Справа № 489/6631/23
Провадження № 2/489/309/24
РІШЕННЯ

Іменем України

11 січня 2024 року м. Миколаїв

Ленінський районний суд міста Миколаєва у складі головуючого судді Костюченко Г.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Ленінського районного суду в м. Миколаєві в порядку спрощеного позовного провадження без повідомленням сторін цивільну справу за позовом позивача ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття з реєстрації,

ВСТАНОВИВ:

Позивачка звернулася до суду з позовом про визнання ОСОБА_2 такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме квартирою АДРЕСА_1 , АДРЕСА_2 та зняти її з реєстрації. Мотивуючи свої вимоги тим, що відповідно до свідоцтва про право власності на житло № НОМЕР_1 від 10 серпня 2012 р. їй, ОСОБА_1 на праві приватної власності належить квартири АДРЕСА_1 , АДРЕСА_2 . Відповідачка зареєстрована в спірній квартирі але не проживає в житловому приміщенні понад один рік, не сплачує комунальні платежі, в утриманні житла участі не бере, особистих речей в квартирі не має та не цікавиться квартирою. На даний момент вона постійно проживає в російській федерації та 16 жовтня 2018 року оформила заяву про зняття її з реєстраційного обліку з спірної квартири. Відповідачка створює позивачу перешкоди в користуванні і розпорядженні своїм майном, оскільки вона не може скористатися правом на отримання субсидії по оплаті комунальних послуг.

Ухвалою суду від 30.10.2023, позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено справу до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомленням сторін.

Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Від сторін клопотання про проведення розгляду справи з їх викликом в судове засідання не надійшло, тому суд провів розгляд справи за наявними у ній матеріалами.

Зважаючи на те, що справа розглядалась за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, відповідно до ч. 2 статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

З`ясувавши обставини та дослідивши надані докази, суд приходить до висновку, що встановлені наступні факти та відповідні правовідносини.

Згідно свідоцтва про право власності на житло № НОМЕР_1 від 10 серпня 2012 року кімнати АДРЕСА_3 на праві спільної часткової власності належить ОСОБА_1 та ОСОБА_3 по частині кожній.

Відповідно до свідоцтва про народження, ОСОБА_4 народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстровано шлюб, ОСОБА_4 змінила прізвище на « ОСОБА_6 », відповідно до свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_2 .

Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 16 травня 2011 року. Вказаний вище шлюб розірвано.

Згідно Витягу з реєстру територіальної громади м. Миколаєва про реєстрацію осіб від 27 жовтня 2023 року № 16.27-31270-2023, за адресою: АДРЕСА_4 , зареєстрована ОСОБА_2 .

З витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 30.10.2023 р. вбачається, що кімнати АДРЕСА_3 , на праві приватної спільної часткової власності належать власникам ОСОБА_1 та ОСОБА_3 по частині кожній.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 317 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна.

В ч.1 ст. 383 ЦК України зазначено, що власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону.

Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Згідно з постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у справі №243/9627/16-ц від 16.10.2019 право користування житлом, яке знаходиться у власності особи, мають члени сім`ї власника (подружжя, їх діти, батьки) та інші особи, які постійно проживають разом з власником будинку, ведуть з ним спільне господарство, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Отже, законодавство не передбачає вичерпного переліку членів сім`ї та визначає критерії, за наявності яких особи складають сім`ю. Такими критеріями віднесення до кола членів однієї сім`ї є спільне проживання (за винятком можливості роздільного проживання подружжя з поважних причин і дитини з батьками), спільний побут і взаємні права й обов`язки осіб, які об`єдналися для спільного проживання.

Відповідно до ч.1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Суд вважає, що саме на позивача покладається обов`язок довести факт не проживання відповідача в квартирі АДРЕСА_1 , АДРЕСА_2 понад один рік, але таких доказів позивачем до суду не надано, зокрема відсутні пояснення свідків, докази того, що відповідач не сплачує за комунальні послуги або будь-які інші докази, які б підтверджували факт не проживання відповідача в зазначеному житловому приміщенні понад один рік.

Крім того, відповідач, згідно досліджених матеріалів справи, є власником частини спірного житлового приміщення, доказів протилежного, позивачем суду не надано, тому не може бути протиправно позбавленою цього права чи обмеженою у його здійсненні.

За такого, суд приходить до висновку, що в задоволенні позовних вимог позивача ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття з реєстрації, необхідно відмовити в повному обсязі.

На підставі ст. 141 ЦПК України у зв'язку з відмовою в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, витрати зі сплати судового збору з відповідача на користь позивача стягненню не підлягають.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст.89, 259, 263-265 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимогпозивача ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме: квартирою АДРЕСА_1 , АДРЕСА_2 та зняття її з реєстрації відмовити у повному обсязі.

Інформація про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП - НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_5 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_4 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_6 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржено шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а у разі оголошення лише вступної та резолютивної частини рішення або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи - з моменту складення повного тексту рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення складено 11.01.2024 р.

Суддя Г.С. Костюченко