У Х В А Л А

Іменем України

20.12.2024 р.

Жмеринський міськрайонний суд Вінницької області

в складі: головуючого судді Верніка В.М.

за участі секретаря судових засідань Корнійчук К.О.,

розглянувши питання про винесення додаткового рішення у цивільній справі за позовом адвоката Корченюка Анатолія Володимировича, який діє в інтересах ОСОБА_1 , до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики,

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 29.11.2024 року задоволено частково позовну заяву адвоката Корченюка А.В., який діє в інтересах ОСОБА_1 , до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики та вирішено стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики від 10.01.2022 року в сумі, що еквівалентна 12000 доларів США за офіційним курсом Національного банку України станом на день виконання рішення, а також судові витрати із сплати судового збору в розмірі 4678,58 грн; стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики від 15.11.2019 року в сумі, що еквівалентна 7000 доларів США за офіційним курсом Національного банку України станом на день виконання рішення, а також судові витрати із сплати судового збору в розмірі 2729,17 грн; а також відмовлено в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 в частині стягнення на його користь з ОСОБА_2 3% річних в розмірі 87 доларів 78 центів США, з ОСОБА_3 3% річних в розмірі 630 доларів США, в тому числі щодо відшкодування витрат на професійну правничу допомогу в ромірі 30000 гривень.

13.12.2024 року до суду надійшла заява позивача ОСОБА_1 , що була подана на пошту 03.12.2024 року, про ухвалення додаткового рішення, згідно якої останній просив стягнути з ОСОБА_3 та ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати на правничу допомогу у розмірі 79010,93 грн. Заяву обгрунтовував тим, що рішенням Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 29.11.2024 року по справі №130/1096/24 не вирішено питання щодо відшкодування позивачу понесених ним судових витрат на професійну правничу допомогу.

В судове засідання сторони не викликались у відповідності до вимог ч.4 ст.270 ЦПК України.

За приписами ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Відповідно до вимог ч.1,2 ст.270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати; 3) судом не вирішено питання про судові витрати; 4) суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу. Заяву про ухвалення додаткового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання рішення.

Згідно ч.5 ст. 270 ЦПК України додаткове рішення або ухвалу про відмову в прийнятті додаткового рішення може бути оскаржено.

Відповідно до роз`яснень п.21 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року "Про судове рішення у цивільній справі" додаткове рішення може бути ухвалено лише у випадках і за умов, що воно не може змінити суті основного рішення або містити в собі висновки про права та обов`язки осіб, які не брали участі у справі, чи вирішувати вимоги, не досліджені в судовому засіданні. Додаткове рішення може ухвалити лише той склад суду, що ухвалив рішення в даній справі. В іншому разі особа має право звернутися до суду з тими ж вимогами на загальних підставах. При порушенні питання про ухвалення додаткового рішення з інших підстав суд ухвалою відмовляє в задоволенні заяви. У порядку, визначеномустаттею 220 ЦПК, може бути ухвалено додаткове рішення й щодо заочного рішення. Оскарження додаткового рішення провадиться на загальних підставах. Якщо на рішення суду подано апеляційну чи касаційну скаргу і разом із цим порушено питання про ухвалення додаткового рішення, суд повинен спочатку ухвалити додаткове рішення, а потім надсилати справу для перегляду до суду вищої інстанції. У разі скасування рішення у справі ухвалене додаткове рішення втрачає силу.

Таким чином, ЦПК України передбачено процесуальний інститут додаткового судового рішення, яким вирішуються окремі правові вимоги, котрі не вирішені основним рішенням, та за умови, якщо з приводу позовних вимог досліджувались докази або вирішені не всі клопотання. Крім того, додаткове судове рішення може прийматися, якщо судом при ухваленні основного судового рішення не визначено способу його виконання або не вирішено питання про судові витрати.

Додаткове судове рішення є засобом усунення недоліків основного рішення, яким вирішено спір по суті позовних вимог за результатами судового розгляду справи, а не прийняття додаткових судових рішень.

Беручи до уваги те, що під час ухвалення рішення Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 28.11.2024 року було розглянуто всі позовні вимоги позивача, зазначені в позовній заяві, дана оцінка всім доводам та доказам, які надавала сторона позивача, в тому числі щодо питання відшкодування понесених позивачем витрат на правничу допомогу, на підставі чого ухвалено рішення про часткове задоволення позовних вимог, у зв`язку з чим у суду відсутні правові підстави для прийняття додаткового рішення у даній справі.

Відповідно до ч.8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Таким чином, відшкодування судових витрат здійснюється у разі подання разом з першою заявою по суті спору попереднього (орієнтовного) розрахунку суми судових витрат та наявності відповідної заяви сторони, яку вона зробила до закінчення судових дебатів, якщо справа розглядається з повідомленням учасників справи з проведенням дебатів, а відповідні докази надані цією стороною або до закінчення судових дебатів або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду. При цьому перевірка цих доказів та надання їм оцінки здійснюється судом у разі дотримання цього порядку, оскільки за інших обставин розподіл судових витрат, пов`язаних із розглядом справи, не може бути здійснений.

Сторона може подати докази на підтвердження розміру витрат, які вона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, у тому числі і після судових дебатів, але виключно за сукупності умов, що ці докази повинні бути подані протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, і сторона зробила відповідну заяву про розподіл судових витрат до закінчення судових дебатів.

Право сторони, яка має намір отримати за результатами розгляду спору по суті відшкодування витрат на професійну правничу допомогу за рахунок іншої сторони, кореспондується з її обов`язками: по-перше, зазначити попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла або очікує понести у зв`язку із розглядом справи у першій заяві по суті спору; по-друге, заявити про це до закінчення судових дебатів у справі; по-третє, подати до суду докази на підтвердження розміру таких витрат протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду.

Подібний правовий висновок викладено у додатковій постанові Верховного Суду від 17.12.2021 року а справі № 925/1502/20.

Так, з матеріалів справи №130/1096/24 вбачається, що стороною позивача, ні в жодному судовому засіданні, а ні в будь-яких інших поданих заявах та клопотаннях не робилася заява щодо подалього подання доказів на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу. Таким чином, стороною позивача не було заявлено про намір подати відповідні докази, які підтверджують витрати понесені позивачем на професійну правничу допомогу в суді та оплату послуг за професійну правничу допомогу, та не подано відповідної заяви до закінчення судового розгляду у справі, як це передбачено ч.8 ст.141 ЦПК України, що свідчить про порушення порядку для подання відповідних доказів.

Оскільки позивачем ОСОБА_1 у заяві про винесення додаткового рішення не зазначено жодної із підстав, зазначених у ст.270 ЦПК України для ухвалення додаткового рішення, а також ці підстави не встановлені судом, приймаючи до уваги, що питання відшкодування позивачеві судових витрат, включно стосовно його витрат на професійну правничу допомогу, вирішено під час ухвалення рішення Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 28.11.2024 року й винесення додаткового рішення призведе до зміни суті основного рішення, а також враховуючи, що стороною позивача до закінчення судових дебатів не заявлялося про подачу протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду доказів щодо витрат у зв`язку з розглядом цієї справи, лише за умови чого законом передбачено можливість вирішення питання їх розподілу після винесення основного рішення по суті спору, тому суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні заяви позивача про ухвалення додаткового рішення, оскільки його вимоги не ґрунтуються на приписах закону.

Враховуючи наведене, керуючись ст.141, 222, 246, 270 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити у прийнятті додаткового рішення в цивільній справі №130/1096/24 за позовом адвоката Корченюка Анатолія Володимировича, який діє в інтересах ОСОБА_1 , до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення, Вінницькому апеляційному суду через Жмеринський міськрайонний суд Вінницької області.

Суддя Вернік В.М.