Провадження № 2/185/5745/24
У Х В А Л А

про передачу справи за підсудністю

02 грудня 2024 року м. Павлоград

Суддя Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області Бондаренко В.М., ознайомившись з цивільною справою за позовом ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Президента України Зеленського Володимира Олександровича, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача: Держава США в особі Посольства США в Україні, про відшкодування моральної шкоди, суд

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернувся до Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області з позовною заявою до Держави Україна в особі Президента України Зеленського Володимира Олександровича, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача: Держава США в особі Посольства США в Україні, про відшкодування моральної шкоди, в якому просить стягнути з держави Україна на свою користь 10 000 000,00 грн моральної шкоди, завданої внаслідок порушення його права власності на об`єкти права власності Українського народу, а саме надри, та вирішити питання щодо розподілу судових витрат.

Вивчивши матеріали позовної заяви, вважаю, що справа підлягає передачі для розгляду за підсудністю, виходячи з наступного.

Відповідно до визначеного ст. 8 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» права на повноважний суд, ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до юрисдикції якого вона віднесена процесуальним законом. Вказана норма кореспондується з положеннями ст. 6 Конвенції, відповідно до якої в поняття «суд, встановлений законом», входить лише той суд, до підсудності якого віднесений розгляд тієї чи іншої справи.

Підсудність визначає коло цивільних справ у спорах, вирішення яких належить до повноважень конкретного суду першої інстанції (статті 26-30 ЦПК України). Розгляд справи неповноважним складом суду, порушення правил юрисдикції є підставами для скасування рішення суду першої інстанції.

Підсудність це розподіл підвідомчих загальним судам цивільних справ між різними судами першої інстанції залежно від роду (характеру) справ, що підлягають розгляду, і від території, на яку поширюється юрисдикція того чи іншого суду.

Територіальна підсудність (юрисдикція) це підсудність цивільної справи загальному суду в залежності від території, на яку поширюється юрисдикція даного суду. За її допомогою вирішується питання, яким з однорідних судів підсудна для розгляду відповідна справа.

Згідно з частиною першою статті 42 ЦПК України у справах позовного провадження учасниками справи є сторони, треті особи.

Приписами статті 48 ЦПК України визначено, що сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава.

Відповідачем у справі зазначено Державу Україна, представник відповідача - Президент України Зеленський В.О., місцезнаходження якого розташоване за адресою: м. Київ, вул. Банкова, 11.

Відповідно до частини першої статті 27 ЦПК України позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом.

Відповідно до частини другої статті 27 ЦПК України позови до юридичних осіб пред`являються в суд за їхнім місцезнаходженням згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.

Статтею 28 ЦПК України визначено вичерпний перелік справ, які віднесені до альтернативної підсудності, тобто за вибором позивача.

Щодо посилання позивача на положення ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів», як на підставу для звільнення від сплати судового збору, що у контексті ч. 5 ст. 28 ЦПК України передбачає також право звернення із позовом до суду за зареєстрованим місцем проживання чи перебування споживача суд зазначає наступне.

Відповідно до п. 22 ст. 1 зазначеного Закону, споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

Згідно зі ст. 21 ЗУ «Про захист прав споживачів», крім інших випадків порушень прав споживачів, які можуть бути встановлені та доведені виходячи з відповідних положень законодавства у сфері захисту прав споживачів, вважається, що для цілей застосування цього Закону та пов`язаного з ним законодавства про захист прав споживачів права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо: 1) при реалізації продукції будь-яким чином порушується право споживача на свободу вибору продукції; 2) при реалізації продукції будь-яким чином порушується свобода волевиявлення споживача та/або висловлене ним волевиявлення; 3) при наданні послуги, від якої споживач не може відмовитись, а одержати може лише в одного виконавця, виконавець нав`язує такі умови одержання послуги, які ставлять споживача у нерівне становище порівняно з іншими споживачами та/або виконавцями, не надають споживачеві однакових гарантій відшкодування шкоди, завданої невиконанням (неналежним виконанням) сторонами умов договору; 4) порушується принцип рівності сторін договору, учасником якого є споживач; 5) будь-яким чином (крім випадків, передбачених законом) обмежується право споживача на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про відповідну продукцію; 6) споживачу реалізовано продукцію, яка є небезпечною, неналежної якості, фальсифікованою; 7) ціну продукції визначено неналежним чином; 8) документи, які підтверджують виконання договору, учасником якого є споживач, своєчасно не передано (надано) споживачу.

Позивач, вважаючи себе споживачем, при зверненні до суду у дотримання вимог ст. 175 ЦПК України, зобов`язаний викласти зміст позовних вимог та обставини, якими він обґрунтовує вказані позовні вимоги у відповідності до норм ЗУ «Про захист прав споживачів», зазначивши про те, яке право споживача порушено, тим самим навівши підтвердження того, що між сторонами існують правовідносини, які регулюються ЗУ «Про захист прав споживачів».

Разом з тим, у даному позові позивачем, окрім покликання у прохальній частині позовної заяви в частині щодо підстав звільнення від сплати судового збору, не наведено жодних аргументів, які б підтверджували наявність існування між сторонами правовідносин, що регулюються саме ЗУ «Про захист прав споживачів».

Інших підстав для застосування альтернативної підсудності, що визначені нормами ЦПК України, не встановлено.

Відповідно до частини першої статті 125 Конституції України, судоустрій в Україні будується, зокрема, за принципом територіальності.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 31 ЦПК України суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

Згідно зі статтею 32 ЦПК України спори між судами про підсудність не допускаються. Справа, передана з одного суду до іншого в порядку, встановленому статтею 31 цього Кодексу, повинна бути прийнята до провадження судом, якому вона надіслана.

У постанові Верховного Суду від 17.02.2021 за наслідком розгляду справи №164/2138/19 зазначено, що повернення справи, яка передана з одного суду до іншого в порядку, встановленому статтею 31 ЦПК України, не передбачено процесуальним законом, оскільки така справа повинна бути прийнята до провадження судом, якому вона надіслана.

Враховуючи наведене, суд дійшов до висновку, що дану справу слід передати для розгляду за підсудністю за місцезнаходженням відповідача до Печерського районного суду міста Києва.

На підставі зазначеного, керуючись ст. ст. 27, 28, 31, 32, 260, 261, 352, 354, 355 ЦПК України,

П О С Т А Н О В И В :

Передати цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Президента України Зеленського Володимира Олександровича, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача: Держава США в особі Посольства США в Україні, про відшкодування моральної шкоди на розгляд до Печерського районного суду міста Києва (01601, м. Київ, вул. Володимирська, 15).

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала суду може бути оскаржена в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом п`ятнадцять днів з дня її проголошення або складення.

Учасник справи, якому ухвалу суду не було вручено у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження відповідно та в порядку і строки, визначені ст. 354 ЦПК України.

Суддя В.М. Бондаренко