Справа № 932/1917/24
Провадження №2/932/982/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 серпня 2024 року Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого - судді Кудрявцевої Т.О.

за участю секретаря судового засідання - Рибалка В.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи - Орган опіки та піклування Новоолександрівської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області, Служба у справах дітей Новоолександрівської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області, про позбавлення батьківських прав,

В С Т А Н О В И В:

01 березня 2024 року позивач ОСОБА_1 звернувся до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав.

В обгрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що він з відповідачем має спільну доньку - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , зареєстроване Шевченківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у м. Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), актовий запис №123. Мати доньки - ОСОБА_2 через декілька місяців після народження доньки покинула сім`ю, виїхала з місця проживання, залишила доньку йому, з того часу не з`являлася, участі у вихованні дитини ніяким чином не приймала, вона отримує грошові виплати, а саме допомогу від держави при народженні дитини, однак жодних коштів на утримання дитини не надає. Він - позивач звертався до Дніпровського районного суду Дніпропетровської області з заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів з відповідачки на утримання дитини, що підтверджується судовим наказом Бабушкінського районного суду міста Дніпропетровська від 08.03.2024 року. Позивач вказує на те, що свідоме і тривале нехтування відповідачем своїх батьківських обов`язків щодо малолітньої дитини є наслідком винної поведінки відповідачки та є підставою позбавлення її батьківських прав відносно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , оскільки відповідач ухиляється від виконання батьківських обов`язків, не приймає участі у вихованні дитини, не підтримує її та не піклується про неї. Посилаючись на зазначене, позивач просить позбавити ОСОБА_2 батьківських прав у відношенні її малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 04.03.2024 для розгляду даної справи визначена суддя Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська Кудрявцева Т.О.

Ухвалою суду від 06.03.2024 у справі відкрито загальне провадження, визначено про необхідність проведення у справі підготовчого засідання.

Ухвалою суду від 06.05.2024 закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до розгляду по суті.

Позивач з представником в судовому засіданні позовні вимоги підтримали у повному обсязі та просили їх задовольнити, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві.

Відповідач у судове засідання не з`явилась, про день, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, відзив на позовну заяву суду не надала, причину неявки до суду не повідомила.

Представник третьої особи в судовому засіданні вважала позовні вимоги обгрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Зважаючи на викладене, суд вважає за можливе на підставі ст.ст. 280, 281, 282 ЦПК України ухвалити у справі заочне рішення суду за наявними у справі доказами.

Вислухавши пояснення позивача з представником, представника третьої особи, свідків, дослідивши докази у справі, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Частинами 1, 2 ст. 5 ЦПК України передбачено, що, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Відповідно до ч.1, 2, 3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1, 2, 3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

У відповідності до ч.1, 2 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ст. 79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Статтею 80 ЦПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ч.1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статею 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.

Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Забороняється відмова у розгляді справи з мотивів відсутності, неповноти, нечіткості, суперечливості законодавства, що регулює спірні відносини.

Цивільним законодавством регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників (частина перша статті 1 ЦК України).

Згідно до ч.4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Як встановлено в судовому засіданні, позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , є батьками дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого 24 лютого 2023 року Шевченківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), актовий запис №123. Позивач та відповідач, разом з їх дитиною проживали за адресою АДРЕСА_1 .

Мати дитини - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , через декілька місяців після народження доньки залишила родину, виїхала з місця їх проживання, залишила доньку на батька дитини - ОСОБА_1 , з того часу додому не з`являлася, участі у вихованні дитини жодним чином не приймає, жодного інтересу до дитини не проявляла, не бажає приймати участь у її житті, не відвідувала дитину з моменту, коли покинула родину та не забезпечує дитину матеріально. Від держави відповідачка отримує матеріальну допомогу при народженні дитини, отримані кошти витрачає на власні потреби.

Таким чином, відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по відношенню до доньки, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, не цікавиться станом здоров`я дитини, не приймає участі у її вихованні та матеріальному забезпеченні; утримання дитини, виховання та піклування повністю покладено на позивача.

Вбачається, що наказом, виданим Бабушкінським районним судом м.Дніпропетровська від 08.03.2024 року, задоволена заява ОСОБА_1 про видачу судового наказу за вимогою про стягнення аліментів з ОСОБА_2 , стягнуто з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , аліменти на утримання неповнолітньої доньки - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі однієї чверті заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісяця, починаючи стягнення з 05 березня 2024 року до досягнення дитиною повноліття.

Дитина проживає з позивачем ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , де також проживає дідусь дитини та батька позивача ОСОБА_4 .

Відповідно до копії свідоцтва про право на спадщину за законом, серія та номер: 1-2517, виданого 17.08.2019, видавник: Дніпровська державна нотаріальна контора, та Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності на підставі вказаного свідоцтва про право на спадщину за законом, ОСОБА_1 є власником частки за адресою: АДРЕСА_1 , також має частки житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами за адресою : АДРЕСА_2 .

Згідно з Актом обстеження умов проживання, складеним працівниками служби у справах дітей Новоолександрівської сільської ради Дніпровського району від 09.01.2024 року, за адресою АДРЕСА_1 проживають ОСОБА_1 , батько, ІНФОРМАЦІЯ_3 , дитина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_4 , дідусь, ІНФОРМАЦІЯ_5 . Для дитини за місцем проживання створені всі необхідні умови для проживання, виховання та розвитку дитини; дитина має особисте ліжечко, розвиваючі іграшки, їжу на одяг згідно свого віку. Батько та дідусь доглядають дитину, забезпечують її усім необхідним для зростання та розвитку; між дитиною, батьком та дідусем теплі стосунки, дитина позитивно реагує на їх присутність, батько самостійно забезпечує дитину. Вказане підтверджується і Актом оцінки потреб сім`ї/особи від 04.01.2024, складеним працівниками служби у справах дітей Новоолександрівської сільської ради Дніпровського району.

Як вбачається з Виписки із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого, виданої 18.01.2024 КЗ «ЦПМСД НСР» Новоолександрівська АЗПМС щодо дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в тримісячному віці мати залишила сім`ю та покинула дитину на батька, який дуже відповідально справлявся зі своїми батьківськими обов`язками; регулярно щомісячно звертається з дитиною для проходження профілактичного огляду; дитина розвивається згідно віку, своєчасно отримує профілактичні щеплення, батько дотримується та виконує своєчасно рекомендації сімейного лікаря щодо здоров`я дитини. Вказані обставини також підтверджуються Пояснювальною сімейного лікаря від 02.08.2024.

Відповідно до Акту, складеного сусідами позивача, з 01.06.2023 дитина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , дійсно проживає лише з батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та з дідусем ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , за адресою АДРЕСА_1 ; з 01.06.2023 року і по теперішній час мати дитини - ОСОБА_2 вони жодного разу за вказаною адресою не бачили, вихованням дитини займається одноособово батько ОСОБА_1 , йому допомагає дідусь ОСОБА_4 , мати дитину покинула.

На підтвердження доводів позивача в судовому засіданні надали пояснення свідки ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 .

В судовому засіданні свідок ОСОБА_5 пояснила, що ОСОБА_1 знає давно, знала його батьків, матір, яка вмерла. Вона є депутатом, близько тридцяти років проживає в с.Новоолександрівка Дніпровського району Дніпропетровської області. Вона на початку 2023 року бачила біля магазина в селі відповідачку ОСОБА_8 з дитиною в колясці, їй відомо, що це денька ОСОБА_1 липні 2023 року, коли в селі обрізали дерева, ОСОБА_1 їй сказав, що забере дрова собі, оскільки він сам виховує дитину, яку йому залишила відповідачка, а сама їх покинула, він розповів чим годує дитину, вона бачила, як він скупляється в магазині, купує дитячі продукти, з липня вона - свідок ОСОБА_8 в селі вже не бачила, вона залишила родину, з дитиною не спілкується та її життям не цікавиться. Вона позитивно характеризує ОСОБА_1 , у дворі за його місцем проживання порядок, він з дитиною та батьком проживають у великому будинку, вважає, що йому можливо довірити виховання дитини.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_6 пояснила, що давно знає ОСОБА_1 та його сім`ю, оскільки проживає поряд. Маму ОСОБА_9 в останнє бачила в с.Новоолександрівка влітку 2023 року, потім вона залишила дитину на батька ОСОБА_1 , який займається вихованням доньки, в чому йому допомагає батько, вони гуляють з дитиною, доглядають за нею, купують продукти. Мати до них не з`являється, з дитиною не спілкується та її життям не цікавиться.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_7 пояснила, що ОСОБА_1 є рідним братом її чоловіка. ІНФОРМАЦІЯ_6 у ОСОБА_1 і ОСОБА_2 народилась донька ОСОБА_10 , після народження дитини ОСОБА_2 жила з ОСОБА_11 та донькою чотири місяці, вони вживала алкогольні напої після пологів, залишила родину, виїхала з села, з дитиною не спілкується та її життям не цікавиться. ОСОБА_10 - це друга дитина ОСОБА_2 , у неї є ще старша дитина, яка живе з іншим чоловіком. Вихованням доньки ОСОБА_10 весь цей час займається ОСОБА_1 та йому допомагає його батько, вони купують все необхідне для дитини, годують її, гуляють з нею. Коли ОСОБА_1 працює, з дитиною залишається його батько. Вона позитивно характеризує ОСОБА_1 , як людину та батька дитини.

Встановлено, що позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , позитивно характеризується за місцем проживання, що підтверджується характеристикою від 08.01.2024 року, виданою депутатом Новоолександрівської сільської ради Тяско І.М.

Відповідно до довідки №10 від 12 лютого 2024 року, виданої ПрАТ «Новоолександрівський цегельний завод», ОСОБА_1 з 09.02.2024 року працює слюсарем-ремонтником 4-го розряду експлуатаційної бригади технічного обслуговування обладнання цеху керамічної цегли.

ОСОБА_1 на обліку у лікаря-психіатра не перебуває, не знятої та не погашеної судимості не має, що підтверджується матеріалами справи.

У відповідності до положень ст. 19 СК України, при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Відповідно до «Висновку Виконавчого комітету як органу опіки та піклування Новоолександрівської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області щодо доцільності позбавлення батьквських прав ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , стосовно її малолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 », затвердженого Рішенням Виконавчого комітету Новоолександрівської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області №232 від 17 липня 2024 року, орган опіки та піклування Новоолександрівської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області, розглянувши рекомендації комісії та надані документи, прийняв остаточне рішення підтримати позовні вимоги ОСОБА_1 щодо позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , стосовно її малолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Як зазначено у Висновку, мати малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_2 через декілька місяців після народження доньки залишила дитину на батька ОСОБА_1 та виїхала з місця проживання. ОСОБА_2 оформила на себе грошову виплату, а саме допомогу від держави при народженні дитини, однак коштів на утримання дитини батькові не надавала. Згідно акту обстеження умов проживання від 09.01.2024, складеного працівниками служби у справах дітей, за адресою постійного мешкання дитини створені усі необхідні умови для проживання дитини; батько одноосібно утримує та виховує дитину з червня 2023 року, купує для доньки одяг, їжу за віком, забезпечує усім необхідним для життя та розвитку дитини. Мати дитини - ОСОБА_2 була запрошена на засідання Комісії по захисту прав дитини Новоолександрівської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області, проте на засідання вона не з`явилась, причину неявки не повідомила, чим ще раз підтвердила байдуже відношення до своєї дитини. Таким чином мати більше року не проявляє інтересу до дитини, не приймає участі у її житті, жодного піклування не проявляє, не цікавиться її життям та станом здоров`я, матеріально дитину не забезпечує, навпаки, отримуючи кошти на дитину, використовувала їх для своїх потреб, тобто свідомо ухилялась від своїх батьківських обов`язків.

Таким чином, встановлено, що відповідач ОСОБА_2 ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по відношенню до доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , не приймає участі у вихованні дитини, не підтримує її та не піклується про неї, не приймає участі у матеріальному забезпеченні дитини; тягар утримання дитини, виховання та піклування, розвитку повністю покладений на позивача - батька дитини.

Згідно з частиною третьою статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Частиною першою статті 8 Закону України "Про охорону дитинства" передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України "Про охорону дитинства").

Частиною сьомою статті 7 Сімейного кодексу України (далі - СК України) передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року N 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до пунктів 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Статтею 9 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Згідно з частинами першою-четвертою статті 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину.

Відповідно до частини першої статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності.

Частиною першою статті 164 СК України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини.

Згідно до ст. 165 Сімейного кодексу України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

У відповідності до ст. 166 СК України позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою надзвичайні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини.

Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування необхідно вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених статтею 164 СК України.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. На вказане посилається і у Пленумі Верховний Суд України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківський прав» від 30 березня 2007р.

Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і дитини (ст. 166 СК України). Це означає, що позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків.

Відповідно до частини першої статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

ЄСПЛ у справі "Хант проти України" від 07 грудня 2006 року (заява N 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до дитини.

Згідно прецедентної практики Європейського Суду з прав людини об`єктом статті 8 указаної Конвенції є, в основному, захист людини від будь-якого втручання з боку державних органів. Однак це положення не просто змушує державу утримуватись від такого втручання. Крім цього, насамперед поряд з існуванням негативних зобов`язань, існують позитивні зобов`язання, пов`язані з ефективною повагою до приватного або сімейного життя. Ці зобов`язання можуть включати в себе вжиття заходів, спрямованих на забезпечення поваги до приватного життя навіть у сфері відносин між окремими особами (рішення Європейського Суду з прав людини у справі «М. С. проти України» від 11 липня 2017 року (заява № 2091/13).

Ухвалюючи рішення в справі «М.С. проти України» від 11 липня 2017 року (заява № 2091/13), Європейський суд з прав людини наголосив, що в таких справах основне значення має вирішення питання про те, що найкраще відповідає інтересам дитини. На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосуються дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення.

При цьому Європейський суд з прав людини зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним. Найкращі інтереси дитини можуть, залежно від їх характеру та серйозності, перевищувати інтереси батьків.

Ураховуючи положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч. 7 ст. 7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дітей.

Відповідно до частини шостої статті 19 СК України суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

При вирішенні такої категорії спорів судам необхідно мати на увазі, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, вирішення сімейних питань, на який вони йдуть лише у виняткових випадках, і головне - за наявності достатніх та переконливих доказів, що характеризують особливості батька й матері як особи, що становить реальну загрозу для дитини, її здоров`я та психічного розвитку. Дитина має право на особливе піклування та повинна мати свободу вибору щодо своїх батьків.

Аналізуючи встановлені факти у контексті позбавлення батьківських прав, суди повинні зважувати на те, що позбавлення батьківських прав на застосовувати цей захід як крайню міру впливу та захисту прав дитини. Таким чином, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який необхідно розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків.

Аналогічний правовий висновок викладений Верховним Судом у постановах: від 17 червня 2021 року у справі № 466/9380/17 (провадження № 61 2175св20), від 29 квітня 2020 року у справі № 522/10703/18 (провадження № 61-4014св20), від 13 квітня 2020 року у справі № 760/468/18 (провадження № 61-8883св19), від 11 березня 2020 року у справі № 638/16622/17 (провадження № 61-13752св19), від 23 грудня 2020 року у справі № 522/21914/14 (провадження № 61-8179св19), від 22.09.2021 року у справі № 0907/2-5553/2011.

Права батьків і дітей, які засновані на спорідненості, становлять основоположну складову сімейного життя, а заходи національних органів, спрямовані перешкодити реалізації цих прав, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції.

Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

У рішенні по справі "Мамчур проти України" від 16 липня 2015 року (заява N 10383/09) ЄСПЛ зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте основні інтереси дитини є надзвичайно важливими.

Розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, позбавлення батька спорідненості з дитиною, а це буде вважатись виправданим лише за виняткових обставин (рішення ЄСПЛ від 18 грудня 2008 року у справі "Савіни проти України").

Відповідно до положень частини першої статті 81 ЦПК України, доведення обставин свідомого, умисного ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків, які можуть бути підставою позбавлення останнього батьківських прав, покладено на позивача. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18) викладено правовий висновок про те, зокрема, що встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Це передбачено як статтями 58, 59, 212 ЦПК України у попередній редакції 2004 року, так і статтями 77, 78, 79, 80, 89, 367 ЦПК України у редакції від 03 жовтня 2017 року.

Таким чином, з огляду на встановлені судом обставини та наведені положення законодавства, в тому числі практику Європейського суду з прав людину як джерело права, суд вважає, що в судовому засіданні знайшли підтвердження ті обставини, що відповідач ОСОБА_2 ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не приймає участі у вихованні дитини, не підтримує її та не піклується про неї не допомагає матеріально, чим свідомо нехтує своїми батьківськими обов`язками.

Отже, суд дійшов висновку про доцільність позбавлення відповідача ОСОБА_2 батьківських прав відносно її дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зважаючи на те, що в ході розгляду справи встановлено вину в діях відповідача щодо невиконання покладеного на неї законом обов`язку щодо виховання дитини та її свідомого ухилення на протязі тривалого часу від виконання батьківських обов`язків щодо дитини, і докази того, що змінити її поведінку в кращу сторону у суду відсутні. Суд також вважає, що хоч позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який необхідно розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків, проте з огляду на встановлені в ході розгляду справи обставини вважає за необхідним задовольнити позов в цій частині, що буде відповідати інтересам дитини, яка тривалий час проживає з батьком, який без згоди матері дитини не може забезпечити їй повноцінного лікування у разі потреби, придбання ліків та її належного виховання, а також вирішення нагальних життєвих потреб.

Крім того, необхідно зазначити, що позбавлення батьківських прав не тягне невідворотних наслідків, оскільки не позбавляє особу, яка позбавлена батьківських прав, на спілкування з дитиною і побачення з нею, а також права на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. На це вказує і Верховний суд у постанові від 29 вересня 2021 року у справі № 459/3411/18, провадження № 61-10531св21.

З урахуванням встановлених обставин суд і дійшов висновку про наявність підстав для позбавлення відповідача ОСОБА_2 батьківських прав відносно доньки, що не є порушенням статті 8 Конвенції, яка передбачає право особи на повагу до свого сімейного життя. Вказані висновки містяться у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 квітня 2022 року у справі № 520/8264/19, провадження № 61-19984 св 21.

ЄСПЛ у рішенні від 30 червня 2020 року у справі «Ілля Ляпін проти росії», заява № 70879/11, встановив відсутність порушень національними судами російської федерації статті 8 Конвенції (право на повагу до приватного та сімейного життя), а також зауважив, що, якщо батько значний проміжок часу не підтримує стосунки з дитиною, його можна позбавити батьківських прав. І в цьому немає порушення права на сімейне життя, гарантованого Конвенцією. Існуючі сімейні зв`язки між дітьми та батьками, які насправді піклуються про них, захищаються Конвенцією.

Задовольняючи позовні вимоги позивача, суд вважає за необхідне відповідно до положень ст. 141 ЦПК України стягнути з відповідача на користь позивача понесені витрати по справі - сплачений судовий збір в сумі 1211 грн. 20 коп.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 12, 76-81, 141, 258, 259, 263-268 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи - Орган опіки та піклування Новоолександрівської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області, Служба у справах дітей Новоолександрівської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області, про позбавлення батьківських прав, - задовольнити.

Позбавити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , батьківських прав відносно дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , на користь ОСОБА_1 понесені витрати по справі - судовий збір в сумі 1211 гривень 20 коп.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, передбаченому ст. 289 ЦПК України, а саме заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача про перегляд заочного рішення, яка може бути подана відповідачем протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Заочне рішення суду може бути оскаржено позивачем протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду.

Суддя Т.О. Кудрявцева