КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження Доповідач- Ратнікова В.М.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ Справа № 756/19790/21

09 грудня 2024 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів Судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Ратнікової В.М.

суддів - Борисової О.В.

- Левенця Б.Б.

при секретарі - Уляницькій М.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника позивача ОСОБА_1 адвоката Боженка Ігоря Федоровича на рішення Оболонського районного суду міста Києва від 20 червня 2024 року, ухвалено рішення під головуванням судді Шевчука А.В., у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Фізичної особи-підприємцяОСОБА_2 , третя особа Товариство з обмеженою відповідальністю «Музенідіс Тревел Україна», про стягнення коштів, -

в с т а н о в и в:

У грудні 2021 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 , третя особа Товариство з обмеженою відповідальністю «Музенідіс Тревел Україна» про стягнення коштів

Позовні вимоги обгрунтовувала тим, що у січні 2020 року вона звернулася до ФОП ОСОБА_2 для замовлення туристичних послуг для трьох осіб: позивача, чоловіка позивача - ОСОБА_3 та їх сина ОСОБА_4 у складі послуг: проживання в готелі Sani Club-5 stars, Sani Resort, Kassandra, Chalkidiki, Greece 4 (10 ночей/Double Room (Garden View), 2Ad+ 1ad/HB (сніданок/вечеря) в період: 20.06.2020 року - 30.06.2020 року (назва туру - UA)КИЕВ_Y) Promo Trf_2020 Греція_с.г. Халкидики Кассандра_Sani Resort о 01.06; (K1); перельоту за маршрутом Салоніки (Грецька Республіка) - Київ (Україна) 30 червня 2020 року.

Вказане вище замовлення було виражене у формі усної заяви, яка була нею озвучена в момент замовлення у відповідача телефоном, та отримала від відповідача в електронній формі проект договору на туристичне обслуговування №M3T/14-531 від 23січня 2020 року.

На виконання вищевказаного договору із 25 січня 2020 року по 27 січня 2020 року вона оплатила відповідачу 154 500,00 грн чотирма платежами.

Зазначала що, ретельно ознайомившись із умовами договору на туристичне обслуговування №M3T/14-531 від 23січня 2020 року, вонавідмовилася його підписувати (тобто укладати). Таким чином, вважала, що договір на туристичне обслуговування №M3T/14-531 від 23 січня 2020 року є неукладеним між сторонами та не призводить, відповідно, до набуття відповідних юридичних наслідків для сторін.

Вказувала, що у зв`язку з пандемією COVID-19, за відповідною усною домовленістю між позивачем та відповідачем терміни надання оплачених в повному обсязі туристичних послуг (у 2020 році) було перенесено для трьох осіб на період: 19 червня 2021 року - 29червня 2021 року.

09 червня 2021 року вона отримала від відповідача електронне повідомлення разом із Ваучерем/Voucher №KSD20060EI від 23січня 2020 рокута додатково сплатила відповідачу суму у розмірі 18 636,00 грн.

19 червня 2021 року при пред`явлені Ваучера/Voucher №KSD20060EI від 23 січня 2020 року (частини примірника, що пред`являється в місці тимчасового проживання) в готелі Sani Club-5 stars, Sani Resort, Kassandra, Chalkidiki, Greece 4 , їй та членам її сім`ї ОСОБА_3 та ОСОБА_4 було відмовлено в наданні замовлених та оплачених в повному обсязі туристичних послуг на підставі відсутності станом на 19 червня 2021 року отриманої цим готелем оплати за проживання та харчування у вказаному готелі за період із 19червня 2021 року по 29 червня 2021 року.

23 червня 2021 року на її вимогу адміністрацією готелю було надано офіційного листа, яким підтверджується відсутність станом на 19червня 2021 року оплати за проживання та харчування позивачки, її чоловіка та сина у вказаному готелі.

В подальшому, офіційний лист відмови направлений нею відповідачу разом із письмовою вимогою щодо повернення грошових сум в розмірі 173 136,00 грн (154 500,00 грн +18 636,00 грн).

04 серпня 2021 року та 30вересня 2021 року ФОП ОСОБА_2 було перераховано на її банківський рахунок грошові кошти у сумі 18 600 грн та 11 732 грн в рахунок погашення заборгованості за вказані вище не надані туристичні послуги.

Посилаючись на те, що відповідач ФОП ОСОБА_2 вступила у правовідносини із позивачем не як турагент, а від власного імені, за свій рахунок і без укладення з позивачем договору від імені ТОВ «Музенідіс Тревел Дніпро» ()тавід імені ТОВ «Музенідіс Тревел Україна» (), протиправно набула грошові кошти та зберігає їх без достатньої правової підстави і зобов`язана повернути їх на підставі статті 1212 ЦК України, позивач ОСОБА_1 а просила суд стягнути з ФОП ОСОБА_2 на її користь грошові кошти в сумі 142 804,00 грн та покласти на відповідача судові витрати.

Рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 20 червня 2024 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до Фізичної особи-підприємця Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 , третя особа Товариство з обмеженою відповідальністю «Музенідіс Тревел Україна» про стягнення коштів відмовлено.

Не погоджуючись з ухваленим рішенням суду першої інстанції, представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Боженко Ігор Федоровичподав апеляційну скаргу, в якій за результатом апеляційного перегляду справи просить скасувати рішення Оболонського районного суду міста Києва від 20 червня 2024 рокута ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити у повному обсязі.

В обґрунтування змісту вимог апеляційної скарги зазначає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не оцінив і не з`ясував усіх обставин, на які сторона позивача посилалась в обгрунтування своїх вимог.

Зазначає, що позивач ОСОБА_1 , окрім ФОП ОСОБА_2 , ніколи не спілкувалася і не знає жодного представника туристичного продукту: ТОВ «Музенідіс Тревел Дніпропетровськ», ТОВ «Музенідіс Тревел Україна», Туристичної компанії «Mouzenidis Travel».

Судом першої інстанції не враховано, що обман ФОП ОСОБА_2 щодо ОСОБА_1 полягає в тому що, взявши у ОСОБА_1 кошти за туристичний продукт у формі договору №МЗТ/14-531 від 23 січня 2020 року, який сформований туроператором ТОВ «Музенідіс Тревел Дніпропетровськ», в той самий день, 23 січня 2020 року, щодо того ж туристичного продукту, був укладений інший договір у формі Ваучера/Voucher №KSD20060EI від 23 січня 2020 року, який сформований іншим туроператором ТОВ «Музенідіс Тревел Україна».

До того ж, сторона позивачавважає, що ваучер є підробленим, адже ціна, що є головною істотною умовою туристичного продукту, є невстановленою, а відтак і непогодженою з позивачкою. Такий ваучер також не відповідає закону і вважається недійсним згідно ч.1 та ч.5 ст.203,ч.1 та ч.2 ст.207, та ч. 1 ст.215 ЦК України, ч.2 ст. 23 Закону «Про туризм» (абз. 5).

Саме тому, на думку сторони позивача, ваучер/Voucher №KSD20060EI від 23 січня 2020 року не створює жодних юридичних наслідків між позивачкою та будь-якими туроператорами як ТОВ «Музенідіс Тревел Дніпропетровськ», так і ТОВ «Музенідіс Тревел Україна».

Сторона позивача наполягає на тому, що не отримала будь-яких туристичних послуг, оскільки ТОВ «Музенідіс Тревел Дніпропетровськ» та ТОВ «Музенідіс Тревел Україна» не вступив (не уклав) правочин із нею через ФОП ОСОБА_2 .

Відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив.

У судовому засіданні в суді апеляційної інстанції представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Боженко Ігор Федорович підтримав доводи апеляційної скарги та просив їх задовольнити.

Відповідач Фізична особа-підприємець ОСОБА_2 та представник третьої особи - Товариства з обмеженою відповідальністю «Музенідіс Тревел Україна» в судове засідання не з?явились. Про день та час слухання справи судом апеляційної інстанції повідомлялись у встановленому законом порядку.

Відповідно до вимог статті 128, 130, 372 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи, а тому колегія суддів вважає можливим слухати справу у відсутності відповідача Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 та представника третьої особи Товариства з обмеженою відповідальністю «Музенідіс Тревел Україна».

Заслухавши доповідь судді Ратнікової В.М., пояснення представника позивача ОСОБА_1 адвоката Боженка Ігоря Федоровича, вивчивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 26 березня 2019 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «МУЗЕНІДІС ТРЕВЕЛ Україна», яке діяло на підставі ліцензії на туроператорську діяльність, від імені та в інтересах туристичної компанії MOUZENIDIS TRAVEL A.E. (Грецька Республіка), MOUZENIDIS TRAVEL CYPRUS LTD (Республіка Кіпр), MOUZENIDIS TRAVEL TBILISI LTD (Грузія), MOUZENIDIS TRAVEL LLС (Республіка Вірменія), LIMITED liability company«DELTA GROUP LTD» (Азербайджанська Республіка), у подальшому «принципал», та Товариством з обмеженою відповідальністю «Море Турів», у подальшому «агент», укладено агентський договір на реалізацію туристичного продукуту № АДТА/19-KIV 00336 (а.с.95-103).

За цим договором Агентзобов`язується за винагороду за дорученням, шляхом посередництва від імені, в інтересах і за рахунок Принципала вчиняти юридичні та/або інші дії з реалізації туристичного продукту з використанням знаку для товарів і послуг, сформованого Принципалом, та/або окремих туристичних послуг Принципала.

01 червня 2019 року між ТОВ «Море Турів», як правоволодільцем, та ФОП ОСОБА_2 , як користувачем, укладено договір франчайзингу № 29/А, за умовами якого користувач використовує надаваний за цим договором комлекс виключних прав у сфері підприємницької діяльності як туристичні послуги. У порядку та умовах, визначених цим договором, правоволоділець зобов`язується надати користувачеві за плату право використання у підприємницькій діяльності комлекс виключних прав, належних правоволодільцеві, а саме: право на фірмове найменування «Море Турів», комерційне позначення, комерційну інформацію, що охороняється, знак та логотип для послуг (а.с. 84-87).

01 червня 2019 року між ТОВ «Море Турів», як турагентом, та ФОП ОСОБА_2 , як субагентом, укладено субагенський договір №29/А, за умовами якого субагент через турагента зобов`язується за винагороду надати послуги туроператору з реалізації турпродукту туристу (замовнику) шляхом укладання договорів про надання туристичних послуг (туристичного продукту) від імені та в інтересах та під контролем туроператора, а також здійснювати фактичні дії визначені умовами цього договору.

Відповідно до загальних термінів договору №29/А туроператор - це юридична особа, створена згідно із законодавством України, для яких виключною діяльністю є організація та забезпечення створення туристичного продукту, реалізація та надання туристичних послуг, а також посередницька діяльність із надання характерних та супутніх послуг і які в установленому порядку отримали ліцензію на туроператорську діяльність (а.с. 73-83).

23 січня 2020 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "«МУЗЕНІДІС ТРЕВЕЛ Дніпропетровськ», яке діяло на підставі ліцензії на туроператорську діяльність, від імені та за дорученням якого на підставі агентського договору № АДТА/19-KIV 00336 від 26 березня 2019 року укладає цей договір ТОВ «Море Турів» в особі ФОП ОСОБА_2 , яка входить в мережу тур агенцій « Море Турів » і діє на підставі франчайзингового договору №29/А від 01 червня 2019 року, субагенського договору №29/А, які заключені з ТОВ «Море Турів» з однієї сторони, та замовником ОСОБА_5 укладено договорів на туристичне обслуговування №МЗТ/14-531.

За умовами цього договору туроператор через турагента зобов`язується забезпечити надання комплексу туристичних послуг, замовник зобов`язується на умовах даного договору прийняти та оплатити послуги (а.с.10-14).

Згідно з підпуктами 10,1., 10.2. пункту 10 договору сторони несуть відповідальність за невиконання та/або неналежне виконання зобов`язань за договором у відповідності до умов договору та чинного законодавства України. У випадку ненадання чи неналежного надання замовнику належно оплачених туристичних послуг, туроператор зобов`язується відшкодувати замовнику вартість ненаданих чи неналежно наданих послуг, за винятком випадків, коли ненадання послуг відбулося з вини замовника та в інших випадках, передбачених цим договором.

Згідно з додатком № 1 до договору на туристичне обслуговування №МЗТ/14-531 загальна вартість туру в країну Греція, готель SaniClub-5, за системою «проживання та харчування: сніданок, вечеря», початок туру 20.06.2020, закінчення туру 30.06.2020, становить 154 536,00 грн (а.с. 14).

Квитанціями ФОП ОСОБА_2 до прибуткового касового ордеру №46 від 23.01.2020 року, №48 від 24.01.2020 року, №51 від 25.01.2020 року, №54 від 27.01.2020 року підтверджується, що позивач (замовник послуг) сплатила на виконання договору на туристичне обслуговування №МЗТ/14-531 від 23 січня 2020 року загальну суму 154 536,00 грн (а.с. 21).

Відповідач ФОП ОСОБА_2 27 січня 2020 року переказала кошти в сумі 142 804,80 грн турагенту ТОВ «Море Турів», про що свідчить платіжне доручення № 687 від 27 січня 2020 року (а.с. 111).

В цей же день, 27 січня 2020 року, турагент ТОВ «Море Турів» здійснив переказ коштів в сумі 142 804,80 грн туроператору ТОВ "Музенідіс Тревел Україна, що підтверджується платіжним дорученням № 12780 (а.с. 110).

У зв`язку з введенням на території України карантину, пов`язаного з пандемією COVID-19, цей тур не відбувся.

Сторонами договірних відносин погоджено перенести терміни надання оплачених в повному обсязі позивачем туристичних послуг (у 2020 році) для трьох осіб на період: 19.06.2021 року - 29.06.2021 року, в тому числі із перельотом.

09 червня 2021 року відповідачем ФОП ОСОБА_2 надано позивачу Ваучер/Voucher №KSD20060EI від 23 січня 2020 року про надання туристичних послуг у період з 19.06.2021 року - 29.06.2021 року, який включає в себе комплекс: розміщення в готелі, авіапереліт, харчування сніданок/вечеря.

Позивачем сплачена додаткова сума у розмірі 18 636,00 грн на підставі прибуткового касового ордеру № 54 від 09 червня 2021 року.

Ваучер/Voucher №KSD20060EI від 23 січня 2020 року виданий від імені ТОВ «Музенідіс Тревел Україна» (а.с. 18).

Встановлено, що 19 червня 2021 року при пред`явлені позивачем Ваучера/Voucher №KSD20060EI від 23 січня 2020 року в готелі Sani Club -5 stars , Sani Resort , Kassandra , Chalkidiki , Greece 4 , їй та членам її сім`ї ОСОБА_3 та ОСОБА_4 було відмовлено в наданні замовлених та оплачених в повному обсязі туристичних послуг на підставі відсутності станом на 19 червня 2021 року отриманої цим готелем оплати за проживання та харчування у вказаному готелі за період із 19 червня 2021 року по 29 червня 2021 року.

27 червня 2021 року на вимогу позивача (замовником послуг) адміністрацією готелю було надано офіційного листа, з якого вбачається, що бронювання (родина ОСОБА_6 ) спочатку були підтверджені, однак наступні бронювання були скасовані компанією через те, що договоріні фінансові зобов?язання MOUZENIDIS TRAVEL SA не були виконані, а бронювання не було повністю оплачене до прибуття гостя (а.с. 24).

На підставі заяви від 05 липня 2021, адресованої відповідачу ФОП ОСОБА_2 , позивач ОСОБА_1 просила повернути їй сплачені готівкові кошти в сумі 173 136,00 грн (154 500,00 грн +18 636,00 грн), у зв?язку із ненаданням оплачених в повному обсязі туристичних послуг (а.с. 26-27).

Сторона позивача підтвердила, що 04 серпня 2021 року та 30вересня 2021 року ФОП ОСОБА_2 було перераховано на її банківський рахунок грошові кошти у сумі 18 600 грн та 11 732 грн, всього 30 332,00 грн.

Судом встановлено, що грошові кошти у розмірі 142 804,80 грн, які прийняті ФОП ОСОБА_2 від позивача ОСОБА_1 і 27 січня 2020 року на підставі платіжного доручення № 687 ФОП ОСОБА_2 перераховані турагенту ТОВ «Море Турів», яке, в свою чергу, в цей же день, 27 січня 2020 року, здійснило переказ цих коштів туроператору ТОВ "Музенідіс Тревел Україна на підставі платіжного дорученням № 12780, не повернуто позивачу ОСОБА_1 (а.с. 110).

Звертаючись до суду з позовом до відповідача ФОП ОСОБА_2 про стягнення грошових кошти в сумі 142 804,00 грн, позивач ОСОБА_1 обгрунтовувала свої вимоги тим, що відповідач ФОП ОСОБА_2 вступила у правовідносини із позивачем не як турагент, а від власного імені, за свій рахунок і без укладення з позивачем договору від імені ТОВ «Музенідіс Тревел Дніпро» () та від імені ТОВ «Музенідіс Тревел Україна» (), протиправно набула грошові кошти та зберігає їх без достатньої правової підстави і зобов`язана повернути їх на підставі статті 1212 ЦК України.

Ухвалюючи судове рішення про відмову в задоволенні позову ОСОБА_1 до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 , третя особа Товариство з обмеженою відповідальністю «Музенідіс Тревел Україна» про стягнення коштів, суд першої інстанції свій висновок мотивував тим, що передані позивачем відповідачу кошти не є безпідставно отриманими, оскільки оплата здійснювалась на виконання умов договору про надання туристичних послуг.

Колегія суддів апеляційного суду вважає, що такі висновки суду першої інстанції зроблені на підставі повного та об`єктивного дослідження наданих доказів та в повній мірі відповідають вимогам матеріального та процесуального права, з наступних підстав.

Згідно з частинами першою та другою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України).

Під захистом права розуміється державно-примусова діяльність, спрямована на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин і забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною. Спосіб захисту може бути визначено як концентрований вираз змісту (суті) міри державного примусу, за допомогою якого відбувається досягнення бажаного для особи, право чи інтерес якої порушені, правового результату.

Спосіб захисту втілює безпосередню мету, якої прагне досягти суб`єкт захисту (позивач), вважаючи, що таким чином буде припинено порушення (чи оспорювання) його прав, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.

Установивши наявність у особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист яких подано позов, суд з`ясовує наявність чи відсутність факту порушення або оспорення і, відповідно, ухвалює рішення про захист порушеного права або відмовляє позивачеві у захисті.

Оцінюючи належність обраного позивачем способу захисту та обґрунтовуючи відповідний висновок, необхідно виходити із його ефективності, а це означає, що вимога на захист цивільного права має відповідати змісту порушеного права та характеру правопорушення, забезпечувати поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування.

Подібний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 11 лютого 2020 року у справі № 923/364/19 та від 16 червня 2020 року у справі № 904/1221/19.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (постанови Великої Палати Верховного Суду: від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17, від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16, від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц, від 11 вересня 2019 року у справі № 487/10132/14-ц, від 16 червня 2020 року у справі № 145/2047/16-ц, від 15 вересня 2020 року у справі № 469/1044/17 та інші).

Отже, правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Тому суд повинен установити, чи були порушені, невизнані або оспорювані права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Колегією суддів апеляційного суду встановлено, що предметом позову у справі, яка переглядається, є вимога позивача про стягнення з ФОП ОСОБА_2 грошових коштів у розмірі 142 804,00 грн, які прийняті нею, як субагентом, що здійснює посередницьку діяльність з реалізації туристичного продукуту туроператорів, від ОСОБА_1 (замовник туристичних послуг) на виконання договору на туристичне обслуговування №МЗТ/14-531 від 23 січня 2020 року.

При цьому, обґрунтовуючи вказані вимоги, позивач ОСОБА_1 посилалась на те, що відповідач безпідставно заволоділа грошовими коштами у розмірі 142 804,00 грн, а відтак наявні підстави для застосування до спірних правовідносин положень статті 16 ЦК, 1212 ЦК України.

Згідно з частинами першою, другою статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Положення вказаної норми стосуються позадоговірних зобов`язань з повернення безпідставно набутого, збереженого майна (кондикційні зобов`язання), що виникають за наявності одночасно таких умов: 1) набуття особою майна або його збереження за рахунок іншої особи; 2) відсутність для цього правових підстав або якщо вони відпали.

У разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер спірних правовідносин виключає можливість застосування до них судом положень глави 83 ЦК України

Такі висновки щодо застосування положень статті 1212 ЦК України є сталими у судовій практиці та викладені, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2018 року у справі № 910/9072/17, від 20 листопада 2018 року у справі № 922/3412/17, від 13 лютого 2019 року у справі № 320/5877/17, у постановах Верховного Суду від 28 грудня 2021 року у справі № 911/1101/21, від 06 червня 2022 року у справі № 903/142/21 та ін.

Згідно з пунктом 2, 3частини третьої статті 1212 ЦК України положення глави 83 цього Кодексу застосовуються також до вимог про витребування майна власником із чужого незаконного володіння; повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні. Проте необхідною умовою для цього є відсутність достатньої правової підстави або те, що така підстава відпала, чого в цьому спорі не відбулося.

У справі, яка переглядається, встановлено, що правовідносини сторін виникли на підставі договору на туристичне обслуговування №МЗТ/14-531 від 23 січня 2020 року, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю "«МУЗЕНІДІС ТРЕВЕЛ Дніпропетровськ», яке діяло на підставі ліцензії на туроператорську діяльність, від імені та за дорученням якого на підставі агентського договору № АДТА/19-KIV 00336 від 26 березня 2019 року укладає цей договір ТОВ «Море Турів» в особі ФОП ОСОБА_2 , яка входить в мережу тур агенцій « Море Турів » і діє на підставі франчайзингового договору №29/А від 01 червня 2019 року, субагенського договору №29/А, які заключені з ТОВ «Море Турів» з однієї сторони, та замовником ОСОБА_5 .

Факт сплати позивачем (замовником послуг) ОСОБА_1 грошових кошти на виконання саме договору на туристичне обслуговування №МЗТ/14-531 від 23 січня 2020 року підтверджується квитанціями ФОП ОСОБА_2 до прибуткового касового ордеру №46 від 23.01.2020 року, №48 від 24.01.2020 року, №51 від 25.01.2020 року, №54 від 27.01.2020 року.

При цьому, грошові кошти у розмірі 142 804,80 грн, які прийняті ФОП ОСОБА_2 від позивача ОСОБА_1 , на виконання свого зобов?язання, що виникли на підставі субагенського договору №29/А від 01 червня 2019 року, перераховані 27 січня 2020 року ФОП ОСОБА_2 , як субагентом, на розрахункові реквізити турагента ТОВ «Море Турів», яке, в свою чергу, в цей же день, 27 січня 2020 року, здійснив переказ цих коштів туроператору ТОВ «Музенідіс Тревел Україна» на виконання агентського договору на реалізацію туристичного продукту № АДТА/19-KIV 00336 від 26 березня 2019 року, укладеного між ТОВ «МУЗЕНІДІС ТРЕВЕЛ Україна», яке діяло на підставі ліцензії на туроператорську діяльність, від імені та в інтересах туристичної компанії MOUZENIDIS TRAVEL A.E. (Грецька Республіка), MOUZENIDIS TRAVEL CYPRUS LTD (Республіка Кіпр), MOUZENIDIS TRAVEL TBILISI LTD (Грузія), MOUZENIDIS TRAVEL LLС (Республіка Вірменія), LIMITED liability company«DELTA GROUP LTD» (Азербайджанська Республіка), та ТОВ «Море Турів».

Отже, за встановлених обставин цієї справи грошові кошти, сплачені замовником туристичних послуг ОСОБА_1 , не є безпідставно набутими відповідачем у розумінні положень статті 1212 ЦК України (на яку як на нормативну підставу позову посилається позивач), оскільки грошові кошти передані на підставі договору на туристичне обслуговування №МЗТ/14-531 від 23 січня 2020 року, а спірні правовідносини не є кондикційними.

Вирішуючи спір у справі, яка переглядається, суд першої інстанції на підставі належної правової оцінки обставинам, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення учасників справи, установивши, що між сторонами у справі існують договірні відносини, а грошову суму у розмірі 142 804,00 грн, яку позивач просить суд стягнути з відповідача, набуто ним за існування правової підстави (пункт 3.2. договору на туристичне обслуговування №МЗТ/14-531 від 23 січня 2020 року), дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , оскільки договірний характер правовідносин виключає можливість застосування до них положень статті 1212 ЦК України, а відтак її рухоме майно у вигляді грошових коштів не може бути витребувано (повернуто) відповідно до положень статті 1212 ЦК України, як безпідставно набуте.

Доводи апеляційної скарги позивача про те, що вона, ОСОБА_1 , окрім ФОП ОСОБА_2 , ніколи не спілкувалася і не знає жодного представника туристичного продукту: ТОВ «Музенідіс Тревел Дніпропетровськ», ТОВ «Музенідіс Тревел Україна», Туристичної компанії «Mouzenidis Travel», спростовуються сукупністю досліджених при розгляді справи доказів та їх юридичної оцінки.

Встановлені судом першої інстанції на їх підставі обставини справи вказують на те, що правовідносини у туристичній діяльності опосередковуються не лише договорами між споживачем та туристичним агентом, договорами про туристичне обслуговування між споживачем та туристичним оператором: права і обов`язки, відповідальність сторін та інші умови договору між туроператором і турагентом визначаються відповідно до загальних положень про агентський договір, якщо інше не передбачено договором, укладеним між ними, а також Законом України «Про туризм». У разі укладення договору між туроператором та турагентом на реалізацію туристичного продукту (агентський договір) до такого договору застосовуються загальні положення про агентський договір.

Права і обов`язки, відповідальність сторін та інші умови договору між туроператором і турагентом(субагентом)визначаються відповідно до загальних положень про агентський договір, якщо інше не передбачено договором, укладеним між ними, а також Законом України «Про туризм».

Отже, між туроператором як особою, що створює туристичний продукт, та турагентом як особою, що такий продукт реалізує, можуть укладатися й інші договори - комісії, доручення тощо, однак характерною ознакою таких договорів є те, що туристичний агент діє від імені та/або в інтересах туроператора з питань продажу туристичного продукту.

Такими договорами можуть бути закріплені певні особливості відповідальності суб`єктів туристичної діяльності у разі неналежного виконання зобов`язань за агентським (чи іншим) договором.

Однак, такі договори не створюють собою прав та обов`язків для споживача, окрім випадку, якщо такий договір не був укладений туроператором і турагентом на користь третьої особи (споживача) відповідно до положень статті 636 ЦК України. Виконання такого договору на користь третьої особи може вимагати як особи, які уклали договір (турагент та туроператор), так і третя особа (турист), на користь якої передбачено виконання, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із суті договору.

Відповідна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 28 березня 2018 року у справі N 643/6064/15-ц

Згідно положень статті 20 Закону України «Про туризм» саме туроператор, як сторона за договором, несе перед туристом відповідальність за невиконання або неналежне виконання умов договору на туристичне обслуговування, крім випадків, якщо: невиконання або неналежне виконання умов договору на туристичне обслуговування сталося з вини туриста; невиконання або неналежне виконання умов договору на туристичне обслуговування сталося з вини третіх осіб, не пов`язаних з наданням послуг, зазначених у цьому договорі, та жодна із сторін про їх настання не знала і не могла знати заздалегідь; невиконання або неналежне виконання умов договору на туристичне обслуговування сталося внаслідок настання форс-мажорних обставин або є результатом подій, які туроператор (турагент) та інші суб`єкти туристичної діяльності, які надають туристичні послуги, включені до туристичного продукту, не могли передбачити.

З огляду на викладене, агентські та субагентські договори не створюють собою прав та обов`язків для споживача, який 1) не є стороною такого договору, 2) не є особою, на користь якої укладається такий договір.

Отже, за змістом ч.ч. 1, 2, 8, 10, 11 ст. 20, ч. 2 ст. 30, ч.ч. 1, 2 ст. 32, ч. 1 ст. 33 Закону України «Про туризм», ч. 1 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів», ст.ст. 526, 610, 611, 612, 623, ч. 5 ст. 653, ст. 906 ЦК України майнову відповідальність несе суб`єкт туристичної діяльності, який порушив законодавство в галузі туристичної діяльності при наданні туристичної послуги, порушив умови договору між туристом і суб`єктом туристичної діяльності з надання туристичних послуг, та за вини якого замовнику (туристу) завдано збитків.

Таким чином, у разі встановлення судом фактів видачі туроператором ваучера, який є формою письмового договору на туристичне обслуговування, зміни туроператором в односторонньому порядку істотних умов договору на туристичне обслуговування та невжиття ним необхідних заходів попередження туриста щодо такої зміни, відповідальність за порушення істотних умов договору не може нести інший суб`єкт туристичної діяльності з надання туристичних послуг, ніж туроператор.

Зазначена правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові № 6-42цс13 від 03 липня 2013 року.

Аналогічна правова позиція підтримана в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 03 квітня 2019 року по справі № 758/8046/15-ц, провадження № 61-11793св18, та в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 03 липня 2019 року у справі № 750/3695/17-ц, провадження № 61-15781 св 18.

Судом першої інстанції правильно встановлено, що ФОП ОСОБА_2 діяла на підставі субагенського договору №29/А від 01 червня 2019 року на реалізацію туристичного продукту № АДТА/19-KIV 00336 від 26 березня 2019 року, який був підписаний між сторонами ТОВ «МУЗЕНІДІС ТРЕВЕЛ Україна» з однієї сторони як принципал, та ТОВ «Море Турів» з іншої сторони як турагент.

Послуги з надання туристичних послуг, відповідно до умов договору, мав надавати саме туроператор - ТОВ «МУЗЕНІДІС ТРЕВЕЛ Україна», а укладаючи договір про надання туристичних послуг ФОП ОСОБА_2 діяла на підставі, від імені, за дорученням та під контролем ТОВ «МУЗЕНІДІС ТРЕВЕЛ Україна» (туроператор).

Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин, їх правовою кваліфікацією, повно і всебічно встановив обставини справи та надав належну правову оцінку наявним у справі доказам.

Відповідно до статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів апеляційного суду вважає, що рішення Оболонського районного суду міста Києва від 20 червня 2024 року ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому відсутні правові підстави для задоволення апеляційної скарги представника позивача ОСОБА_1 адвоката Боженка Ігоря Федоровича.

Оскільки апеляційну скаргу залишено без задоволення, а судове рішення без змін, розподіл судових витрат судом апеляційної інстанції не здійснюється.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 адвоката Боженка Ігоря Федоровича залишити без задоволення.

Рішення Оболонського районного суду міста Києва від 20 червня 2024 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину постанови зазначений строк обчислюється з дня складання повного тексту постанови.

Головуючий Судді: