ПОСТАНОВА

Іменем України

05 грудня 2024 року м. Кропивницький

справа № 405/3891/22

провадження № 22-ц/4809/1340/24

Кропивницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

Карпенка О. Л. (головуючий, суддя-доповідач), Єгорова С. М., Письменний О. А.,

за участю секретаря судового засідання Савченко Н. В.,

учасники справи:

позивач Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк»,

відповідач ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Ленінського районного суду Кіровоградської області (суддя Іванова Л. А.) від 01.03.2023,

ВСТАНОВИВ:

1.Короткий зміст позовних вимог

29.07.2022 Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк», Банк) звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_1 про стягнення 4275,84 долара США, як відповідальності боржника за порушення грошового зобов`язання у формі трьох процентів річних від простроченої суми.

Позов обґрунтовано тим, що 28.04.2007 АТ КБ «ПриватБанк» і ОСОБА_1 уклали кредитний договір № KGMDG109180482 на виконання якого Банк надав відповідачці кредит у розмірі 30680,00 долара США строком до 28.04.2037, а відповідачка зобов`язалася повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором.

ОСОБА_1 не надавала своєчасно Банку грошові кошти для погашення чергової частини заборгованості за кредитом, відсотками та комісією, що спонукало Банк звернутися 20.02.2015 до суду.

Апеляційний суд Кіровоградської області рішенням від 26.10.2016 у справі № 405/1745/15-ц стягнув з ОСОБА_1 на користь Банку заборгованість за кредитним договором від 28.04.2007 № KGMDG109180482, яка утворилася станом на 12.12.2014.

Позивач вважає, що він має право на три проценти річних від простроченої відповідачкою суми так, як відповідачка порушила свої грошові зобов`язання перед Банком і не виконує їх.

Станом на час звернення позивача до суду у цій справі прострочена відповідачкою сума заборгованості за тілом кредиту становить 19324,93 долара США.

Оскільки рішенням Апеляційного суду Кіровоградської області від 26.10.2016 з відповідачки було стягнуто заборгованість за кредитним договором з 28.04.2007 року по 12.12.2014, то після подання 20.02.2015 позову про стягнення кредитної заборгованості з 25.02.2015 по 11.07.2022 відповідач зобов`язана сплатити Банку 4275,84 долара США, що становить три проценти річних від простроченої суми, передбачені ч. 2 ст. 625 ЦК України.

2.Короткий зміст рішення суду

Ленінський районний суд Кіровоградської області рішенням від 01.03.2023 позов АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення трьох процентів річних від простроченої суми залишив без задоволення.

Суд мотивував своє рішення тим, що вимога позивача є безпідставною так, як Апеляційний суд Кіровоградської області рішенням від 26.10.2016 стягнув з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитом, відсотками, комісією в сумі 23839,12 долара США та пеню в розмірі 552,99 грн. Натомість згідно з наданим позивачем розрахунком трьох процентів річних основна сума заборгованості за кредитним договором за період з 25.02.2015 до 11.07.2022 становить 19324,93 долара США. При цьому, доказів часткового виконання рішення суду позивач до суду не надав, а також не надав належного розрахунку заборгованості трьох відсотків річних від простроченої суми.

Крім того, суд дійшов висновку, що право на три проценти річних від суми простроченого боргу, передбачені ч. 2 ст. 625 ЦК України, у позивача виникло з часу набрання законної сили рішенням Апеляційний суд Кіровоградської області рішенням від 26.10.2016, яким фактично дію кредитного договору на майбутнє було припинено, а не з 25.02.2015, як вважає позивач.

3.Короткий зміст вимог і доводів апеляційної скарги

Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» звернулося до Кропивницького апеляційного суду з апеляційною скаргою на рішення Ленінського районного суду Кіровоградської області від 01.03.2023 у справі № 405/3891/22, просить скасувати оскаржуване рішення суду та ухвалите нове судове рішення, яким позовні вимоги Банку задовольнити в повному обсязі.

Рішення суду позивач оскаржує з підстав неповного з`ясування судом обставин, що мають значення для справи , невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, неправильного застосування норм матеріального права.

Апелянт вважає, що суд не врахував висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений у постанові від 04.07.2018 у справі № 310/11534/13-ц про те, що у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України право кредитора нараховувати передбачені в договорі проценти та неустойку припиняється. В охоронюваних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Крім того, суд не взяв до уваги інший висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений у постанові від 04.06.2019 у справі № 916/190/18 про те, що чинне законодавство не пов`язує припинення зобов`язання з наявністю судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження з його примусового виконання, а наявність судових актів про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобов`язань боржника та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України сум.

Суд не врахував інші постанови Великої Палати Верховного Суду у яких йдеться про застосування положень ч. 2 ст. 625 ЦК України.

4.Відзив на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції від відповідача у справі не надійшов.

Відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції (ч. 3 ст. 360 ЦПК України).

5.Позиції сторін, висловлені у судовому засіданні 05.12.2024

Представник позивача Наконечна А. В. підтримала апеляційну скаргу, надала усні пояснення стосовно викладених у скарзі доводів.

Згідно з матеріалами справи, відомості про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання або перебування ОСОБА_1 відсутні (а. с. 35, 36).

Відповідачка ОСОБА_1 повідомлена про час, дату та місце розгляду справи в порядку, передбаченому ч. 11 ст. 128 ЦПК України шляхом розміщення 21.11.2024 оголошення на офіційному вебсайті судової влади України. З опублікуванням оголошення про виклик вона вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи (ч. 2 ст. 379 ЦПК України).

За таких обставин 05.12.2024 колегія суддів апеляційного суду постановила без виходу до нарадчої кімнати ухвалу про розгляд справи за відсутності відповідача.

6.Суд першої інстанції встановив такі неоспорювані обставини:

28.04.2007 ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником прав та обов`язків якого є АТ КБ «ПриватБанк», та ОСОБА_1 уклали кредитний договір № КGМDG109180482, відповідно до умов якого Банк зобов`язався надати Позичальнику кредитні кошти шляхом надання готівкою через касу, на строк з 28.04.2007 по 27.04.2037 у вигляді непоновлюваної кредитної лінії у розмірі 23600,00 долара США на наступні цілі: придбання квартири, а також у розмірі 7080,00 долара США на сплату страхових платежів у випадку та в порядку, передбачених п.п. 2.1.3, 2.2.7 договору зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 1,00% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, винагорода за надання фінансового інструменту у розмірі 0,00% від суми виданого кредиту у момент надання кредиту, щомісяця в період сплати у розмірі 0,20%, відсотки за дострокове погашення кредиту згідно з п. 3.11 даного договору та винагороди за проведення додаткового моніторингу, згідно п. 6.2 даного договору. Періодом сплати вважати період з 25 по 30 число кожного місяця.

25.02.2015 ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором від 28.04.2007 № КGМDG109180482.

Апеляційний суд Кіровоградської області рішенням від 26.10.2016 у справі № 405/1745/15-ц скасував заочне рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 08.06.2015 й ухвалив нове рішення, яким позов ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнив частково. Стягнув з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № KGMDG109180482 від 28.04.2007, яка складається з боргу за кредитом, відсотками та комісією в сумі 23839,12 долара США, що за курсом НБУ станом на 12 грудня 2014 року складає 374512,58 грн, та пеню в розмірі 552,99 грн за несвоєчасність виконання зобов`язань. У задоволенні решти позовних вимог відмовив.

7.Позиція апеляційного суду щодо апеляційної скарги

Відповідно до ч. 1, 4 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до частин 1, 2, 4 та 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Переглянувши справу в межах доводів та вимог апеляційної скаргиза наявними у ній доказами, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції не відповідає зазначеним нормам закону, а томувимоги апеляційної скарги підлягають задоволенню.

8.Мотиви ухваленого апеляційним судом рішення

8.1.Норми права та їх джерела

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 15, ч. 1 ст. 16 ЦК України).

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати кредит позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит і сплатити проценти (ст. 1054 ЦК України).

Відповідно до статей 526, 530, 598, 599 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання припиняється частково або в повному обсязі на підставах, установлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612 ЦК України).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (стаття 611 ЦК України).

Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 ЦК України (ч. 1 ст. 1050 ЦК України).

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (ч. 2 ст. 625 ЦК України).

8.2.Оцінка аргументів учасників справи та висновків суду першої інстанції

У цій справі позивач звернувся до суду за захистом своїх прав, порушених невиконанням відповідачем зобов`язань з повернення кредиту, в тому числі дострокового повернення частини кредиту, строк повернення кого не настав, відсотків та комісії, підтверджених рішенням суду апеляційної інстанції в іншій справі.Безпосередньо спір виник щодо стягнення з відповідача трьох процентів річних від простроченої суми заборгованості за визначений період прострочення з 25.02.2015 по 11.07.2022.

Суд першої інстанції правильно встановив, що Апеляційний суд Кіровоградської області рішенням від 26.10.2016 у справі № 405/1745/15-ц скасував заочне рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 08.06.2015 й ухвалив нове рішення, яким стягнув з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № KGMDG109180482 від 28.04.2007, яка складається з боргу за кредитом, відсотками та комісією в сумі 23839,12 долара США та пеню в розмірі 552,99 грн за несвоєчасність виконання зобов`язань.

Обов`язок позичальника, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора сплатити не лише суму боргу, а й три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом, встановлено ч. 2 ст. 625 та ч. 1 ст. 1050 ЦК України.

У ст. 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (постанова Великої Палати Верховного Суду від 16.05.2018 у справі № 686/21962/15-ц).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 у справі № 310/11534/13-ц вказано про те, що звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення суду про стягнення заборгованості чи звернення стягнення на заставлене майно засвідчує такі зміни. Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред`явлення до позичальника вимог згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України. Якщо за рішенням про звернення стягнення на предмет застави заборгованість за кредитним договором указана в такому рішенні у повному обсязі, кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, а не у вигляді стягнення процентів.

Висновок про правову природу валюти при визначенні 3 % річних, передбачених у ч. 2 ст. 625 ЦК України, сформульовано у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 у справі № 373/2054/16-ц, а саме: «Передбачене ч. 2 ст. 625 ЦК України нарахування 3 % річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у отриманні компенсації від боржника. При обрахунку 3 % річних за основу має братися прострочена сума, визначена у договорі чи судовому рішенні, а не її еквівалент у національній валюті України».

Крім того, у ч. 2 ст. 625 ЦК України прямо зазначено, що 3 % річних визначаються від простроченої суми за весь час прострочення, про що також вказано в постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 у справі № 373/2054/16-ц.

Законодавство не пов`язує припинення зобов`язання з наявністю судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження з його примусового виконання, а наявність судових актів про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобов`язань боржника та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України сум. Вирішення судом спору про стягнення грошових коштів за договором не змінює природи зобов`язання та підстав виникнення відповідного боргу (п. 41 постанови Великої Палати Верховного Суду від 04.06.2019 у справі № 916/190/18, п. 77 постанови Великої Палати Верховного Суду від 25.01.2022 у справі № 761/16124/15-ц).

З огляду на це, преюдиційним рішенням Апеляційного суду Кіровоградської області від 26.10.2016 у справі № 405/1745/15-ц про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № KGMDG109180482 від 28.04.2007, яка складається з боргу за кредитом, відсотками та комісією в сумі 23839,12 долара США та пеню в розмірі 552,99 грн за несвоєчасність виконання зобов`язань, змінено порядок, умови і строк дії кредитного договору, але не припинено зобов`язання відповідачки сплатити борг. Тому вона не звільняється від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання, а саме, в цьому випадку, від сплати трьох процентів річних за весь період прострочення, згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Таким чином об`єктом захисту в цій справі є порушене право позивача на повернення від відповідачки грошових коштів та компенсації його втрат від такого неповернення.

Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково.

Приватно-правовими нормами визначене обмежене коло підстав відмови у судовому захисті цивільного (сімейного) права та інтересу особи, зокрема, до них належать: необґрунтованість позовних вимог (встановлена судом відсутність порушеного права або охоронюваного законом інтересу позивача); зловживання матеріальними правами; перевага балансу інтересів; обрання позивачем неналежного способу захисту його порушеного права/інтересу; сплив позовної давності (постанова Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 08.11.2023 у справі № 761/42030/21, постанови Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 11.12.2023 у справі № 607/20787/19 та від 25.03.2024 № 742/1716/23 тощо).

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції послався на таке:

-позивач, який зазначив, що сума заборгованості по кредиту є менша порівняно з вказаною в рішенні Апеляційного суду Кіровоградської області від 26.10.2016 у справі № 405/1745/15-ц, не надав доказів часткового виконання/невиконання вказаного рішення;

-право позивача на застосування норми ч. 2 ст. 625 ЦК України виникло з моменту набрання законної сили рішенням суду від 26.10.2016 у справі № 405/1745/15-ц, а не з часу пред`явлення позивачем позову в тій справі;

-наданий позивачем розрахунок трьох процентів річних не відповідає вимогам належності.

З такими висновками місцевого суду колегія суддів апеляційного суду не погоджується.

Суд першої інстанції констатував, що порушення прав позивача на отримання від відповідачки грошових коштів встановлено преюдиційним рішенням Апеляційного суду Кіровоградської області від 26.10.2016 у справі № 405/1745/15-ц, а також погодився з тим, що спірних правовідносинах права позивача забезпечуються ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Однак суд вважав, що позивач повинен довести наявність незавершеного виконавчого провадження з виконання виконавчого листа, виданого на підставі рішенням Апеляційного суду Кіровоградської області від 26.10.2016 у справі № 405/1745/15-ц.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Місцевий суд не врахував того, що наявність/відсутність виконавчого провадження з виконання рішення про стягнення боргу не впливає на існування зобов`язання.

Крім того, суд не врахував і не дав оцінку виписці з клієнтського (кредитного) рахунку № НОМЕР_1 ОСОБА_1 за період з 28.04.2007 по 19.07.2022 згідно з якою з часу ухвалення рішенням Апеляційного суду Кіровоградської області від 26.10.2016 у справі № 405/1745/15-ц відбулося погашення пені та частково тіла кредиту (а. с. 13 - 17).

Суд безпідставно вказав у своєму рішенні, що таку виписку позивач не надав, однак вона була додана позивачем до позовної заяви та міститься у справі.

Ці відомості узгоджуються наданим позивачем розрахунком заборгованості за кредитним договором письмовим доказом (а. с. 7 10).

Вказані докази відповідають вимогам належності, допустимості та достовірності, узгоджуються між собою.

Крім того, суд не врахував, що інша сторона у справі (відповідачка ОСОБА_1 ) жодних заперечень на позов до суду не надала.

ЄСПЛ у рішенні від 23.08.2016 у справі «Дж. К. та Інші проти Швеції» зазначив, що «у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування «поза розумним сумнівом» («beyond reasonable doubt»). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням «балансу вірогідностей» […] Суд повинен вирішити, чи з`являється вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри.

Таким чином, висновок суду про недоведеність позивачем розміру простроченої заборгованості, яка згідно з розрахунком позивача є меншою ніж та, що вказана у рішенні рішенням Апеляційного суду Кіровоградської області від 26.10.2016 у справі № 405/1745/15-ц, та становить 19324,93 долара США суперечить доказам у справі.

Щодо часу, з якого у позивача виникло право на отримання від відповідачки трьох процентів річних від простроченої суми, то колегія суддів вважає хибним висновок місцевого суду, що таке право виникло з часу ухвалення Апеляційним судом Кіровоградської області рішення від 26.10.2016 у справі № 405/1745/15-ц.

Як правильно вказав апелянт в апеляційній скарзі, місцевий суд у своїх міркуваннях дійсно не врахував висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений у постанові від 04.07.2018 у справі № 310/11534/13-ц про те, що звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовомвважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. […] Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред`явлення до позичальника вимог згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України. Якщо за рішенням про звернення стягнення на предмет застави заборгованість за кредитним договором указана в такому рішенні у повному обсязі, кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, а не у вигляді стягнення процентів.

Отже, право вимоги позивача до відповідача про три проценти річних від простроченої суми боргу виникло не з часу набрання законної сили рішення Апеляційного суду Кіровоградської області рішення від 26.10.2016 у справі № 405/1745/15-ц, а з дати звернення позивача до суду у тій справі з 25.02.2015.

Оскільки жодна зі сторін у спорі не заявила про застосування позовної давності, то вимога позивача про три проценти річних від простроченої суми підлягає задоволенню згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України за весь час прострочення. У цій справі це період з 25.02.2015 по 11.07.2022 становить 2694 дні.

Наданий позивачем разом з позовною заявою розрахунок 3 % річних (а. с. 6) відповідає формулі, наведеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 у справі № 373/2054/16-ц: 3 % річних розраховуються з урахуванням простроченої суми, визначеної у відповідній валюті, помноженої на кількість днів прострочення, які вираховуються з дня, наступного за днем, передбаченим у договорі для його виконання до дня ухвалення рішення, помноженого на 3, поділеного на 100 та поділеного на 365 (днів у році).

З огляду на встановлені місцевим судом обставини справи з відповідача підлягає стягненню: 19324,93 х 2694 х 3 / 100 / 365 = 4275,84 дол. США, де:

19324,93 - сума простроченої заборгованості за договором, долари США;

2694 кількість календарних днів з 25.02.2015 по 11.07.2022.

Тому вимоги позивача є обґрунтованими й підлягають задоволенню.

9.Загальний висновок суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Згідно з ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

З огляду на викладені вище за текстом цієї постанови висновки колегії суддів апеляційного суду про невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи оскаржуване рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 01.03.2024 підлягає скасуванню з ухваленням нове судового рішення про задоволення пред`явленого Банком позову.

10.Про судові витрати

Одним із принципів цивільного судочинства, закріплених у п. 12 ч. 3 ст. 2 ЦПК України, є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.

Згідно з ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та судових витрат, пов`язаних з розглядом справи.

За правилами ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

У зв`язку з тим, що колегія суддів апеляційного суду скасовує рішення суду першої інстанції та задовольняє позову повністю, з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню компенсація за сплачений позивачем за подання до суду першої інстанції позовної заяви судовий збір в сумі 2481,00 грн (а. с. 1) та за подання ним до суду апеляційної скарги в сумі 4026,00 грн (а. с. 129), а разом 6507,00 грн.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 382 - 384ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Вимоги апеляційної скарги Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити.

Рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 01.03.2024 скасувати і ухвалити нове судове рішення.

Позов Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_2 ) на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (код юридичної особи у ЄДР: 14360570) 275,84 долара США, що становить три відсотки річних від простроченої суми грошового зобов`язання.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_2 ) на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (код юридичної особи у ЄДР: 14360570) 6507,00 грн судового збору.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст цієї постанови складено 24.02.2025.

Головуючий О. Л. Карпенко

Судді: С. М. Єгорова

О. А. Письменний