У Х В А Л А

23 грудня 2024 року м. Київ

Справа № 752/17790/17

Провадження: № 22-ц/824/16716/2024

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого (судді-доповідача) Невідомої Т. О., суддів Нежури В. А., Соколової В. В.,

розглянувши апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Ідея Банк»

на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 19 січня 2023 року, ухвалене під головуванням судді Колдіної О. О.,

у справі за позовом Акціонерного товариства «Ідея Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет застави,

у с т а н о в и в:

Рішенням Голосіївського районного м. Києва від 19 січня 2023 року у задоволенні позову АТ «Ідея Банк» відмовлено.

Не погодившись із таким судовим рішенням, АТ «Ідея Банк» 10 вересня 2024 року направило засобами поштового зв`язку апеляційну скаргу безпосередньо до Київського апеляційного суду, в якій одночасно порушено питання про поновлення строку на апеляційне оскарження, з огляду на те, що копію оскаржуваного судового рішення банк отримав 12 серпня 2024 року.

17 вересня 2024 року цивільну справу витребувано із суду першої інстанції.

28 жовтня 2024 року справа №752/17790/17 надійшла до Київського апеляційного суду.

Дослідивши матеріали справи, суд доходить висновку про те, що апеляційне провадження за даною апеляційною скаргою не може бути відкрите з огляду на наступне.

Згідно з частиною першою статті 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

За змістом статті 354 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу (ч. 3 ст. 354 ЦПК України).

Відповідно до частини першої статті 126 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом.

В той же час пунктами 1, 2 частини другої статті 358 ЦПК України визначено, що незалежно від поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у разі, якщо апеляційна скарга подана після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення, крім випадків подання апеляційної скарги особою, не повідомленою про розгляд справи або не залученою до участі в ній, якщо суд ухвалив рішення про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки; та пропуску строку на апеляційне оскарження внаслідок виникнення обставин непереборної сили.

Аналіз вказаної процесуальної норми дає підстави для висновку, що сплив річного строку з дня складання повного тексту судового рішення є підставою для відмови у відкритті провадження незалежно від причин пропуску строку на апеляційне оскарження, тобто, законодавець імперативно встановив процесуальні обмеження для оскарження судового рішення зі спливом річного строку.

Отже, сплив річного строку з дня складання повного тексту судового рішення є підставою для відмови у відкритті провадження незалежно від причин пропуску строку на апеляційне оскарження.

Як убачаться із матеріалів справи, ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 10 жовтня 2017 року відкрито провадження у справі за позовомАкціонерного товариства «Ідея Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет застави, та призначено справу до судового розгляду на 13 грудня 2017 року (т. 1 а. с. 42).

АТ «Ідея Банк» було неодноразово повідомлено про судові засідання, що підтверджується зворотнім повідомленням про вручення поштового відправлення ( т. 1 а. с. 44, т. 1 а. с. 52, т. 1 а. с. 71, т. 2 а. с. 24)

Окрім того, адвокат Кодь В. О. в інтересах АТ «Ідея Банк» був присутній у судових засіданнях, які відбулись 27 березня 2018 року, 23 травня 2018 року, 27 серпня 2018 року, 02 квітня 2019 року ( т. 1 а. с. 55-56, т. 1 а. с. 62-63, т. 1. А. с. 76, т. 1 а. с. 100-101, т. 1. А. с. 124-125)

Також в матеріалах справи наявна заява про розгляд справи за відсутності представника АТ «Ідея Банк» (т. 1, а. с. 121-122).

Враховуючи вище наведені обставини, АТ «Ідея Банк» належним чином повідомлялось судом про розгляд даної справи та всі процесуальні дії вчинялись.

Відповідно до висновку Великої палати Верховного суду, викладеного в постанові від 25 вересня 2024 року у справі №490/9587/18, «особою, не повідомленою про розгляд справи» (пункт 1 частини другої статті 358 ЦПК України), не можна вважати особу, яка власне ініціювала розгляд справи або відповідне судове провадження (позивача, заявника, третіх осіб, які заявляють самостійні вимоги щодо предмета спору), яка скористалася своїм правом доступу до правосуддя, подала позовну заяву (заяву, скаргу), на підставі якої було відкрито судове провадження.

Позивач та його представник, достеменно знаючи про розгляд справи в суді першої інстації, звернулись до Голосіївського районного суду м. Києва із заявою про стан розгляду справи №752/17790/17 лише у липні 2024 року.

В подальшому, у вересні 2024 року, тобто, більше ніж через рік з часу ухвалення рішення суду, Акціонерне товариство «Ідея Банк» звернулось до суду із апеляційною скаргою на рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 19 вересня 2023 року.

Частиною першою статті 3 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України «Про міжнародне приватне право», законів України, що визначають особливості розгляду окремих категорій справ, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України; та практику Суду як джерело права.

За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини зауважив, що норми, які регулюють строки подачі скарг, безсумнівно, спрямовані на забезпечення належного здійснення правосуддя і юридичної визначеності. Зацікавлені особи мають розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані (рішення Європейського суду з прав людини «Нешев проти Болгарії» від 28 жовтня 2004 року, «Перетяка та Шереметьев проти України» від 21 грудня 2010 року).

Разом з тим, стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не може тлумачитися як надання сторонам справи автоматичного права на отримання певної форми надіслання судових документів, наприклад, рекомендованим листом.

На зацікавлену сторону покладається обов`язок проявляти належну увагу в захисті своїх інтересів та вживати необхідних заходів, щоб ознайомитись з подіями процесу (рішення Європейського суду з прав людини «Богонос проти Росії» від 05 лютого 2004 року).

Доступ до суду як елемент права на справедливий судовий розгляд не є абсолютним і може підлягати певним обмеженням у випадку, коли такий доступ особи до суду обмежується законом і не суперечить пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якщо воно не завдає шкоди самій суті права і переслідує легітимну мету за умови забезпечення розумної пропорційності між використаними засобами і метою, яка має бути досягнута.

Виходячи із зазначених критеріїв, Європейський суд з прав людини визнає легітимними обмеженнями встановленні державами-членами Ради Європи вимоги щодо строків оскарження судових рішень (рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Нешев проти Болгарії» від 28 жовтня 2004 року).

При цьому, складовою правової визначеності є передбачуваність застосування норм процесуального законодавства. Європейський суд з прав людини зазначає, що сторони судового провадження повинні мати право очікувати застосування до їхньої справи чинних норм процесуального законодавства (рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Дія 97» проти України від 21 жовтня 2010 року).

Такий правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної Палати Касаційного цивільного суду від 06 лютого 2019 року у справі № 361/161/13-ц.

Оскільки апеляційну скаргу на рішення подано після спливу одного року з дня складення повного тексту рішення суду, виходячи з частини другої статті 358 ЦПК України наявні підстави для відмови у відкритті апеляційного провадження.

При цьому, сплив річного строку з дня складання повного тексту судового рішення є підставою для відмови у відкритті провадження незалежно від причин пропуску строку на апеляційне оскарження, оскільки строк, передбачений частиною другою статті 358 ЦПК України, є присічним і поновленню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктами 1,2 частини другої статті 358 ЦПК України. Однак, доводів щодо пропуску строку на апеляційне оскарження внаслідок виникнення обставин непереборної сили скаржник не навів і доказів на підтвердження таких обставин не надав.

Посилання скаржника на те, що скаржник отримував копію рішення суду лише 12 серпня 2024 року безпідставні, оскільки, як зазначено вище, про розгляд справи товариство та його представник повідомлялись належним чином та не були позбавлені можливості знайомитися з матеріалами справи та користуватися іншими передбаченими процесуальним законом правами. Окрім того, в матеріалах справи міститься заява преставника позивача про розгляд справи без його участі.

Зазначене також узгоджується з висновком Європейського суду з прав людини у справі «Нешев проти Болгарії» від 28 жовтня 2004 року, згідно з яким сторона, яка задіяна в ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки (рішення), в той час як відповідач та його уповноважений представник протягом майже двох років не цікавилися розглядом відомої їм справи.

Аналогічні правові висновки щодо застосування ч. 2 ст. 358 ЦПК України містяться у постановах Верховного Суду від 19 серпня 2020 року у справі № 523/1781/16-ц, від 18 листопада 2020 року у справі № 493/1858/16-ц, від 30 червня 2021 року у справі № 613/1166/15-ц та від 1 грудня 2021 року у справі № 171/506/15, від 23 листопада 2022 року у справі № 754/2141/19, від 30 листопада 2022 року у справі № 761/30419/19, від 30 січня 2023 року у справі № 761/21976/21.

Ураховуючи вищевикладене, апеляційне провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Ідея Банк» на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 19 січня 2023 року відкрито бути не може.

Керуючись ст. 358, 370 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

У відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Ідея Банк» на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 19 січня 2023 року, ухвалене під головуванням судді Колдіної О. О., у справі за позовом Акціонерного товариства «Ідея Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет застави відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий: Т. О. Невідома

Судді: В. А. Нежура

В. В. Соколова