Провадження № 2/344/959/24
У Х В А Л А

18 липня 2024 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого судді Бородовського С.,

з участю секретаря Бурянна Н.,

представника позивача Михайлюк А.,

представника відповідача Фурман В.,

представника органу опіки та піклування Стефанець Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Служба у справах дітей Виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради про зобов`язання не чинити перешкоди у спілкуванні та вихованні дитини, визначення способу участі у спілкуванні та вихованні, зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

Представник відповідача подала заяву про закриття провадження у зв`язку із відсутністю предмету спору та звернення до неналежного суду. В судовому засіданні на підтримання заяви надала пояснення про те, що сторони проживають закордоном, а тому відсутня необхідність ухвалювати судове рішення, яке підлягатиме визнанню іноземним судом і виконанню на території іншої держави, дитина розмовляє іноземною мовою, орган опіки та піклування не має можливості зустріти сторін. До компетенції якого належного українського суду представник відповідача в заяві не вказала. За змістом заяви та пояснення представника відповідача спір належить до компетенції іноземного суду в порядку застосування конвенційних механізмів щодо вирішення спорів з іноземним елементом.

Представник позивача заперечила заяву з тих підстав, що сторони не перебувають на консульському обліку, тимчасово знаходяться закордоном, надані представником відповідача судові рішення ухвалені за інших обставин, зазначені представником відповідача міжнародно-правові документи не підлягають застосуванню до цих відносин.

Відповідно до ст. 29 ЦПК України підсудність справ за участю громадян України, якщо обидві сторони проживають за її межами, а також справ про розірвання шлюбу між громадянином України та іноземцем або особою без громадянства, які проживають за межами України, визначається суддею Верховного Суду, визначеним у порядку, передбаченому статтею 33 цього Кодексу, одноособово.

Так представник позивача спростувала проживання обох сторін за межами України відсутністю консульського обліку у обох сторін.

Обставина проживання за межами держави підлягає встановленню на підставі визначеного законом документу про консульський облік громадян за межами держави.

В судовому засіданні представник позивача довела перед судом, що виїзд сторін за межі України не є обставиною їх постійного проживання за межами України.

Також представник позивача надала перед судом пояснення про те, що обидві сторони мають реєстрацію свого проживання саме в Україні.

В Постанові ОП КЦС від 11 грудня 2023 року у справі № 607/20787/19 щодо підсудності національним судам України спору про визначення місця проживання дитини, яка проживає за кордоном вказано, що факт проживання дитини за кордоном (незалежно від того чи вивезена дитина за кордон до звернення до суду з позовом про визначення місця її проживання чи після) не впливає на вирішення судами України спору про визначення місця її проживання. Повернення дитини в Україну не є передумовою для вирішення спору між батьками про визначення місця проживання такої дитини.

В ухвалі КЦС ВС від 12 червня 2023 року у справі № 359/2356/21 Верховний Суд погоджується з висновками суду апеляційної інстанції про те, що статті 6 та 7 Гаазької конвенції 1996 року містять спеціальні виключення. Зокрема стаття 7 Конвенції врегульовує питання юрисдикції при неправомірному переміщенні або утриманні дитини, чого у цій справі судами не встановлено, оскільки позивачка разом із сином виїхали з України внаслідок військової агресії російської федерації проти України. Відтак, суд апеляційної інстанції, скасовуючи судове рішення першої інстанції про закриття провадження у справі та передаючи цю справу до суду першої інстанції для продовження її розгляду дійшов правильного висновку, оскільки дія Гаазької конвенції обмежується лише функціями негайного повернення незаконно вивезеної (утримуваної) дитини, і в ній не йдеться про визначення її постійного місця проживання, а тим більше піклування. Адже тимчасовий чи постійний виїзд дитини, зміна країни проживання дитини має відбуватися лише за згодою обох батьків, лише якщо один із них не позбавлений батьківських прав.

Відповідно до змісту Гаазької конвенції 1980 року представником позивача спростовано пояснення представника відповідача щодо її застосування для обґрунтування заяви.

Відповідно до зазначеного суд, -

ПОСТАНОВИВ:

в задоволенні заяви адвоката відповідача про закриття провадження відмовити.

Ухвала не підлягає окремому оскарженню.

Суддя Бородовський С.О.