині постановлена з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для її скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, не вбачається, тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а ухвала суду першої інстанції залишенню без змін.

Відповідно до статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. 367, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, ст. 384 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Рахнянська Світлана Вікторівна, залишити без задоволення.

Ухвалу Приморського районного суду міста Одеси від 10 жовтня 2023 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її проголошення.

Касаційна скарга може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Верховного Суду.

Головуючий О.Ю. Карташов

Судді В.А. Коновалова

Ю.П. Лозко