Номер провадження: 22-ц/813/5982/24
Головуючий у першій інстанції Калініченко Л.В.
Доповідач Таварткіладзе О. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.12.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Таварткіладзе О.М.,

суддів: Заїкіна А.П., Погорєлової С.О.,

за участю секретаря судового засідання: Чередник К.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_1 , від імені якого діє представник Слаблюк Василь Миколайович , на заочне рішення Київського районного суду м. Одеси від 21 березня 2024 року по цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес позика» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2023 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Бізнес позика» звернулося до Київського районного суду міста Одеси з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором про надання кредиту №294544-КС-004 від 10.08.2021 року у розмірі 109 788,89 грн. та судові витрати, з посиланням на невиконання відповідачем взятих на себе грошових зобов`язань.

Позов обґрунтовано тим, що 10.08.2021 року між ТОВ «Бізнес Позика» та ОСОБА_1 укладено договір про надання кредиту № 294544-КС-044 в електронній формі, в порядку передбаченому Законом України «Про електронну комерцію» і Правилами про надання споживчих кредитів ТОВ «Бізнес Позика», через Особистий кабінет Позичальника на сайті Кредитодавця, шляхом підписання відповідачем оферти.

Відповідно до умов договору, фінансова установа надає позичальнику кредит у розмірі 54 000 грн., строком кредитування у 24 тижні, процентна ставка якого складає 0.86587807 щоденно, та є фіксованою.

Підписанням договору відповідач підтвердив, що до укладання Договору отримав від ТОВ «Бізнес позика» інформацію, надання якої передбачені законодавством України, зокрема передбачену ст. 9 Закону України «Про споживче кредитування», Паспорт споживчого кредиту, частиною другою ст. 12 ЗУ «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», а також примірник Правил (у формі електронного документа), що розміщені на сайті Кредитодавця.

Тієї ж дати, 10.08.2021 року відповідачем підписано паспорт споживчого кредиту, який містить: інформацію та контактні дані кредитодавця; інформацію та контактні дані кредитного посередника (за наявності); основні умови кредитування, з урахуванням побажань позичальника, зокрема: тип кредиту, суму кредиту, строк кредитування, мету отримання кредиту, спосіб та строк надання кредиту; інформацію щодо орієнтовної реальної річної процентної ставки та орієнтовної загальної вартості кредиту для позичальника, зокрема: розмір процентної ставки, тип процентної ставки, порядок зміни процентної ставки, розмір загальних витрат за кредитом, орієнтовну загальну вартість кредиту за весь строк кредитування, розмір реальної річної процентної ставки за кредитом; інформацію про порядок повернення кредиту; додаткову інформацію по кредиту; інші важливі правові аспекти.

ТОВ «Бізнес позика» свої зобов`язання ., шляхом перерахування на банківську карту Позичальника.

Заочним рішенням Київського районного суду м. Одеси від 21 березня 2024 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес позика» (місцезнаходження: 01133, м. Київ, бульвар Лесі Українки, 26, офіс 411; ) заборгованість за кредитним договором №294544-КС-004 від 10.08.2021 року, станом на 02.11.2023 року, у загальному розмірі 109 788 (сто дев`ять тисяч сімсот вісімдесят вісім) гривень 89 (вісімдесят дев`ять) копійок, з них: сума заборгованості за кредитом - 52 505 (п`ятдесят дві тисячі п`ятсот п`ять) гривень 51 (п`ятдесят одна) копійка, заборгованість по відсотках - 57 283 (п`ятдесят сім тисяч двісті вісімдесят три) гривні 38 (тридцять вісім) копійок.

Стягнуто з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес позика» (місцезнаходження: 01133, м. Київ, бульвар Лесі Українки, 26, офіс 411; ) у відшкодування витрат зі сплати судового збору 2 147 (дві тисячі сто сорок сім) гривень 20 (двадцять) копійок.

Ухвалою Київського районного суд ум. Одеси від 15 травня 2024 року заяву ОСОБА_1 , подану через представника адвоката Слаблюк Василя Миколайовича, про перегляд заочного рішення Київського районного суду міста Одеси від 21.03.2024 року по цивільній справі №947/37609/23 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «БІЗНЕС ПОЗИКА» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - залишено без задоволення.

Не погоджуючись з таким заочним рішенням суду, ОСОБА_1 , від імені якого діє представник Слаблюк Василь Миколайович подав апеляційну скаргу, в якій просить заочне рішення Київського районного суду м. Одеси від 21 березня 2024 року скасувати, справу переглянути в апеляційній інстанції.

Апеляційну скаргу мотивував, що відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з ОСОБА_1 ТОВ «Бізнес Позика» дотримано вимоги, передбачені ч. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» в частині повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, які вважав узгодженими ТОВ «Бізнес Позика», що в подальшому і призвело до винесення оспорюваного рішення. Отже, скаржник вважає, що судом першої інстанції, по-перше, розгляд справи та винесення оскаржуваного рішення було проведено за відсутності ОСОБА_1 та його представника, що позбавило його права на об`єктивний, повний розгляд справи, по-друге, не надано правової оцінки доказам, на яких ґрунтувалося стягнення з ОСОБА_1 кредитної заборгованості. Враховуючи вищевикладене, скаржник вважає, що заочне рішення Київського районного суду м. Одеси від 21.03.2024 року по справі № 947/37609/23 підлягає скасуванню у зв`язку з порушенням норм матеріального та процесуального права, а справа має бути переглянута судом апеляційної інстанції.

Відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив.

Будучи в розумінні ст. ст. 128, 130 ЦПК України належним чином повідомленими про дату, час та місце розгляду справи, у судове засідання, призначене на 17.12.2024 року на 15:00 год. учасники справи не з`явилися, про причини неявки суду не повідомили, належної ініціативи взяти участь у розгляді справи в режимі відеоконференції не виявили.

Від представника ОСОБА_1 - адвоката Слаблюка Василя Миколайовича надійшло клопотання про відкладення розгляду справи. В обґрунтування заявленого клопотання адвокат посилається на те, що він задіяний у розгляді іншої справи, а саме в кримінальній справі № 505/2850/23, розгляд якої відбудеться 17.12.2025 року о 15:00 год в приміщенні Київського районного суду м. Одеси, на підтвердження зазначеного надав скриншот з сайту Судова влада.

Апеляційний суд звертає увагу, що зазначені вище обставини не свідчать про наявність підстав для відкладення розгляду справи, оскільки дата судового засіданні 17.12.2024 року о 15-00 г. визначена Одеським апеляційним судом в ухвалі про призначення справи до розгляду від 02.09.2024 року, в той час, як з наданого адвокатом Слаблюком В.М. копії скріншоту з офіційного сайту судової влади вбачається, що Київським районним судом м. Одеси дата судового засіданні на 15-00 17.12.2024 року було визначено 06.12.2024 року.

Тобто на час визначення дати судового засідання на 15-00 г. 17.12.2024 року Київським районним судом 06.12.2024 року, в якій адвокат Слаблюк В.М. представляє інтереси обвинуваченого ОСОБА_3 в якості захисника по кримінальній справі, адвокат Слаблюк В.М. вже мав з 03.09.2024 року відомості про призначення на цей час і цю дату розгляд справи за апеляційною скаргою адвоката Слаблюка В.М. в інтересах відповідача ОСОБА_1 і мав повідомити про це суд першої інстанції в якості підстави для відкладення розгляду кримінальної справи або ж на власний розсуд обирати представництво у кримінальній справі з наданням мотивованого клопотання про необхідність присутності в судовому засіданні в суді апеляційної інстанції при розгляді поданої ним апеляційної скарги і неможливості розгляду апеляційної скарги без особистої присутності адвоката Слаблюка В.М.

Відповідно до статті 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Колегія суддів враховує, що справа перебуває на розгляді в судах з листопада 2023 року, а в апеляційному суді з червня 2024 року, тобто з перевищенням строків передбачених ст. ст. 210, 371 ЦПК України, а також на те, що явка сторін та третіх осіб в судове засідання суду апеляційної інстанції не є обов`язковою.

Враховуючи наведене та приймаючи до уваги, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, спір підлягає вирішенню по суті, оскільки основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Тому розгляд апеляційним судом справи за відсутності учасників, які не з`явилися в судове засідання при таких обставинах не є порушенням їхніх прав щодо забезпечення участі в судовому засіданні і доступі до правосуддя. Схожі за змістом висновки викладені у постанові Верховного Суду у справі № 361/8331/18.

За таких обставин, колегія суддів не вбачає підстав для відкладення розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Згідно ст. 263 ЦПК України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права, з дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Задовольняючи позов та стягуючи з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес позика» заборгованість за кредитним договором №294544-КС-004 від 10.08.2021 року, станом на 02.11.2023 року, у загальному розмірі 109 788,89 грн., суд першої інстанції виходив з того, що наведені обставини у справі підтверджують факт звернення відповідача до банку та отримання ним кредитних коштів, що у свою чергу свідчить про виникнення між сторонами прав і обов`язків. При цьому, судом враховано, що відповідач не надав жодних доказів на спростування вищенаведених обставин, на які посилається банк як на підставу своїх вимог про стягнення заборгованості, надавши на підтвердження цих обставин належні, допустимі та достовірні докази. Також дослідивши надану до суду виписку про рух коштів по рахунку відповідача від АТ КБ «Приватбанк», вбачається, що ОСОБА_1 використовувались кредитні кошти для власних потреб.

Колегія суддів погоджується з таким рішенням суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, що 10.08.2021 року між ТОВ «Бізнес Позика» та ОСОБА_1 укладено договір про надання кредиту № 294544-КС-044 в електронній формі, в порядку передбаченому Законом України «Про електронну комерцію» і Правилами про надання споживчих кредитів ТОВ «Бізнес Позика», через Особистий кабінет Позичальника на сайті Кредитодавця, шляхом підписання відповідачем оферти.

Тієї ж дати, 10.08.2021 року відповідачем підписано паспорт споживчого кредиту, який містить: інформацію та контактні дані кредитодавця; інформацію та контактні дані кредитного посередника (за наявності); основні умови кредитування, з урахуванням побажань позичальника, зокрема: тип кредиту, суму кредиту, строк кредитування, мету отримання кредиту, спосіб та строк надання кредиту; інформацію щодо орієнтовної реальної річної процентної ставки та орієнтовної загальної вартості кредиту для позичальника, зокрема: розмір процентної ставки, тип процентної ставки, порядок зміни процентної ставки, розмір загальних витрат за кредитом, орієнтовну загальну вартість кредиту за весь строк кредитування, розмір реальної річної процентної ставки за кредитом; інформацію про порядок повернення кредиту; додаткову інформацію по кредиту; інші важливі правові аспекти.

Так, 10.08.2021 року, клієнт за РНОКПП НОМЕР_1 , використовуючи номер телефону НОМЕР_2 , зайшов у особистий кабінет на сайті https://my.tpozyka.com, підтвердив номер мобільного телефону, ознайомився з умовами надання кредиту, умовами кредитного договору, Правилами надання грошових коштів у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту, здійснив акцептування кредитного договору шляхом надсилання електронного повідомлення, підписаного електронним підписом одноразовим ідентифікатором G-8056. Також цим електронним підписом одноразовим ідентифікатором G-8056, відповідачем підписано індивідуальну оферту, паспорт споживчого кредиту.

Одноразовий ідентифікатор G-8056направлявся відповідачу шляхом надсилання повідомлення на мобільний номер НОМЕР_2 , який вказувався при реєстрації на сайті.

Кредитний договір був підписаний відповідачем шляхом введення одноразового ідентифікатора G-8056в особистому кабінеті на веб-сайті в мережі Інтернет https:// my.tpozyka.com//

Підписанням договору відповідач підтвердив, що до укладання Договору отримав від ТОВ «Бізнес позика» інформацію, надання якої передбачені законодавством України, зокрема передбачену ст. 9 Закону України «Про споживче кредитування», Паспорт споживчого кредиту, частиною другою ст. 12 ЗУ «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», а також примірник Правил (у формі електронного документа), що розміщені на сайті Кредитодавця.

Відповідно до умов договору, фінансова установа надає позичальнику кредит у розмірі 54000 грн, строком кредитування у 24 тижні, процентна ставка якого складає 0.86587807 щоденно, та є фіксованою.

З наданого до суду позивачем платіжного доручення №30585 від 10.08.2021 року вбачається здійснення позивачем перерахування грошових коштів в сумі 54000 грн, на рахунок у АТ КБ «Приватбанк» з призначенням платежу: «НОМЕР_6, ІПН НОМЕР_1, Перерах. коштів ОСОБА_1 до кредитного договору №294544-КС-004 від 10.08.2021».

У Анкеті клієнта від 25.11.2023 року, ОСОБА_1 було зазначено про надання йому кредитних коштів шляхом їх перерахування на картковий рахунок НОМЕР_3 .

У листі АТ «КБ «Приватбанк» від 27.02.2024 року за №20.1.0.0.0/7-240221/29166 повідомлено, що картковий рахунок НОМЕР_4 , відкрито на ім`я ОСОБА_1 , рахунок НОМЕР_5 .

З наданої виписки по картковому рахунку НОМЕР_4 , відкритого на ім`я ОСОБА_1 вбачається, що 10.08.2021 року на рахунок відповідача були зараховані грошові кошти у сумі 54000 грн, як перерахування від Bizpozyka за договором №294544-КС-004 від 10.08.2021.

Таким чином судом першої інстанції встановлено, що позивачем належним чином виконані умови договору кредиту №294544-КС-004 від 10.08.2021 року з надання відповідачеві грошових коштів у кредит в сумі 54 000 грн, на визначених та погоджених з ОСОБА_1 умовах.

З наданого представником позивача розрахунку заборгованості, вбачається, що станом на 03.11.2023 року, заборгованість відповідача за кредитним договором №294544-КС-004 від 10.08.2021 року становить у загальному розмірі 109 788 гривень 89 копійок, з яких: 52 505,51 грн. - сума заборгованості за кредитом, 57 283,38 грн. - заборгованість за відсотками.

Крім того, із вказаного розрахунку заборгованості вбачається, що відповідач використовував кредитні кошти, погашаючи тіло кредиту.

Колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом ст. ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, тобто належним виконанням зобов`язань з боку відповідача є повернення кредиту та сплата процентів за користування ним у строки, у розмірі та валюті, як це було визначено кредитним договором.

Згідно ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України "Про електронну комерцію".

У ст. 3 Закону України "Про електронну комерцію" зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Згідно із п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України "Про електронну комерцію" електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших; електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

При цьому одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти догові (пунктом 12 частини першої статті 3 Закону).

Відповідно до ч. 3 ст. 11 Закону України "Про електронну комерцію" електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (ч. 4 ст. 11 Закону України "Про електронну комерцію").

Згідно із ч. 6 ст. 11 Закону України "Про електронну комерцію" відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

За правилом ч. 8 ст. 11 Закону України "Про електронну комерцію" у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 Закону України "Про електронну комерцію", вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

Стаття 12 Закону України "Про електронну комерцію" визначає яким чином підписуються угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Із системного аналізу положень вище вказаного законодавства вбачається, що з урахуванням особливостей договору щодо виконання якого виник спір між сторонами, його укладання в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему позивача можливе за допомогою електронного цифрового підпису відповідача лише за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами цього правочину.

В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Верховний Суд у постанові від 23 березня 2020 року по справі № 404/502/18 зробив висновок, що: будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статі 205, 207 ЦК України).

Як вбачається з матеріалів справи, 10.08.2021 року між ТОВ «Бізнес Позика» та ОСОБА_1 укладено договір про надання кредиту № 294544-КС-044 в електронній формі, який було підписано відповідачем з використанням одноразового ідентифікатора G-8056, що направлявся останньому шляхом надсилання повідомлення на мобільний номер НОМЕР_2 , який вказувався при реєстрації на сайті.

При укладенні кредитного договору позичальника повідомлено про загальні витрати, які будуть понесені ним у разі отримання кредиту у відповідній фінансовій установі, зокрема повідомлено про реальну переплату за кредитом, тобто розмір відсотків, які зобов`язані будуть повернуті позичальником разом із грошовими коштами, наданими фінансовою установою позичальнику у кредит.

Колегія суддів зауважує, що паспорт споживчого кредиту надається позичальнику до укладення кредитного договору, з метою повідомлення позичальника про умови надання кредиту у відповідній установі, у разі непогодження позичальника із викладеними у ньому умовами, останній має право відмовитися від отримання відповідної фінансової послуги.

На момент укладення кредитного договору позичальник не звертався до позивача із заявою про надання роз`яснень незрозумілих йому умов договору, або за додатковою інформацією щодо умов кредитування, а також з пропозицією про внесення будь-яких змін до запропонованої редакції договору, тим самим фактично погодився зі всіма умовами такого договору.

Більш того, не дивлячись на своє гарантоване право (п. 6 Договору) на відмову від договору протягом чотирнадцяти днів з дня його укладення, відповідач користувався коштами позивача.

На підставі кредитного договору договором №294544-КС-004 від 10.08.2021 року ОСОБА_1 отримано кредит шляхом перерахування на його картковий рахунок НОМЕР_4 грошових коштів у розмірі 54 000 грн., строком кредитування у 24 тижні, процентна ставка якого складає 0,86587807 щоденно, та є фіксованою.

Без реєстрації на сайті товариства та заповнення форми, отримання смс-повідомлення, а також без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету, кредитний договір між відповідачем та ТОВ «Бізнес Позика» не був би укладений.

Таким чином, підписавши вказаний договір, відповідач добровільно погодився на визначені у ньому умови кредитування та взяв на себе відповідні зобов`язання.

За ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Основного Закону України.

За своєю природою змагальність судочинства засновується на розподілі процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Розподіл процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності втілюється у площині лише прав та обов`язків сторін. Отже, принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову за загальним правилом покладається на позивача, а доведення заперечень щодо позовних вимог покладається на відповідача.

Наведене узгоджується з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суд від 02 жовтня 2019 року у справі № 522/16724/16-ц.

На підтвердження виконання позивачем (кредитором) обов`язку щодо надання грошових коштів у розмірі 54 000 грн відповідачу (позичальнику) на його картковий рахунок, надано виписку АТ КБ "ПриватБанк", з якої вбачається, що на рахунок відповідача ( НОМЕР_4 ) були зараховані грошові кошти у сумі 54 000 грн, як перерахування від Bizpozyka за договором №294544-КС-004 від 10.08.2021 року.

Відповідно до положень ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Верховний Суд у своїх постановах із подібних правовідносин виснував, що виписки з особового рахунка клієнта банку (банківські виписки з рахунку позичальника) є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій (див. постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 23.09.2019 у справі № 910/10254/18, від 19.02.2020 у справі № 910/16143/18, від 26.02.2020 у справі № 911/1348/16, від 19.11.2020 у справі № 910/21578/16, постанови Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 25.05.2021 у справі № 554/4300/16-ц, від 21.09.2022 у справі № 381/1647/21, від 07.12.2022 у справі № 298/825/15-ц).

Отже, саме виписка з особового рахунку клієнта банку є документом, який може засвідчити надходження грошових коштів на відповідний банківський рахунок відкритий споживачу.

Крім того, відповідач не оспорює факт укладання кредитного договору та отримання від позивача грошових коштів.

У постанові Верховного Суду від 26 червня 2018 року у справі за № 910/9072/17 зроблено висновок про те, що за приписами ст. ст. 509, 598, 599, 631 ЦК України закінчення строку дії договору не є підставою для припинення визначених ним зобов`язань, оскільки згідно із ст. 599 ЦК України такою підставою є виконання, проведене належним чином. Тобто, кредитний договір діє до повного виконання сторонами своїх зобов`язань, тому кінцева дата строку кредиту - є лише датою повернення кредиту, а не датою закінчення строку дії кредитного договору.

За вказаним Договором про надання кредиту № 294544-КС-004 від 10.08.2021 року строк кредитування становить 24 тижні, процентна ставка складає 0,86587807 щоденно.

Відповідно до п. 1 Договору про надання кредиту проценти за користування кредитом встановлюються у порядку та на умовах, визначених Договором про надання кредиту та Правилами надання споживчих кредитів.

Термін дії договору до 25.01.2022 року.

Орієнтовна загальна вартість наданого Кредиту 118 800 грн.

Орієнтовна річна процента ставка 3599,19 процентів.

Пунктом 3 Договору про надання кредиту визначено графік платежів, в якому чітко зазначено дату платежу, частковий платіж основної суми, проценти за користування кредитом, комісія за надання кредиту за перші три платежі та загальна сума до сплати.

Так, застосований кредитором підхід при складанні розрахунку заборгованості нарахування відсотків за користування кредитом не суперечить нормам матеріального права та правовим висновкам Великої Палати Верховного Суду.

Розрахунок заборгованості ОСОБА_1 за договором за надання кредиту здійснено ТОВ «Бізнес Позика» з дотриманням умов кредитного договору, підписаного відповідачем.

Розрахунок, наданий позивачем, відповідачем не спростований.

Сторони належним чином узгодили умови та відповідний розмір відсоткової ставки.

Враховуючи викладене, матеріали справи містять належні та достатні докази, які дають можливість встановити суму заборгованості, як за тілом кредиту, так і за відсотками за його користування.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає доведеними та обґрунтованими позовні вимоги про стягнення із ОСОБА_1 заборгованості за тілом кредиту у розмірі 52 505,51 грн та за відсотками у розмірі 57 283,38 грн.

Отже, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що заборгованість підлягає стягненню з відповідачки та ухвалив обґрунтоване рішення про задоволення позову.

Доводи апеляційної скарги про те, що розмір відсотків за несвоєчасно виконані зобов`язання за кожен день прострочи у сумі 57 283,38 грн. є несправедливим та суперечить принципам розумності та добросовісності, оскільки встановлює вимогу щодо сплати непропорційно великої суми компенсації у разі невиконання зобов`язань за кредитним договором, адже тіло кредиту становить лише 52 505,51 грн., колегія суддів відхиляє, оскільки відповідач, підписуючи 10.08.2021 року електронний Договір про надання кредиту № 294544-КС-004 ознайомлювався з умовами цього договору в повному обсязі та погодився з розміром відсотків, які були визначені сторонами.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги про неналежне повідомлення відповідача про дату, час і місце судового засідання, що призвело до порушення його процесуальних прав, з огляду на наступне.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 зареєстрований в АДРЕСА_1 , що підтверджується копією паспорту громадянина України (т. 1 а. с. 53). Крім того, судом першої інстанції здійснено запит до Єдиного державного демографічного реєстру та згідно відповіді № 339872 від 29.11.2023 року адреса реєстрації останнього: АДРЕСА_1 (т. 1 а. с. 57 - зворот). Також зазначена адреса вказана скаржником і в апеляційній скарзі як засіб зв`язку з останнім (т. 2 а. с. 1).

Так, судом першої інстанції судова кореспонденція направлялася на адресу реєстрації відповідача, а саме: АДРЕСА_1 .

У матеріалах справи містяться рекомендовані повідомлення про вручення поштового відправлення, з яких вбачається, що ОСОБА_1 отримав судові повістки про виклик на 18.12.2023 року та на 06.02.2024 року по справі № 947/37609/23 (т. 1 а. с. 75-76).

Крім того, матеріали справи містять конверт із судовою повісткою про виклик на 21.03.2024 року на 09:30 год., який повернувся до суду з відміткою пошти від 21.02.2024 року: «адресат відсутній за вказаною адресою»

Згідно п. 4, 5 ч. 6 ст. 272 ЦПК України днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Як встановлено в абз. першому ч. 1 ст. 131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи.

Відповідно до постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 05 липня 2018 року по справі № 44/227-б, сам лише факт неотримання скаржником поштової кореспонденції, якою суд, з додержанням вимог процесуального закону, надсилав ухвалу для вчинення відповідних дій за належними адресами та яка повернулася в суд у зв`язку з її неотриманням адресатом (зокрема через відсутність адресата за місцем проживання), не може вважатися поважною причиною невиконання ухвали суду, оскільки зумовлено не об`єктивними причинами, а суб`єктивною поведінкою сторони щодо отримання кореспонденції, яка надала суду таку адресу для надсилання кореспонденції.

За таких обставин, судом першої інстанції відповідача повідомлено про судове засідання, призначене на 21.03.2024 року на 09:30 год., у відповідності до вимог ч. 6 ст. 272 ЦПК України.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, не дають підстав для висновку про неправильне вирішення справи по суті спору.

Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) неодноразово вказував, що право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (пункти 29, 30 рішення ЄСПЛ від 09 грудня 1994 року у справі "Руїз Торіха проти Іспанії"). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (пункт 2 рішення ЄСПЛ від 27 вересня 2001 року у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії").

Також, Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Ураховуючи викладене, колегія суддів проходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а судове рішення - без змін.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 367, 368, 375, 381, 383, 384 ЦПК України, Одеський апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , від імені якого діє представник Слаблюк Василь Миколайович - залишити без задоволення.

Заочне рішення Київського районного суду м. Одеси від 21 березня 2024 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено: 30.12.2024 року.

Головуючий: О.М. Таварткіладзе

Судді: А.П. Заїкін

С.О. Погорєлова