№ 207/2536/24
№ 2/207/936/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 серпня 2024 року м. Кам`янське

Баглійський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Юрченко І.М.,

при секретарі Сівачук А.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Кам`янське цивільну спйраву за позовом Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2024 року АТ «Перший Український Міжнародний Банк» звернувся до суду з позовною заявою, у якій просив стягнути з ОСОБА_1 на його користь заборгованість в розмірі 141272 (сто сорок одна тисяча двісті сімдесят дві) грн. 19 коп. та судові витрати.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначив, що між АТ «Перший Український Міжнародний Банк» та ОСОБА_1 укладено: 11 травня 2019 року кредитний договір № 401, на підставі якого видано кредит в сумі 50000 грн. 00 коп.; 15 грудня 2021 року кредитний договір № 401 на підставі якого видано кредит в сумі 35200 грн. 00 коп.

Відповідач не виконує свої кредитні зобов`язання належним чином довготривалий строк. Заборгованість відповідача перед позивачем станом на 01 лютого 2024 року складає:

- по кредитному договору від 11 травня 2019 року № 401 - 86232 (вісімдесят шість тисяч двісті тридцять дві) грн. 97 коп., з яких: 49939 грн. 06 коп. - заборгованість за кредитом; 36293 грн. 91 коп. - заборгованість за процентами; 0 грн. 00 коп. - заборгованість за комісією;

- по кредитному договору від 15 грудня 2021 року № 401 - 55039 п`ятдесят п`ять тисяч тридцять дев`ять) грн. 22 коп., з яких: 33225 грн. 68 коп. - заборгованість за кредитом; 4 грн. 08 коп. - заборгованість за процентами; 21809 грн. 46 коп. - заборгованість за комісією.

Тобто, загальна сума заборгованості по вищевказаним кредитним договорам станом на 01 лютого 2024 року склала 141272 (сто сорок одна тисяча двісті сімдесят дві) грн. 19 коп.

Позивач направив письмові вимоги відповідачу на адресу місця проживання, яку він зазначив у анкеті на отримання кредиту, однак у наданий строк заборгованість відповідачем погашена не була, тому позивач вимушений був звернутись до суду з даним позовом.

Представник позивача у судове засідання не з`явився, просив розглянути справу без його участі, позовні вимоги підтвердив та просив їх задовольнити.

Від представника відповідача - адвоката Мокрецової М.В. до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому вона зазначає, що відповідач визнає позовні вимоги частково, а саме в частині - заборгованості за кредитним договором від 11.05.2019 № 401 в сумі 86232 грн. 97 коп., з яких: 49939 грн. 06 коп. - заборгованість за кредитом; 36293 грн. 91 коп. - заборгованість за процентами; 0 грн.- заборгованість за комісією.

Стосовно заборгованості за кредитним договором від 15.12.2021 № 401 зазначає наступне.

Відповідач визнає отримання коштів в розмірі 35 200 грн. готівкою, але не погоджується щодо нарахованої комісії за обслуговування кредитної заборгованості.

Згідно з абзацом третім частини четвертої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції станом на 01.01.2017 року - остання редакція до набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування»), кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною.

В пункті 5 умов заяви № 401 від 15.12.2021 року про приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, підписаної відповідачем, встановлено комісію за обслуговування кредитної заборгованості в розмірі 2,99%, тобто, фактично встановлено плату позичальника за надання інформації щодо його кредиту, безоплатність надання якої прямо передбачена частиною першою статті 11 Закону України «Про споживче кредитування».

Оскільки відповідачу було встановлено щомісячну плату за послуги банку, які за Законом повинні надаватись безоплатно, можна дійти висновку, що положення пункту 5 кредитного договору, укладеного 15.12.2021 року між відповідачем та АТ«ПУМБ» щодо обов`язку позичальника сплачувати плату за обслуговування кредитної заборгованості щомісячно у розмірі по 1052.48 грн., є нікчемними. За даних обставин, позовна вимога щодо стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за комісією, задоволенню не підлягає.

Згідно даного розрахунку та виписки по рахунку відповідача, фактично на погашення заборгованості відповідачем сплачено: 1974,32 грн. - за кредитом, 1,92 грн. - за відсотками, 3653,76 грн. - комісії, що разом складає 5630 грн.

Із наданого банком розрахунку заборгованості відповідача вбачається, що саме за узгодженою сторонами спору відсотковою ставкою, у розмірі 0,01% річних, розраховано заборгованість відповідача перед позивачем за відсотками.

Так, оскільки банком без належних на те правових підстав була нарахована відповідачу комісія за кредитним договором на загальну суму 21809 грн. 46 коп., з яких відповідачем сплачено 3653 грн. 76 коп., які мали бути спрямовані на погашення відсотків та заборгованості за тілом кредиту, то загальний розмір заборгованості відповідача за кредитним договором становить 29576 грн., виходячи із розрахунку: 33225.68 грн. (заборгованість по сумі кредиту) + 4.08 грн. (заборгованість по процентам) - 3653.76 грн. (кошти, внесені відповідачем в рахунок сплати комісії) = 29576 грн.

Попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які відповідач поніс становлять: 6 500 грн. - витрати на професійну правову допомогу, що підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордеру.

Відповідач ОСОБА_1 у судове засідання не з`явилася. Її представник - адвокат Мокрецова М.В. надала суду заяву, в якій просить справу розглядати за її відсутністю та за відсутністю відповідачки, зазначила, що позовні вимоги позивача та обставини, якими вони обґрунтовані визнає частково, просить врахувати доводи відповідача, викладені у відзиві на позовну заяву, та стягнути витрати на правничу допомогу.

Представником позивача Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» подано відповідь на відзив, у якій зазначає, що підписанням заяви відповідачка підтвердила, що приймає публічну пропозицію АТ «ПУМБ» на укладення договору комплексного банківського обслуговування, яка розміщена на сайті в повному обсязі з урахуванням умов надання всіх послуг як обраних безпосередньо при прийнятті ДКБО так і послуг, що можуть бути надані в процесі обслуговування. Законодавство не вимагає підпису клієнта на публічній частині договору, а лише розміщення її оприлюднення на веб-сайті, отже вимоги для укладення договору споживчого кредиту банком виконана відповідно до чинного законодавства. Умова про комісію була узгоджена між банком і відповідачкою, яка не була позбавлена можливості відмовитися від договору протягом 14 календарних днів від дати його укладення. Жодних заперечень щодо змісту договору, порядку взаємодії відповідачка банку не висловлювала, що свідчить про її згоду з умовами договору. Вказує, що банк надав всі необхідні письмові докази на підтвердження позовних вимог, а відповідачка не довела, що розрахунок заборгованості банку є невідповідним. Відповідачка не звертається до суду з окремими позовними вимогами про визнання недійним кредитного договору, застосування наслідків недійсності правочину та/або перерахунку заборгованості, тому суд не має процесуальної можливості здійснювати перерахунок вже сплачених коштів на користь банку. Заявлені позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

Враховуючи вищенаведене у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, справа підлягає розгляду в порядку ч. 2 ст. 247 ЦПК України без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Відповідно до ч. 3 ст.13 ЦПК України учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета позову на власний розсуд.

Суд приймає до уваги, що відповідач в своїй заяві про розгляд справи за його відсутності зазначив, що він визнає позовні вимоги позивача щодо стягнення з нього заборгованості за користування кредитом та відсотків, але не згодний з нарахованою сумою комісії за кредитним договором від 15.12.2021 № 401.

Дослідивши матеріали справи, наявні у справі письмові докази та оцінивши їх в сукупності суд приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що 11 травня 2019 року ОСОБА_1 звернулася до АТ «Перший Український Міжнародний Банк» із заявою № 401 на приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб (арк. с. 14 на звороті).

Відповідно до даної заяви, клієнт, підписанням цієї заяви беззаперечно підтверджує, що приймає публічну пропозицію АТ «Перший Український Міжнародний Банк» на укладення договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб (надалі за текстом ДКБО), яка розміщена на сайті АТ «Перший Український Міжнародний Банк» в повному обсязі, з урахуванням умов надання всіх послуг, як обраних безпосередньо при прийняття ДКБО, так і послуг, що можуть бути надані в процесі обслуговування (у урахуванням всіх змін) і погоджується з тим, що може обирати будь-які передбачені ДКБО послуги, в тому числі через дистанційні канали обслуговуване (за наявності технічної можливості у банку), а при обранні послуги з укладення договору страхування, підписанням цієї заяви підтверджує свою згоду на укладення договору страхування на зазначених нижче умовах.

Згідно даного договору відповідачу надається споживчий кредит в сумі 3000 грн. 00 коп., який пізніше було збільшено до 50000 грн. 00 коп. строком на 12 місяців. Зі спливом вказаного строку продовжується кожного разу на такий самий строк у разі відсутності заперечень будь-якої із сторін. Стандартна процентна ставка 47,88 % річних.

До договору позивачем додано публічну пропозицію АТ «ПУМБ» на укладення договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб в редакції, що діє з 06 квітня 2018 року (арк. с. 16-23); паспорт споживчого кредиту (арк. с. 15); довідку про збільшення кредитного ліміту (арк.с. 38).

Згідно розрахунку заборгованості ОСОБА_1 перед АТ «ПУМБ» за кредитним договором № 401 від 11.05.2019 року станом на 01.02.2024 року, сума боргу становить 86232 (вісімдесят шість тисяч двісті тридцять дві) грн. 97 коп., яка складається з: 49939 грн. 06 коп. - заборгованість за кредитом; 36293 грн. 91 коп. - заборгованість за відсотками (арк.с. 40-44).

Також, 15 грудня 2021 року ОСОБА_1 звернулася до АТ «Перший Український Міжнародний Банк» із заявою № 401 на приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб (арк. с. 10 на звороті - 11).

Відповідно до даної заяви, клієнт, підписанням цієї заяви беззаперечно підтверджує, що приймає публічну пропозицію АТ «Перший Український Міжнародний Банк» на укладення договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб (надалі за текстом ДКБО), яка розміщена на сайті АТ «Перший Український Міжнародний Банк» в повному обсязі, з урахуванням умов надання всіх послуг, як обраних безпосередньо при прийняття ДКБО, так і послуг, що можуть бути надані в процесі обслуговування (у урахуванням всіх змін) і погоджується з тим, що може обирати будь-які передбачені ДКБО послуги, в тому числі через дистанційні канали обслуговуване (за наявності технічної можливості у банку), а при обранні послуги з укладення договору страхування, підписанням цієї заяви підтверджує свою згоду на укладення договору страхування на зазначених нижче умовах.

Згідно даного договору відповідачу надається споживчий кредит в сумі 35200 грн. 00 коп., строком на 36 місяців. Стандартна процентна ставка 0,010 % річних, розмір комісії за обслуговування кредитної заборгованості - 2,99%.

До договору позивачем додано публічну пропозицію АТ «ПУМБ» на укладення договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб в редакції, що діє з 01 листопада 2021 року (арк. с. 28-34); паспорт споживчого кредиту (арк. с. 12).

Згідно розрахунку заборгованості ОСОБА_1 перед АТ «ПУМБ» за кредитним договором № 401 від 15 грудня 2021 року станом на 01.02.2024 року, сума боргу становить 55039 (п`ятдесят п`ять тисяч тридцять дев`ять) грн. 22 коп., яка складається з: 33225 грн. 68 коп. - заборгованість за кредитом; 4 грн. 08 коп. - заборгованість за відсотками; 21809 грн. 46 коп - заборгованість по комісії (арк.с. 39-40).

Таким чином судом встановлено, що відповідач з умовами договорів був ознайомлений, підписав заяви і отримав кредити, однак умови договорів порушив.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626,628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України, встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України, передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Згідно зі ст.1048 ЦК України,позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання.

Враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ «ПУМБ» не повернуті, суд доходить висновку про необхідність задоволення позову та стягнення з відповідача на користь Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» заборгованості по кредитному договору від 11 травня 2019 року № 401 - 86232 (вісімдесят шість тисяч двісті тридцять дві) грн. 97 коп., з яких: 49939 грн. 06 коп. - заборгованість за кредитом; 36293 грн. 91 коп. - заборгованість за процентами; 0 грн. 00 коп. - заборгованість за комісією;

Підстав для звільнення ОСОБА_1 від сплати зазначеної суми судом не встановлено.

Стосовно заборгованості за кредитним договором від 15 грудня 2021 року № 401 суд зазначає наступне.

Відповідач визнає отримання коштів в розмірі 35 200 грн. готівкою, але не погоджується щодо нарахованої комісії за обслуговування кредитної заборгованості.

Пунктом 5 умов заяви № 401 від 15 грудня 2021 року про приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, яка підписана сторонами, передбачено щомісячну комісію за обслуговування кредитної заборгованості в розмірі 2,99%.

Згідно з абзацом третім частини четвертої статті 11 Закону України«Про захист прав споживачів»(у редакції станом на 01.01.2017 року - остання редакція до набуття чинності Законом України«Про споживче кредитування»), кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною.

10.06.2017 року набрав чинності Закон України «Про споживче кредитування» від 15.11.2016 року №1734-VІІІ. Цей Закон визначає загальні правові та організаційні засади споживчого кредитування в Україні відповідно до міжнародно-правових стандартів у цій сфері. У зв`язку з чим у Законі України «Про захист прав споживачів» текст статті 11 викладено в такій редакції: Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України«Про споживче кредитування».

Відповідно до частин першої та другої статті 11 Закону України «Про споживче кредитування» після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит.

Відповідно до частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування», умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.

Згідно частини другоїстатті 215 ЦК України, недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» (10.06.2017 року), щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною, відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України«Про споживче кредитування».

Даного висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 13.07.2022 року у справі №496/3134/19, провадження №14-44цс21.

Нікчемний правочин (частина другастатті 215 ЦК України) є недійсним вже в момент свого вчинення (ab initio), і незалежно від волі будь-якої особи, автоматично (ipso iure). Нікчемність правочину має абсолютний ефект, оскільки діє щодо всіх (erga omnes). Нікчемний правочин не створює юридичних наслідків, тобто, не зумовлює переходу/набуття/зміни/встановлення/припинення прав ні для кого. Саме тому посилатися на нікчемність правочину може будь-хто. Суд, якщо виявить нікчемність правочину, має її враховувати за власною ініціативою в силу свого положення (ex officio), навіть якщо жодна із заінтересованих осіб цього не вимагає (див. постанову Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 08 лютого 2023 у справі № 359/12165/14-ц (провадження № 61-13417св21)).

Під вимогами, яким не повинен суперечити правочин, мають розумітися ті правила, що містяться в імперативних приватно-правових нормах.

В пункті 5 умов заяви № 401 від 15 грудня 2021 року про приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, підписаної відповідачем, встановлено комісію за обслуговування кредитної заборгованості в розмірі 2,99%, тобто, фактично встановлено плату позичальника за надання інформації щодо його кредиту, безоплатність надання якої прямо передбачена частиною першою статті 11 Закону України«Про споживче кредитування».

За вищенаведених обставин, оскільки відповідачу було встановлено щомісячну плату за послуги банку, які за Законом повинні надаватись безоплатно, апеляційний суд дійшов висновку, що положення пункту 5 кредитного договору, укладеного 15 грудня 2021 року між відповідачем та АТ«ПУМБ» щодо обов`язку позичальника сплачувати плату за обслуговування кредитної заборгованості щомісячно у розмірі по 1052 грн. 48 коп., є нікчемними. За даних обставин, позовна вимога щодо стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за комісією, задоволенню не підлягає.

При цьому в кредитному договорі не зазначено переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, що надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування).

Ураховуючи, що банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладенні оспорюваного кредитного договору, то положення пункту 5 кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісяця сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України "Про споживче кредитування".

В кредитному договорі не зазначено конкретного переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця, які пов`язані з обслуговуванням кредиту, що надаються відповідачу та за які банком встановлена щомісячна комісія, також АТ «ПУМБ» не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладенні оспорюваного кредитного договору, а відтак, положення укладеного між сторонами кредитного договору щодо обов`язку позичальника сплачувати комісію за обслуговування кредитної заборгованості щомісячно в терміни та у розмірах, визначених графіком щомісячних платежів, є нікчемними.

Враховуючи зазначене вище, позовні вимоги АТ «ПУМБ» в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь позивача 21809 грн. 46 коп. заборгованості за комісією, є таким, що не узгоджується із вищевказаними приписами Закону, які регламентують спірні правовідносини та задоволенню не підлягають.

Згідно даного розрахунку та виписки по рахунку відповідача (арк.с. 39-40), фактично на погашення заборгованості відповідачем сплачено: 1974 грн. 32 коп. - за кредитом; 1 грн. 92 коп. - за відсотками, 3653 грн. 76 коп. - комісії, що разом складає 5630 грн. 00 коп.

Із наданого банком розрахунку заборгованості відповідача вбачається, що саме за узгодженою сторонами спору відсотковою ставкою, у розмірі 0,01% річних, розраховано заборгованість відповідача перед позивачем за відсотками.

Враховуючи вищевикладене, а також ту обставину, що фактично отримані відповідачем надані йому позивачем грошові кошти в добровільному порядку ОСОБА_1 банку не повернуті, а також приймаючи до уваги приписи статті 530 ЦК України, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за тілом кредиту та нарахованими відсотками, є обґрунтованими у сумі 33229 грн. 76 коп. (заборгованість по сумі кредиту 33225, 68 грн. + заборгованість по відсоткам 4,08 грн.).

Так, оскільки банком без належних на те правових підстав була нарахована відповідачу комісія за кредитним договором на загальну суму 21809 грн. 46 коп., з яких відповідачем сплачено 3653 грн. 76 коп., які мали бути спрямовані на погашення відсотків та заборгованості за тілом кредиту, то загальний розмір заборгованості відповідача за кредитним договором становить 29576 грн. 00 коп., виходячи із розрахунку: 33225, 68 грн. (заборгованість по сумі кредиту) + 4,08 грн. (заборгованість по процентам) - 3653,76 грн. (кошти, внесені відповідачем в рахунок сплати комісії) = 29576 грн.

Враховуючи зазначене вище, суд дійшов висновку, що позовні вимоги АТ «ПУМБ» необхідно задовольнити частково, та стягнути з відповідача на користь Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» заборгованості: по кредитному договору від 11 травня 2019 року № 401 в розмірі 86232 (вісімдесят шість тисяч двісті тридцять дві) грн. 97 коп.; по кредитному договору від 15 грудня 2021 року № 401 в розмірі 29576 (двадцять дев`ять тисяч п`ятсот сімдесят шість) грн. 00 коп.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Також, відповідно до ст.141 ЦПК України, з відповідача підлягає стягненню судовий збір пропорційно до задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При вирішенні питання про стягнення з позивача витрат на професійну правничу допомогу суд керується наступним.

Статтею 133 ЦПК України витрати на професійну правничу допомогу віднесені до витрат, пов`язаних з розглядом справи.

На підтвердження розміру понесених відповідачем витрат на професійну правничу допомогу представником відповідача надано договір №17/24 про надання правничої допомоги від 24.05.2024 року, укладений між адвокатом Мокрецовою М.В. та ОСОБА_1 , Додаткову угоду №1 до вказаного до горову від 24.05.2024, Акт виконаних робіт № 1 від 27.05.2024 року, квитанцію до прибуткового касового ордера №13/24 від 27.05.2024 та ордер на надання правничої (правової) допомоги ОСОБА_1 серії АЕ №1289896.

З наданих документів встановлено, що представником надано консультацію та підготовлено відзив на позовну заяву.

Статтею 141 ч. 8 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Відповідно до ч.2 ст.137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Стаття 137 передбачає також, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Позивач у клопотанні про відмову у стягненні судових витрат на правничу допомогу зазначав про неспівмірність заявлених до відшкодування витрат на правничу допомогу з предметом позовних вимог та складністю справи, та про неподання стороною, на користь якої ухвалено судове рішення, розрахунку (детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат часу по кожному із виду робіт, необхідних для надання правничої допомоги), що позбавляє іншу сторону можливості спростовувати ймовірну неспівмірність витрат на професійну правничу допомогу.

Відповідно до висловленої Верховним Судом у постанові від 09.07.2019 року по справі № 923/726/18 позиції від учасника справи вимагається надання доказів щодо обсягу наданих послуг і виконання робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою, але не доказів обґрунтування часу, витраченого фахівцем в галузі права. Що стосується часу, витраченого фахівцем в галузі права, то достатнім є підтвердження лише кількості такого часу, але не обґрунтування, що саме така кількість часу витрачена на відповідні дії.

За правилами оцінки доказів, встановлених ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

При визначенні необхідного розміру витрат на правову допомогу, суд керується відповідними правовими позиціями, які зафіксовані Верховним Судом, зокрема в Постанові від 01 серпня 2019 року у справі № 915/237/18, де зазначено, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг. Також констатовано, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України, заява № 19336/04, п. 269). У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" від 28.11.2002 зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим.

Суд під час вирішення питання про розподіл судових витрат може не тільки за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката, а і за власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами третьою-п`ятою та дев`ятою статті 141 ЦПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.

Аналогічна позиція відображена в пункті 119 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022року у справі № 922/1964/21.

Також, у постанові Верховного Суду від 13 травня 2021року у справі № 903/277/20 зазначено, що оцінка обґрунтованості, пропорційності витрат на професійну правничу допомогу з урахуванням обсягу наданих адвокатом послуг, складністю справи, беручи до уваги, зокрема критерії реальності понесення адвокатських витрат, розумності їхнього розміру, співмірності, а також підтвердженість таких витрат належними та допустимими доказами вирішується судом у кожному конкретному випадку з урахуванням конкретних обставин кожної справи.

У рішенні від 19 жовтня 2000року у справі «Іатрідіс проти Греції», заява № 31107/96, (щодо справедливої сатисфакції) ЄСПЛ вирішував питання обов`язковості для цього суду угоди, укладеної заявником зі своїм адвокатом стосовно плати за надані послуги, що співставна з «гонораром успіху». ЄСПЛ указав, що йдеться про договір, відповідно до якого клієнт погоджується сплатити адвокату як гонорар відповідний відсоток суми, якщо така буде присуджена клієнту судом. Такі угоди, якщо вони є юридично дійсними, можуть підтверджувати, що у заявника дійсно виник обов`язок заплатити відповідну суму гонорару своєму адвокатові. Однак, угоди такого роду, зважаючи на зобов`язання, що виникли лише між адвокатом і клієнтом, не можуть зобов`язувати суд, який має оцінювати судові та інші витрати не лише через те, що вони дійсно понесені, але й ураховуючи також те, чи були вони розумними (§ 55).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12 травня 2020року у справі № 904/4507/18 (провадження № 12-171гс19) також зауважила, що за наявності угод, які передбачають «гонорар успіху», ЄСПЛ керується саме наведеними вище критеріями при присудженні судових та інших витрат, зокрема, у рішенні від 22 лютого 2005року у справі «Пакдемірлі проти Туреччини» (Pakdemirli v. Turkey, заява № 35839/97) суд також, незважаючи на укладену між сторонами угоду, яка передбачала «гонорар успіху» у сумі 6 672,9,00 євро, однак, на думку суду, визначала зобов`язання лише між заявником та його адвокатом, присудив 3 000,00 євро як компенсацію не лише судових, але й інших витрат (§ 70-72) (пункт 5.43 постанови).

З урахуванням наведеного вище, не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема, у випадку укладення ними договору, що передбачає сплату адвокату «гонорару успіху», у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність.

Варто також зауважити, що витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено, чи тільки має бути сплачено. Дана позиція є усталеною і підтверджується численними постановами Верховного суду, зокрема, постановами Верховного Суду від 23 грудня 2021року у справі № 923/560/17, від 10 листопада 2021року у справі № 329/766/18, від 01 вересня 2021року у справі № 178/1522/18.

Тому виходячи із положень частини третьої статті 141 ЦПК України, враховуючи співмірність складності справи та обсягу і складності виконаної адвокатом роботи, критерію необхідності та значимості таких дій у справі, виходячи з її конкретних обставин, суд вважає, що зазначені відповідачем витрати на професійну правничу допомогу в суді першої інстанції в розмірі 6500,00грн є завищеними.

Вирішуючи питання обґрунтованості розміру заявлених відповідачем витрат на професійну правничу допомогу та пропорційності їх складності правовому супроводу справи у цивільному процесі, суд враховує заперечення представника позивача щодо неспівмірності розміру судових витрат на правничу допомогу, оскільки весь відзив відповідача зводиться до цитування однією правової позиції, складність справи та наявність численної усталеної судової практики в аналогічних справах (а отже дана справа є легкої категорії), зміст позову за правовим аналізом та обґрунтуванням не має ознак особливої складності. Згідно з матеріалами справи розгляд справи здійснювався в порядку спрощеного позовного провадження за відсутністю сторін, підготовче судове засідання не призначалось, обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, і робить висновок про те, що з урахуванням критерію розумності розміру витрат на правову допомогу, виходячи з обставин справи, суд вважає, що вимоги щодо стягнення з позивача на користь відповідача витрат на правову допомогу підлягають частковому задоволенню, а саме в сумі 1000,00 грн., так як саме такий розмір правової допомоги буде співмірним на підготовку відзиву на позовну заяву даної категорії справ.

Згідно ч. 1 ст. 141ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 49, 81, 82, ч. 4 ст. 206, ч. 2 ст. 247, ст. ст. 263, 264, 265, 352, 354 ЦПК України,

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 на користь Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» (04070, м.Київ, вул. Андріївська, буд. 4, ЄДРПОУ 1428289) заборгованість за кредитним договором № 401 від 11 травня 2019 року в розмірі 86232 (вісімдесят шість тисяч двісті тридцять дві) грн. 97 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 на користь Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» (04070, м.Київ, вул. Андріївська, буд. 4, ЄДРПОУ 1428289) заборгованість за кредитним договором № 401 від 15 грудня 2021 року в розмірі 29576 (двадцять дев`ять тисяч п`ятсот сімдесят шість) грн. 00 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» витрати по сплаті судового збору у сумі 1985 грн. 78 коп.

Стягнути з Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» на користь ОСОБА_1 судові витрати на професійну правничу допомогу в сумі 1000 гривень 00 копійок.

Рішення може бути оскаржено до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя І.М. Юрченко