Провадження №: 2-з/336/2/2024
УХВАЛА

іменем України

11 січня 2024 року м. Запоріжжя

Суддя Шевченківського районного суду м. Запоріжжя Петренко Л.В.,

розглянувши заяву ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представник адвокат Єренко Дмитро Віталійович, про забезпечення позову до пред`явлення позову шляхом зупинення виконавчого провадження, відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Інстафінанс», треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Бригіда Володимир Олександрович, приватний виконавець виконавчого округу Запорізької області Котула Артем Михайлович, -

встановив:

10 січня 2024 року представник заявника адвокат Єренко Д.В., який діє в інтересах ОСОБА_1 , через систему «Електронний суд» звернувся до Шевченківського районного суду м.Запоріжжя з заявою про забезпечення позову до пред`явлення позову шляхом зупинення виконавчого провадження, відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Інстафінанс», треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Бригіда Володимир Олександрович, приватний виконавець виконавчого округу Запорізької області Котула Артем Михайлович.

Представник заявника зазначив, що 09 січня 2024 року на адресу роботодавця ОСОБА_1 надійшла постанова про відкриття виконавчого провадження № 68512197. Відповідно до вказаної постанови Приватний виконавець виконавчого округу Запорізької області виконавчого округу Запорізької області Котула Артем Михайлович відкрив виконавче провадження на підставі виконавчого напису приватного нотаріусу Київського міського нотаріального округу Бригіда Володимира Олександровича № 52829 від 13.12.2021 року.

Крім того відповідно до постанови про відкриття виконавчого провадження з позивачки стягується основна сума боргу у розмірі 15959 гривень, а також виконавчий збір та витрати на виконавче провадження.

Ознайомившись з матеріалами виконавчого провадження ним було виявлено що виконавчий напис було видано з порушеннями вимог закону, а тому такий виконавчий напис є таким, що не підлягає виконанню.

Проте, у зв`язку з тим, що наразі вже було відкрито виконавче провадження 68512197, щодо стягнення з позивачки грошових коштів, вважає за необхідне звернутись до суду з заявою про забезпечення позову до пред`явлення позову, адже на сьогодні з заявниці можуть стягуватися грошові кошти по документу, який є незаконним та не підлягає виконанню.

Крім того були заблоковані її карткові рахунки, що спричиняє їй значних незручностей.

Позивачка, як боржник про вказане виконавче провадження дізналася лише після того, як з її заробітної плати почали відраховувати грошові кошти.

В обґрунтування заяви представник заявниці вказує на незаконність виконавчого напису. В заві про забезпечення позову представник заявниці просить зупинити виконавче провадження № 68512197 до набрання законної сили рішення суду про визнання виконавчого напису нотаріуса № 52829 від 13.12.2021 року таким, що не підлягає виконанню.

В додатках зазначено, що до заяви додається копія постанови про відкриття виконавчого провадження, копія виконавчого напису № 52829 від 13.12.2021 року, оригінал сплати судового збору, ордер, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю.

Відповідно до автоматизованої системи документообігу цивільну справу було розподілено та передано судді Петренко Л.В.

Дослідивши заяву та додані документи, суд вважає, що заява про забезпечення позову підлягає поверненню заявнику, у зв`язку з наступним.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також з інших підстав, визначених законом.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 150 ЦПК України, позов забезпечується зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 151 ЦПК України заява про забезпечення позову подається в письмовій формі, підписується заявником і повинна містити: 1) найменування суду, до якого подається заява; 2) повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові) (для фізичних осіб) заявника, його місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштовий індекс, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України, реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта (для фізичних осіб - громадян України), номери засобів зв`язку, адресу електронної пошти (за наявності), відомості про наявність або відсутність електронного кабінету; 3) предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову; 4) захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності; 5) ціну позову, про забезпечення якого просить заявник; 6) пропозиції заявника щодо зустрічного забезпечення; 7) інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

7) інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

При цьому, згідно з вимогами ч. 2 ст. 151 ЦПК України якщо заява про забезпечення позову подається до відкриття провадження у справі, в такій заяві додатково зазначаються повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові) (для фізичних осіб) інших осіб, які можуть отримати статус учасника справи, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштові індекси, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України, реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серія паспорта для фізичних осіб - громадян України, відомі номери засобів зв`язку та адреси електронної пошти.

Реєстраційний номер облікової картки платника податків або паспортні дані інших сторін - фізичних осіб, які не є підприємцями, вказуються у випадку, якщо вони відомі заявнику.

Враховуючи положення статті 151 ЦПК України, заява про забезпечення позову подається в письмовій формі, підписується заявником і повинна, крім іншого, містити захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності.

Вказана заява подана без додержання без додержання вимог статті 151 ЦПК України.

Заява про забезпечення позову подається представником заявника до подання позовної заяви, але коло осіб заявник вказує як у позовному провадженні: відповідач, треті особи, позивачка.

При оформленні заяви представником заявника не враховані вимоги ч. 2 ст. 151 ЦПК України

В заяві адвокат Єренко Д.В. зазначив, що 09 січня 2024 року на адресу роботодавця ОСОБА_1 надійшла постанова про відкриття виконавчого провадження № 68512197, відповідно до якої з позивачки стягується основна сума боргу у розмірі 15959 гривень, а також виконавчий збір та витрати на виконавче провадження.

Крім того були заблоковані її карткові рахунки, що спричиняє їй значних незручностей. Позивачка, як боржник про вказане виконавче провадження дізналася лише після того, як з її заробітної плати почали відраховувати грошові кошти.

У зв`язку з тим, що наразі вже було відкрито виконавче провадження 68512197, щодо стягнення з позивачки грошових коштів, вважає за необхідне звернутись до суду з заявою про забезпечення позову до пред`явлення позову, та просить суд зупинити виконавче провадження № 68512197 до набрання законної сили рішення суду про визнання виконавчого напису нотаріуса № 52829 від 13.12.2021 року таким, що не підлягає виконанню.

Проте представник заявника в обґрунтування викладених в заяві доводів не надав жодних доказів того, що карткові рахунки заявниці ОСОБА_1 заблоковані та з її заробітної плати здійснюються відрахування в межах виконавчого провадження № 68512197 відкритого на підставі виконавчого напису нотаріуса № 52829 від 13.12.2021 року.

Натомість додана до заяви постанова про відкриття виконавчого провадження датована 07.02.2022 року, тобто винесена близько двох років тому, та не містить даних про роботодавця який повинен здійснювати утримання із заробітної плати ОСОБА_1 , а тому не є доказом того, що з заявниці здійснюється стягнення на підставі оскаржуваного виконавчого документу.

В додатках зазначено, що до заяви додається копія постанови про відкриття виконавчого провадження, копія виконавчого напису № 52829 від 13.12.2021 року, оригінал сплати судового збору, ордер, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю. Проте до заяви не додано копії виконавчого напису № 52829 від 13.12.2021 року на який посилається представник заявника.

В порушення п. 3 ч. 1 ст. 151 ЦПК України жодних доказів того, що наразі здійснюється стягнення на підставі оскаржуваного виконавчого документу до заяви не додано.

Згідно з роз`ясненнями, які містяться у пункті 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має врахувати наскільки конкретний захід, який пропонується вжити, пов`язаний з предметом позову, наскільки він співрозмірний позовній вимозі, і яким чином цей захід фактично реалізує мету його вжиття.

Крім того, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) на яку також посилається представник заявника вказано, що: «розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. […] Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. […] Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову».

В статті 150 ЦПК України наведені види забезпечення позову.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 150 ЦПК України, позов забезпечується зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку.

Заява про забезпечення позову подається в письмовій формі, підписується заявником і повинна, крім іншого, містити захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності.

В заві про забезпечення позову представник заявниці просить зупинити виконавче провадження № 68512197 до набрання законної сили рішення суду про визнання виконавчого напису нотаріуса № 52829 від 13.12.2021 року таким, що не підлягає виконанню, проте така вимога не відповідає тим видам забезпечення позову, які наведені в статті 150 ЦПК України.

Відповідно до частини 1 статті 152 ЦПК України заява про забезпечення позову подається: 1) до подання позовної заяви - за правилами підсудності, встановленими цим Кодексом для відповідного позову, або до суду за місцезнаходженням предмета спору - якщо суд, до підсудності якого відноситься справа, визначити неможливо; 2) одночасно з пред`явленням позову - до суду, до якого подається позовна заява, за правилами підсудності, встановленими цим Кодексом; 3) після відкриття провадження у справі - до суду, у провадженні якого перебуває справа.

Так відповідно до положень пункту 1 частини 1 статті 152 ЦПК України заява про забезпечення позову подана до подання позовної заяви подається за правилами підсудності, встановленими цим Кодексом для відповідного позову, або до суду за місцезнаходженням предмета спору - якщо суд, до підсудності якого відноситься справа, визначити неможливо.

Відповідно д частини 12 статті 28 ЦПК України позови до стягувача про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, або про повернення стягненого за виконавчим написом нотаріуса можуть пред`являтися також за місцем його виконання.

Поняття «місце виконання судового рішення» визначено законом.

Відповідно до статі 1 Закону України «Про виконавче провадження» від 2 червня 2016 року № 1404-VIII, виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до частини 1 статті 5 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Приватний виконавець здійснює примусове виконання, зокрема, виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України (ч. 2 ст. 5 Закону України «Про виконавче провадження»).

Відповідно до частини 2 статті 24 Закону України «Про виконавче провадження» від 2 червня 2016 року № 1404-VIII, приватний виконавець приймає до виконання виконавчі документи за місцем проживання, перебування боржника - фізичної особи, за місцезнаходженням боржника - юридичної особи або за місцезнаходженням майна боржника.

Виконавчі дії у виконавчих провадженнях, відкритих приватним виконавцем у виконавчому окрузі, можуть вчинятися ним на всій території України.

Згідно із частиною 1 статті 24 Закону України «Про виконавче провадження», що визначає місце виконання рішення/напису нотаріуса: виконавчі дії провадяться державним виконавцем за місцем проживання, перебування, роботи боржника або за місцезнаходженням його майна.

За роз`ясненнями Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, що міститься в абз. 2 п. 16 постанови від 01 березня 2013 року N 3 «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ»: спори між боржниками і стягувачами, а також спори за позовами інших осіб, прав та інтересів яких стосуються нотаріальні дії чи акт, у тому числі про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, про повернення стягнутого за виконавчим написом вирішуються судом у порядку цивільного судочинства за позовами боржників або зазначених осіб до стягувачів, якщо однією зі сторін відповідного спору є фізична особа.

Стягнення за виконавчим написом провадиться в порядку, встановленому цивільним процесуальним законодавством для виконання судових рішень та Законом України «Про виконавче провадження».

Місце проживання або місце перебування фізичної особи, визначається відповідно до положень статті 29 ЦК України і статті 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11 грудня 2003 року № 1382-IV.

Місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово.

Місце перебування - житло або спеціалізована соціальна установа для бездомних осіб, інший надавач соціальних послуг з проживанням, у якому особа, яка отримала довідку про звернення за захистом в Україні, проживає строком менше шести місяців на рік або отримує соціальні послуги.

Місце проживання - житло з присвоєною у встановленому законом порядку адресою, в якому особа проживає, а також апартаменти (крім апартаментів у готелях), кімнати та інші придатні для проживання об`єкти нерухомого майна, заклад для бездомних осіб, інший надавач соціальних послуг з проживанням, стаціонарна соціально-медична установа та інші заклади соціальної підтримки (догляду), в яких особа отримує соціальні послуги.

Доказів того, що заявниця зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , до заяви не представником заявника не надано, що позбавляє суд можливості перевірити чи підсудна справа Шевченківському районному суду м. Запоріжжя.

Відповідно до ч. 10 ст. 153 ЦПК України суд, встановивши, що заяву про забезпечення позову подано без додержання вимог статті 151 цього Кодексу, а також у разі подання заяви особою, яка відповідно до частини шостої статті 14 цього Кодексу зобов`язана зареєструвати електронний кабінет, але не зареєструвала його, повертає її заявнику, про що постановляє ухвалу.

Керуючись ст. 149-153, 259-260, 353-355 ЦПК України, суддя -

постановив:

Заяву ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представник адвокат Єренко Дмитро Віталійович, про забезпечення позову до пред`явлення позову шляхом зупинення виконавчого провадження, відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Інстафінанс», треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Бригіда Володимир Олександрович, приватний виконавець виконавчого округу Запорізької області Котула Артем Михайлович, - повернути заявнику.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала може бути оскаржена до Запорізького апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Суддя: