Справа № 460/821/19
Провадження №2/944/82/24
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(ЗАОЧНЕ)

30.12.2024 рокум.Яворів

Яворівський районний суд Львівської області в складі:

головуючої судді - Швед Н.П.

з участю секретаря - Василиці Н.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Яворові в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Приватного акціонерного товариства "Страхова Компанія "Уніка" про відшкодування матеріальної та моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся в суд із позовом до ОСОБА_2 , ПАТ "Страхова Компанія "Уніка" про відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

В обгрунтування своїх позовних вимог покликається на те, що на розгляді в Яворівському районному суді Львівської області перебувало кримінальне провадження №0001754 від 27 листопада 2016 року про обвинувачення ОСОБА_2 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України в якому позивач ОСОБА_1 перебував у статусі потерпілого.

Як вбачається із обвинувального акту, ОСОБА_2 27.11.2016 о 04год. 30хв., керуючи технічно справним автомобілем марки «ЗАЗ TF69YP», номерний знак НОМЕР_1 та рухаючись по вулиці Львівській в смт. Шкло Яворівського району Львівської області, в напрямку центру смт.Шкло Яворівського району Львівської області на ділянці поблизу автомийки «Нептун», за адресою: смт.Шкло вул.Львівська, 131 Яворівського району Львівської області, порушив чинні вимоги Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10.10.2001 зі змінами та доповненнями, а саме: п.п. 1.5, 1.10, 2.3 (б, д), 10.1, 12.1, 12.2, 12.3, які виразилися в тому, що він був не уважним та не стежив за дорожньою обстановкою, відповідно не реагував на її зміну, під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху не ураховував дорожню обстановку, стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним, виїхав на зустрічну смугу руху, при виникненні небезпеки для руху пішохода ОСОБА_1 , який перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, рухався по проїзній частині вказаної смуги та якого ОСОБА_2 об`єктивно спроможній був виявити, негайно не вжив заходів до зменшення швидкості аж до повної зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди, що призвело до дорожньо-транспортної пригоди наїзду на пішохода ОСОБА_1 , який отримав забій головного мозку важкого ступеня, субдуральну гематому справа, субарахноїдальний крововилив, множинні садна та рани голови, забій обох легень, правобічний пневмоторакс, перелом крижової кістки, лівої лонної кістки, лівого плечового паростка 5 поперекового хребця, лівої лопатки та між виростковий перелом лівої великогомілкової кістки, синяк на правій гомілці, синяк і садно на лівому передпліччі, і лікті, що відноситься до тяжкого тілесного ушкодження за ознакою небезпеки для життя. Своїми діями ОСОБА_2 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.286 КК України.

24 липня 2018року Яворівським районним судом Львівської області було винесено вирок, яким ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, однак звільнено від покарання на підставі Закону України «Про амністію у 2016 році».

Станом на 27 листопада 2016 року автомобіль марки «ЗАЗ ТЕ69 УО» державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , яким керував відповідач ОСОБА_2 був застрахований в Приватному акціонерному товаристві «Страхова Компанія «Уніка».

Після даної дорожньо-транспортної пригоди він знаходився в реанімаційному відділенні Новояворівської районної лікарні №1 до 19 грудня 2016 року із діагнозом важка поєднана травма голови, хребта тулуба та кінцівок, забій головного мозку важкого ступеню, гостро субдоральна гематома з права, вогнище забою лівої скроневої частки, субарханоїдаїьний крововилив, правобічний пневмоторекс, забій обидвох легень, закритий перелом кута лівої лопатки, перелом лівого поперечного паростка 1,5 хребця, закритий перелом верхньої третини лівої велико-гомілкової кістки зі зміщенням уламків, передом верхньої третини та нижньої третини лівої малогомілкої кістки, перелом крижової та лонної кісток зліва, множинні забійні рани лобної частини голови, повік, верхньої губи і носа, опмірний лівобічний гімапарез, дисфагія, двобічний дифузний катарльний ендобронхіт І-ІІ ст., постравматичний ларингіт, посттравматична анемія, легковиражений психоорганічний синдром за астенічним типом, ускладений явищами дипресії, застійні диски зорових нервів, ангіопатія сітківки обох очей, післятравматична невропатія лівого локтьового нерву, стан після операції видалення невроми ліктьового нерва, інфізема легень, пневмосклероз, ДН-ІІ ст.

27 листопада 2016 року він був ургентно прооперований нейрохірургом (резекційна трепанація черепа в правій тім`яній ділянці, видалення гострої субдуральної гематоми, дренування плевральної порожнини по Бюлау), лапароцентез, гіпсова іммобілізація лівої ноги, первинна хірургічна обробка ран обличчя, трахеотомія.

13 грудня 2016 року через погіршення стану повторно був прооперований нейрохірургом, а після стабілізації стану 19 грудня 2016 року переправлений реанімобілем у нейрохірургічне відділення ЛКЛ на ЗТ де лікувався до 19 січня 2017 року.

Після проходження курсу лікування, був скерований 20 січня 2017 року на стаціонарне лікування у ОТВ де був прооперований 26 січня 2017 року з діагнозом остеосинтез за ОСОБА_3 , неправильно консолідчуючого перелому лівої гомілки. Для повторного оперативного втручання поступив у ОТВ.

10 березня 2017 року здійснено планове оперативне втручання в обсязі демонтажу апарата ОСОБА_3 зі стегна.

Змушений був ходити на милицях, та і з паличкою. Він постійно перебуває під наглядом ортопеда та інших лікарів.

18 травня 2017 року проведено оперативне втручання на носовій переділці. Після перенесених оперативний втручань, йому встановлено титанову пластину на голову, лікарі намагаються відновити чутливість решти нервових закінчень, усунути вищевказані ускладнення, відновити повноцінну чутливість нервових закінчень та рухливість кінцівок.

На його лікування, яке ще не завершене, він поніс значні витрати, оперативне втручання, придбання лікувальних засобів та необхідних матеріалів на які збережено чеки складає 37 009 грн. 77 коп.

Тобто, розмір завданої йому майнової шкоди (матеріальних збитків) на даний час становить 37 009 грн. 77 коп., які необхідно стягнути з відповідача ОСОБА_2 на його користь.

Крім цього, відповідач ОСОБА_2 повинен відшкодувати йому заробіток (дохід), втрачений внаслідок втрати професійної та загальної працездатності.

На час дорожньо-транспортної пригоди його середній заробіток за 11 місяців минулого року склав 61 063 грн. 88 коп., що становить 5 051 грн. 26 коп. на місяць.

Відповідно до довідки МСЕК від 10.01.2017 року №369024, він отримав І-Б групу інвалідності та потребував постійної сторонньої допомоги, що свідчить про повну втрату працездатності.

Відповідно до довідки МСЕК від 23 січня 2019 року №827946, він отримав II групу інвалідності та потребує подальшої реабілітації, що підтверджується індивідуальною програмою реабілітації інвалідів№116 від 31.01.2019 року.

У зв`язку з цим, вважає, що з відповідача ОСОБА_2 підлягає стягненню щомісячно 5 051 грн. 26 коп. із врахуванням інфляції в зв`язку із втратою працездатності.

Внаслідок протиправних дій відповідач ОСОБА_2 завдав йому немайнових втрат, спричинених моральними та фізичними стражданнями, які позначилися негативними змінами у житті, що пов`язані із щоденними думками про негативну подію та страх її повторення, негативними переживання та спогадами, потребою в униканні аналогічних обставин. Він постійно відчуває свою фізичну неповноцінність, гостро нагадує про себе непрацездатність через потребу значних витрат на лікування та реабілітацію, повною зміною звиклої організації його життя, необхідністю постійно звертатися за сторонньою допомогою, тривоги, емоційні та тілесні реакції при згадуванні; переживання фізичних незручностей та психологічного дискомфорту, відірваність від активного фізичного та соціального життя, порушення сну, неприємні сновидіння, емоційна напруга, нервовість, дратівливість, реакції замикання, бажання уникати контактів, почуття образи, приниження гідності, втратою віри у майбутні перспективи, апатією, не говорячи про біль від перенесених фізичних страждань, які ще не закінчилися. Обсяг травмуючого впливу та перенесених оперативних втручань примушує часто застосовувати знеболююче.

Наслідки події, що сталася, потягли за собою нераціональне витрачання життєвого часу, зокрема на лікування, реабілітацію, консультації адвокатів, вчинення дій у межах досудового розслідування, процесуальних прав позивача, обумовлюють необхідність залучення значних фізичних, душевних та моральних ресурсів.

Він став пожиттєво інвалідом II групи та потребує сторонньої допомоги від своїх близьких.

Тобто, моральна шкода, полягає у стражданнях, які були викликані дорожньо-транспортною пригодою внаслідок протиправний дій обвинуваченої особи. У його житті виникли вищевказані істотні зміни, що призвели до порушення нормальних життєвих зв`язків.

Таким чином, моральної шкода, яка підлягає стягненню із відповідача ОСОБА_2 становить 500000грн.

Відповідно до вимог статті 26-1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» відшкодування моральної шкоди, заподіяної потерпілому Страховиком (у випадках, передбачених підпунктами "г" і "ґ" пункту 41.1 та підпунктом "в" пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовується потерпілому - фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров`я під час дорожньо-транспортної пригоди, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю.

З врахуванням викладеного, з відповідача ПрАТ «СК «Уніка» слід стягнути в його корись 1850 грн. 48 коп. (37009,77- завдана шкода *5/100% страхової виплати).

Крім цього, з відповідача Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія

«Уніка» піддягає стягненню мінімальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) за шкоду, пов`язану із стійкою втратою працездатності в розмірі 24 804 грн. 00 коп.

Згідно вимог статті 26 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» шкода, пов`язана із стійкою втратою працездатності потерпілим. Шкода, пов`язана із стійкою втратою працездатності потерпілим внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, відшкодовується у розмірах, визначених відповідно ЦК України.

26.2 Мінімальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) за шкоду, пов`язану із стійкою втратою працездатності потерпілим внаслідок дорожньо- транспортної пригоди, становить: у разі встановлення II групи інвалідності - 18 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на дату настання страхового вигадку.

- у разі встановлення І групи інвалідності - 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на дату настання страхового випадку;

Страховий випадок настав 27 листопада 2016 року, внаслідок даного випадку ним було отримано тілесні ушкодження, які призвели до стійкої втрати працездатності та ним отримано інвалідність І-Б групи, що підтверджується довідкою МСЕК від 12.01.2017року №369024.

Станом на 27 листопада 2016 року мінімальна заробітна плата становила 1450 грн. 00 коп., а тому згідно розрахунку 36*1450 становить 52 200 грн. 00 коп.

Просить позовні вимоги задовольнити. Стягнути із відповідача ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 , на його користь майнову шкоду, завдану внаслідок вчинення кримінального правопорушення у розмірі 37 009 грн. 77 коп. та моральну шкоду в розмірі 500 000 грн. 00коп. Стягнути з відповідача Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Уніка» на його користь моральну шкоду, завдану внаслідок ушкодження здоров`я під час дорожньо-транспортної пригоди в розмірі 1 850 грн. 48коп. Призначити щомісячне стягнення з відповідача ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на його утримання 5 051грн. 26коп. з врахуванням інфляції в зв`язку із втратою працездатності. Стягнути з відповідача Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Уніка» на його користь мінімальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) за шкоду, пов`язану із стійкою втратою працездатності в розмірі 52 200 грн. 00 коп.

09 квітня 2020року представник відповідача Приватного акціонерного товариства "Страхова Компанія "Уніка" скерував на адресу суду письмові пояснення з яких слідує, що 24.06.2016 року між ПрАТ «СК «УНІКА» та ОСОБА_4 було укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АІ/9557647 зі строком дії з 24.06.2016 року до 23.06.2017 року. Забезпеченим транспортним засобом за полісом є автомобіль марки «ЗАЗ» ТЛ 69 YD 2010 д.н.з. НОМЕР_1 .

Правовідносини, що склались між страховиком та сторонами на підставі Полісу, регулюються нормами спеціального закону - Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01.07.2004 № 1961-ІV.

Статтею 3 даного закону передбачено, що обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України передбачено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Статтею 22-1. Закону встановлено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо- транспортної пригоди життю, здоров`ю майну третьої особи.

Відповідно до статті 35 Закону «Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику заяву про страхове відшкодування». До заяви додаються: а) паспорт громадянина, а в разі його відсутності інший документ, яким відповідно до законодавства України може посвідчуватися особа заявника, якщо заявником є фізична особа, б)документ, що посвідчує право заявника на отримання страхового відшкодування (довіреність договір оренди, свідоцтво про право на спадщину), у разі якщо заявник не є потерпілим або його законним представником, в)довідка про присвоєння одержувачу коштів ідентифікаційного номера платника податку (за умови його присвоєння), якщо заявником є фізична особа, г)документ, що підтверджує право власності на пошкоджене майно на день скоєння дорожньо транспортної пригоди у разі вимоги заявника про відшкодування шкоди, заподіяної майну; є) відомості про банківські реквізити заявника (за наявності).

Водночас, відповідно до пункту 37.1.4. статті 37 Закону про ОСЦПВ, підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування є неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров`ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо- транспортної пригоди.

При цьому, зазначений у пункті 37.1.4 статті 37 Закону строк є присічним і поновленню не підлягає.

Вважає, що станом на сьогодні трирічних строк звернення із заявою сплинув, а позивач до ПрАТ «СК «УНІКА» із заявою про виплату страхового відшкодування за шкоду, заподіяну здоров`ю, не звертався, та документи на підтвердження витрат на лікування також не подавав. Таким чином, ПрАТ «СК «УНІКА» прав позивача не порушувало.

Згідно твердженням позивача, внаслідок ДТП він став інвалідом другої групи.

Мінімальна зарплата у 2016 році становила 1450 грн.

Таким чином, за умови наявності доказів, що підтверджують отримання другої групи інвалідності позивачем, була б обґрунтованою позовна вимога щодо стягнення страхового відшкодування за шкоду, пов`язану зі стійкою втратою працездатності, у розмірі 26100 грн. (1450 грн.х12).

Щодо позовної вимоги до ПрАТ «СК «УНІКА» про відшкодування моральної шкоди

Слід зазначити, що відшкодування моральної шкоди страховою компанією за шкоду, заподіяну здоров`ю, регулюється ст.26-1 Закону, де зазначено: «Страховиком відшкодовується потерпілому - фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров`я під час дорожньо-транспортної пригоди, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю».

Згідно з приписами ст.23 Закону, шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є: шкода, пов`язана з лікуванням потерпілого; шкода, пов`язана з тимчасовою втратою працездатності потерпілим: шкода, пов язана із стійкою втратою працездатності потерпілим: моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; шкода, пов`язана із смертю потерпілого.

Отже, виходячи з диспозиції ст. 26-1 Закону, розмір моральної шкоди при страховій виплаті за шкоду, заподіяну здоров`ю прямо залежить від суми виплати за таку шкоду, і не може перевищувати 5 відсотків від розміру такої виплати.

Тобто, якщо судом буде визнано обґрунтованим розмір виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю, 26 100 грн., то моральна шкода, яка могла б бути відшкодована страховиком в такому випадку, становила б 1 305 грн. (26100 грн.х5%).

Підстав для виплати страховою компанією моральної шкоди за шкоду, заподіяну здоров`ю у більшому розмірі Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не містить.

Враховуючи вищевикладене, просить в задоволенні позовних вимог відмовити. В подальшому проводити розгляд справи у відсутності представника ПрАТ «СК «УНІКА».

02.10.2024року представник позивача скерував на адресу суду письмові пояснення, в яких вказує, що чинним законодавством не передбачено обов`язкового досудового порядку врегулювання питання з приводу виплати страхового відшкодування. Особа, яка вимагає такої виплати, за власним розсудом може звернутися із заявою безпосередньо до страховика чи звернутися безпосередньо до суду.

З Постанови Великої Палати Верховного Суду від 11 грудня 2019 року у справі № 465/4287/15 слідує що відповідно до пунктів 37.1.1, 37.1.4 ст.37 Закону №1961-IV підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є: навмисні дії особи, відповідальність якої застрахована (страхувальника), водія транспортного засобу або потерпілого, спрямовані на настання страхового випадку. Зазначена норма не поширюється на осіб, дії яких пов`язані з виконанням ними громадянського чи службового обов`язку, вчинені у стані необхідної оборони (без перевищення її меж) або під час захисту майна, життя, здоров`я. Кваліфікація дій таких осіб встановлюється відповідно до закону; неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров`ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди. При цьому зазначений строк є присічним і поновленню не підлягає. Можна зробити висновок, що підстави для відмови у виплаті страхового відшкодування передбачені у ст.37 Закону, їх перелік є вичерпним і розширювальному тлумаченню не підлягає. Тому саме річний строк звернення із заявою про виплату страхового відшкодування є припинювальним і з його спливом у страховика настає право на відмову у виплаті страхового відшкодування.

У контексті вказаних обставин справи можна зробити висновок, що у Законі не передбачено обов`язкового досудового порядку врегулювання питання з приводу виплати страхового відшкодування, особа, яка вимагає такої виплати, за власним розсудом може звернутися із заявою безпосередньо до страховика, з дотриманням вимог, передбачених у статті 35 названого Закону, чи звернутися безпосередньо до суду. Інших обмежень щодо порядку звернення із заявою про виплату страхового відшкодування норми Закону не містять. У разі звернення із заявою безпосередньо до суду, страховик з цього моменту має діяти відповідно до ст.36 Закону № 1961-IV, та не позбавлений можливості, у разі відсутності заперечень проти позову, його визнати та сплатити страхове відшкодування.

30.12.2024 представник позивача скерував на адресу суду клоптання про відмову від частини позовних вимог. Проситьсудове засідання проводити без участі сторони позивача, стягнути із відповідача ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 , на його користь майнову шкоду, завдану внаслідок вчинення кримінального правопорушення у розмірі 37 009 грн. 77 коп. та моральну шкоду в розмірі 500 000 грн. 00коп. Стягнути з відповідача Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Уніка» на його користь моральну шкоду, завдану внаслідок ушкодження здоров`я під час дорожньо-транспортної пригоди в розмірі 1 850 грн. 48коп. Стягнути з відповідача Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Уніка» на його користь мінімальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) за шкоду, пов`язану із стійкою втратою працездатності в розмірі 52 200 грн. 00 коп.

Представник відповідача Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Уніка» в судове засідання не з`явився, в поданих письмових поясненнях просить проводити судові засідання без його участі.

Відповідач ОСОБА_2 , який був належним чином повідомлений про час і місце судового розгляду, в судове засідання повторно не з`явився, про причини своєї неявки суду не повідомив. Від нього не надходило на адресу суду жодних клопотань про відкладення судових засідань та відзиву на позовну заяву.

Як вбачається, з позовної заяви, відповідач ОСОБА_2 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , саме на цю адресу були скеровані виклики в судове засідання.

Відповідно до ч.6 ст.128 ЦПК України судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом із повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи.

Згідно ч.3 ст.131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин.

Відповідно до ч.4 ст.223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).

Так як відповідач, будучи належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання за зареєстрованою адресою місця проживання не з`явилися повторно в судове засідання без повідомлення причин, що в розумінні ч.3 ст.131 ЦПК України вважається неявкою без поважних причин, крім того не подав відзиву, від нього не надходило на адресу суду жодних клопотань, позивач не заперечує проти заочного вирішення справи.

З матеріалів справи вбачаються права та взаємовідносини сторін, тому суд вважає за можливе справу слухати у відсутності відповідача, який належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи та згідно ч.6 ст.128, ст.280 ЦПК України, постановити заочне рішення, проти чого не заперечив позивач.

Згідно ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з"ясувавши всі фактичні обставини, на яких грунтуються позовні вимоги, об"єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд прийшов до наступного.

Судом встановлено, що на розгляді в Яворівському районному суді Львівської області перебувало кримінальне провадження №0001754 від 27 листопада 2016 року про обвинувачення ОСОБА_2 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України в якому позивач ОСОБА_1 перебував у статусі потерпілого.

Як вбачається із обвинувального акту, ОСОБА_2 27.11.2016 о 04год. 30хв., керуючи технічно справним автомобілем марки «ЗАЗ TF69YP», номерний знак НОМЕР_1 та рухаючись по вулиці Львівській в смт. Шкло Яворівського району Львівської області, в напрямку центру смт.Шкло Яворівського району Львівської області на ділянці поблизу автомийки «Нептун», за адресою: смт.Шкло вул.Львівська, 131 Яворівського району Львівської області, порушив чинні вимоги Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10.10.2001 зі змінами та доповненнями, а саме: п.п. 1.5, 1.10, 2.3 (б, д), 10.1, 12.1, 12.2, 12.3, які виразилися в тому, що він був не уважним та не стежив за дорожньою обстановкою, відповідно не реагував на її зміну, під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху не ураховував дорожню обстановку, стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним, виїхавши на зустрічну смугу руху, при виникненні небезпеки для руху пішохода ОСОБА_1 , який перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, рухався по проїзній частині вказаної смуги та якого ОСОБА_2 об`єктивно спроможній був виявити, негайно не вжив заходів до зменшення швидкості аж до повної зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди, що призвело до дорожньо-транспортної пригоди наїзду на пішохода ОСОБА_1 , який отримав забій головного мозку важкого ступеня, субдуральну гематому справа, субарахноїдальний крововилив, множинні садна та рани голови, забій обох легень, правобічний пневмоторакс, перелом крижової кістки, лівої лонної кістки, лівого плечового паростка 5 поперекового хребця, лівої лопатки та між виростковий перелом лівої великогомілкової кістки, синяк на правій гомілці, синяк і садно на лівому передпліччі, і лікті, що відноситься до тяжкого тілесного ушкодження за ознакою небезпеки для життя. Своїми діями ОСОБА_2 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.286 КК України.

24 липня 2018року Яворівським районним судом Львівської області було винесено вирок, яким ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, однак звільнено від покарання на підставі Закону України «Про амністію у 2016 році».

Відповідно до вимог ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказується при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Згідно ч.6 ст.82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність (пункт 6 статті 3 ЦК Украйни).

Тлумачення, як статті 3 ЦК України загалом, так і пункту 6 частини першої статті 3 ЦК України, свідчить, що загальні засади (принципи) приватного права мають фундаментальний характер й інші джерела правового регулювання, у першу чергу, акти цивільного законодавства, мають відповідати змісту загальних засад. Це, зокрема, проявляється в тому, що загальні засади (принципи) є по своїй суті нормами прямої дії та повинні враховуватися, зокрема, при тлумаченні норм, що містяться в актах цивільного законодавства (див. зокрема, постанову Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 01 березня 2021 року у справі № 180/1735/16-ц, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2022 року в справі № 520/1185/16-ц, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 грудня 2022 року у справі № 214/7462/20).

Однією із основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 статті 3 ЦК України) і дії учасників приватних правовідносин мають бути добросовісними.

Добра совість - це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10 квітня 2019 року в справі № 390/34/17 (провадження № 61-22315сво18), постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 11 листопада 2019 року у справі № 337/474/14-ц (провадження № 61-15813сво18)).

З урахуванням того, що норми цивільного законодавства мають застосовуватися із врахуванням добросовісності, то принцип добросовісності не може бути обмежений певною сферою (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 11 грудня 2023 року в справі № 463/13099/21 (провадження № 61-11609сво23), постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 19 лютого 2024 року в справі № 567/3/22 (провадження № 61-5252сво23)).

В Дигестах, вказувалося, що juris praecepta sunt haec: honeste vivere, alterum non laedere, suum cuique tribuere (норми закону полягають в наступному: жити чесно, не ображати інших, кожному віддавати по заслугах). Змусити жити за принципами навряд чи можливо. Але коли виникає судовий спір, то учасники цивільного обороту мають розуміти, що їх дії (бездіяльність) чи правочини можуть бути піддані оцінці крізь призму справедливості, розумності, добросовісності (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 травня 2024 року в справі № 357/13500/18 (провадження Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України).

Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє приватне (цивільне) право повністю або частково. Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які ж приватні (цивільні) права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких приватних (цивільних) прав (інтересів) позивач звернувся до суду (див, зокрема, постанову Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 19 лютого 2024 року у справі № 567/3/22 (провадження № 61-5252сво23).

Відсутність порушеного, невизнаного або оспореного відповідачем приватного (цивільного) права (інтересу) позивача є самостійною підставою для відмови в позові (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 15 березня 2023 року в справі № 753/8671/21 (провадження № 61-550св22), постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 вересня 2023 року у справі № 582/18/21 (провадження № 61-20968 сво 21).

Завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року в справі № 638/2304/17 (провадження № 61-2417сво19).

Спосіб захисту порушеного права повинен бути таким, що найефективніше захищає або відновляє порушене право позивача, тобто повинен бути належним. Належний спосіб захисту повинен гарантувати особі повне відновлення порушеного права та/або можливість отримання нею відповідного відшкодування (див. пункт 8.54 постанови Великої Палати Верховного Суду від 11 січня 2022 року всправі № 910/10784/16 (провадження № 12-30гс21).

Приватно-правовими нормами визначене обмежене коло підстав відмови у судовому захисті цивільного права та інтересу особи, зокрема, до них належать: необґрунтованість позовних вимог (встановлена судом відсутність порушеного права або охоронюваного законом інтересу позивача); зловживання матеріальними правами; обрання позивачем неналежного способу захисту його порушеного права/інтересу; сплив позовної давності (див., зокрема, постанову Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 08 листопада 2023 року в справі № 761/42030/21 (провадження № 61-12101св23), постанову Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 11 грудня 2023 року в справі № 607/20787/19 (провадження № 61-11625сво22).

У статті 16 ЦК України передбачено, що способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, примусове виконання обов`язку в натурі.

У пункті 22.1. статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Згідно з пунктом 36.1 статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку. Якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати (регламентної виплати) за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

Відповідно до підпункту 37.1.4 пункту 37.1 статті 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров`ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди.

Шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є: шкода, пов`язана з лікуванням потерпілого; шкода, пов`язана з тимчасовою втратою працездатності потерпілим; шкода, пов`язана із стійкою втратою працездатності потерпілим; моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; шкода, пов`язана із смертю потерпілого (пункт 23.1 статті 23 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

У зв`язку з лікуванням потерпілого відшкодовуються обґрунтовані витрати, пов`язані з доставкою, розміщенням, утриманням, діагностикою, лікуванням, протезуванням та реабілітацією потерпілого у відповідному закладі охорони здоров`я, медичним піклуванням, лікуванням у домашніх умовах та придбанням лікарських засобів. Зазначені в цьому пункті витрати та необхідність їх здійснення мають бути підтверджені документально відповідним закладом охорони здоров`я (пункт 24.1 статті 24 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Відповідно до статті 26-1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховиком відшкодовується потерпілому - фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров`я під час дорожньо-транспортної пригоди, моральна шкода у розмірі 5 процентів страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю.

Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи (частина перша та друга статті 23 ЦК України).

Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки (пункт 1 частини другої статті 1167 ЦК України).

Страхове відшкодування - це страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку (частина шістнадцята статті 9 Закону України «Про страхування»).

Страховик (у випадках, передбачених підпунктами «г» і «і» пункту 41.1 та підпунктом «в» пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовує моральну шкоду, заподіяну потерпілому фізичній особі який зазнав ушкодження здоров`я під час ДТП у розмірі 5% відсотків страхової виплати за шкоду заподіяну здоров`ю.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (абзац 2 частини третьої статті 23 ЦК України).

Гроші виступають еквівалентом моральної шкоди. Грошові кошти як загальний еквівалент всіх цінностей, в економічному розумінні «трансформують» шкоду в загальнодоступне вираження, а розмір відшкодування «обчислює» шкоду. Розмір визначеної компенсації повинен, хоча б наближено, бути мірою моральної шкоди та відновленого стану потерпілого. При визначенні компенсації моральної шкоди складність полягає у неможливості її обчислення за допомогою будь-якої грошової шкали чи прирівняння до іншого майнового еквіваленту. Тому грошова сума компенсації моральної шкоди є лише ймовірною, і при її визначенні враховуються характер правопорушення, глибина фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, інші обставини, які мають істотне значення, вимоги розумності і справедливості (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 25 травня 2022 року в справі № 487/6970/20 (провадження № 61-1132св22), постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 грудня 2022 року в справі № 214/7462/20 (провадження № 61-21130сво21).

Абзац другий частини третьої статті 23 ЦК України, у якому вжитий термін «інші обставини, які мають істотне значення» саме тому і не визначає повний перелік цих обставин, що вони можуть різнитися залежно від ситуації кожного потерпілого, особливості якої він доводить суду. Обсяг немайнових втрат потерпілого є відкритим, і в кожному конкретному випадку може бути доповнений обставиною, яка впливає на формування розміру грошового відшкодування цих втрат. Розмір відшкодування моральної шкоди перебуває у взаємозв`язку з фізичним болем, моральними стражданнями, іншими немайновими втратами, яких зазнала потерпіла особа, а не із виключністю переліку та кількістю обставин, які суд має врахувати (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 29 червня 2022 року в справі № 477/874/19 (провадження № 14-24цс21).

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначає суд у рішенні, а не психолог у висновку. Висновок останнього може слугувати для судді орієнтиром у пізнанні глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, інших обставин, які мають істотне значення, зокрема й можливого грошового еквівалента таких страждань. Проте розмір відповідного відшкодування незалежно від наявності висновку психолога суддя повинен встановити, враховуючи вимоги розумності та справедливості ( Постанова Великої Палати Верховного Суду від 09 листопада 2022 року у справі № 372/1652/18 (провадження № 14-115цс21).

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частини четвертої статті 263 ЦПК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 грудня 2021 року в справі № 147/66/17 (провадження № 14-95цс20) вказано, що: «підпункт 37.1.4 пункту 37.1 статті 37 Закону № 1961-IV визначає наслідком пропуску потерпілою особою строку подання заяви до страховика про страхове відшкодування, право страховика на відмову у виплаті регламентних виплат. Разом з тим, ані Закон №1961-IV, ані ЦК України, ані будь-який інший закон не передбачає в цьому випадку припинення взагалі права потерпілою особи на отримання відшкодування або на задоволення позову як, наприклад, передбачено ЦК України при пропуску позовної давності. Водночас ЦК України передбачається також поновлення, зупинення, переривання позовної давності (статті 263-264, стаття 267 ЦК України). Сплив строку, протягом якого потерпіла особа може реалізувати своє регулятивне суб`єктивне право (у цьому випадку протягом трьох років) за рахунок страховика (страхової компанії), призводить до неможливості отримання страхового відшкодування від особи, що застрахувала відповідальність винної в ДТП особи в позасудовому порядку. Однак, законодавством не передбачено в цьому випадку припинення взагалі права на відшкодування шкоди, ані у повному обсязі, ані в обсязі страхового відшкодування. Тоді як згідно із частиною четвертою статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявила сторона у спорі, є підставою для відмови в позові. Крім того, немає підстав вважати, що строк звернення з заявою про виплату страхового відшкодування є спеціальним строком позовної давності, передбаченим статтею 258 ЦК України, оскільки це суперечить змісту зазначеної норми, яка не передбачає встановлення спеціальної позовної давності в інших випадках, ніж випадки, передбачені в цій норми. З огляду на те, що пропуск трирічного строку звернення із заявою до страховика (страхової компанії) не зазначений у законодавстві (стаття 12 ЦК України) як підстава для припинення матеріального права, цей строк не може бути розцінений як преклюзивний і такий, що припиняє існуюче право на отримання відшкодування шкоди в розмірі регламентних виплат взагалі. Аналізуючи норми законодавства стосовно добросовісної поведінки всіх учасників правовідносин (стаття 13 ЦПК України) та принципу повного відшкодування шкоди (стаття 1166 ЦК України), Велика Палата Верховного Суду з огляду на відсутність норми закону, що передбачає припинення в цьому випадку цивільного права на відшкодування, та з урахуванням із загального права особи на захист права в суді (стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод) дійшла висновку, що при добросовісній поведінці потерпілої особи та доведеності, що трирічний строк пропущено через незалежні від потерпілої особи причини, особа може отримати таке відшкодування, пред`явивши вимогу до страховика (страхової компанії) в судовому порядку протягом строку позовної давності».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 грудня 2021 року в справі № 147/66/17 (провадження № 14-95цс20) вказано, що:«виходячи з положень статей 16 і 23 ЦК України та змісту права на відшкодування моральної шкоди в цілому як способу захисту суб`єктивного цивільного права компенсація моральної шкоди повинна відбуватися в будь-якому випадку її спричинення - право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди виникає внаслідок порушення права особи незалежно від наявності спеціальних норм цивільного законодавства (див. пункт 92 постанови Великої Палати Верховного Суду від 01 вересня 2020 року у справі № 216/3521/16-ц).

Велика Палата Верховного Суду звертає увагу на те, що потерпіла особа у разі настання страхового випадку набуває право на відшкодування моральної шкоди. Страхове відшкодування такої шкоди охоплює лише шкоду потерпілій фізичній особі, заподіяну у зв`язку з її каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я (зокрема, смертю). У таких випадках розмір моральної шкоди, яку відшкодовує страховик винної особи, передбачений статтею 26-1 та пунктом 27.3 статті 27 Закону.

Страхувальник, який спричинив настання страхового випадку, відшкодовує моральну шкоду заподіяну у зв`язку з каліцтвом або смертю потерпілого лише у разі, якщо її розмір перевищує ліміт відповідальності страховика, та у випадку, якщо потерпіла особа просить відшкодувати моральну шкоду з інших підстав, ніж передбачені статтею 23 Закону № 1961-IV».

Велика Палата Верховного Суду відступила від висновку Верховного Суду України про те, що право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем є абсолютним, і суд не вправі відмовити в такому позові з тих підстав, що цивільно-правова відповідальність заподіювача шкоди застрахована (постанови Верховного Суду України від 20 січня 2016 року у справі № 6-2808цс15, від 14 вересня 2016 року у справі № 6-725цс16, від 26 жовтня 2016 року у справі № 6-954цс16). У тій постанові від 14 грудня 2021 року Велика Палата Верховного Суду, уточнюючи свій висновок у попередній справі, а саме № 760/15471/15-ц (провадження № 14-316цс18), висловила правову позицію про те, що в разі якщо потерпіла особа звернеться до страховика (страхової компанії) за відшкодуванням шкоди з пропуском встановленого строку, однак доведе, що нею здійснено розумних заходів для отримання відшкодування за рахунок страховика та строк пропущено через незалежні від потерпілої особи причини, вона має право на відшкодування шкоди в межах страхової суми за рахунок страховика (страхової компанії), винної у спричиненні шкоди особи, у тому числі в судовому порядку».

Пропуск встановленого підпунктом 37.1.4 пункту 37.1 статті 37 Закону № 1961-IV річного строку звернення потерпілої особи до страховика за відшкодуванням шкоди не є підставою для покладення такої шкоди в межах страхової суми на страхувальника, однак якщо потерпіла особа доведе, що нею здійснено розумних заходів для отримання відшкодування за рахунок страховика та строк пропущено через незалежні від неї причини, вона має право вимоги відшкодування шкоди за рахунок страховика в судовому порядку;

Попереднє звернення потерпілого у випадках, передбачених законом, до страховика із заявою про виплату страхового відшкодування в порядку, не виключає право особи звернутися безпосередньо до суду із позовом про стягнення відповідного страхового відшкодування (постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справі № 465/4621/16-к (провадження № 13-24кс19);

Страховий випадок (ДТП) стався 27.11. 2016 року, а до суду позивач звернувся 18.02.2019 року, заявивши цивільний позов до відповідачів, після ухвалення вироку судом в межах трирічного строку з часу настання ДТП, тому клопотання представника страхової компанії щодо відмови в задоволенні позову, оскільки такий подано після спливу встановленого трирічного строку задоволенню не підлягає.

Поведінка позивача є добросовісною, оскільки потерпілий надав суду документи, які підтверджують обґрунтовані витрати на лікування.

Шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є, зокрема, шкода, пов`язана з лікуванням потерпілого.

Обґрунтовуючи наявність майнової шкоди у розмірі 37 009грн. 77коп., суд посилається на висновок експерта, відповідно до якого ОСОБА_1 , отримав забій головного мозку важкого ступеня, субдуральну гематому справа, субарахноїдальний крововилив, множинні садна та рани голови, забій обох легень, правобічний пневмоторакс, перелом крижової кістки, лівої лонної кістки, лівого плечового паростка 5 поперекового хребця, лівої лопатки та між виростковий перелом лівої великогомілкової кістки, синяк на правій гомілці, синяк і садно на лівому передпліччі, і лікті, що відноситься до тяжкого тілесного ушкодження за ознакою небезпеки для життя.

27 листопада 2016 року позивач був ургентно прооперований нейрохірургом (резекційна трепанація черепа в правій тім`яній ділянці, видалення гострої субдуральної гематоми, дренування плевральної порожнини по Бюлау), лапароцентез, гіпсова іммобілізація лівої ноги, первинна хірургічна обробка ран обличчя, трахеотомія. Також на протоколи обстеження, епікризи-виписки з медичної картки, епікризи-виписки з історії хвороб, протоколи обстеження, на медичні документи, які підтверджують факт неодноразового оперативного втручання, виписки епікризи, довідки МСЕК щодо встановлення групи інвалідності позивачу товарні чеки, квитанції, які підтверджують придбання позивачем лікувальних засобів та необхідних матеріалів. Як в процесі розгляду кримінального провадження так і під час розгляду справи в порядку цивільного судочинства витрати по`язані із лікуванням та придбанням ліків, безпосереднім винуватцем ДТП не відшкодовані, відтак розмір завданої позивачу майнової шкоди (матеріальних збитків) слід стягнути з безпосереднього винуватця ДТП відповідача ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_1 .

Суд дослідив надані позивачем докази на підтвердження позовних вимог щодо відшкодування витрат на лікування, які можливо було ідентифікувати, та врахував, що такі становлять 37009,77грн.

Однак, враховуючи положення статті 26-1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», з ПАТ Страхова компанія «УНІКА» підлягає стягненню грошова компенсація моральної шкоди в розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду заподіяну здоров`ю, а тому зі страхової компанії підлягає стягненню відшкодування моральної шкоди: на користь позивача 1850,48грн (37009,77*5:100=1850,48).

Відповідно до вимог ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно вимог ст.1177ЦК України шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону. Шкода, завдана потерпілому внаслідок кримінального правопорушення, компенсується йому за рахунок Державного бюджету України у випадках та порядку передбачених законом.

Частина 1 ст.15 ЦК України, закріплює право кожної особи на захист свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

У п.2 постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27.03.1992 року №6, судам роз`яснено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.

Щодо позовної вимоги до ПрАТ «СК «УНІКА» про відшкодування моральної, завданої внаслідок ушкодження здоров`я під час дорожньо-транспортної пригоди.

Згідно із ст. 1167ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

24.06.2016 року між ПрАТ «СК «УНІКА» та ОСОБА_4 було укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АІ/9557647 зі строком дії з 24.06.2016 року до 23.06.2017 року. Забезпеченим транспортним засобом за полісом є автомобіль марки «ЗАЗ» ТЛ 69 YD 2010 д.н.з. НОМЕР_1 .

Правовідносини, що склались між страховиком та сторонами на підставі Полісу, регулюються нормами спеціального закону - Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01.07.2004 № 1961-ІV/

Стаття 26 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачає право потерпілої сторони на відшкодування шкоди, пов`язаної із стійкою втратою працездатності.

26.1. Шкода, пов`язана із стійкою втратою працездатності потерпілим внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, відшкодовується у розмірах, визначених відповідно до Цивільного кодексу України.

26.2. Мінімальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) за шкоду, пов`язану із стійкою втратою працездатності потерпілим внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, становить:

у разі встановлення I групи інвалідності - 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на дату настання страхового випадку;

у разі встановлення II групи інвалідності - 18 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на дату настання страхового випадку;

у разі встановлення III групи інвалідності - 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на дату настання страхового випадку;

у разі визнання неповнолітньої (малолітньої) особи дитиною з інвалідністю - 18 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на дату настання страхового випадку.

Відповідно до довідки МСЕК від 10.01.2017 року №369024, позивач отримав І-Б групу інвалідності та потребував постійної сторонньої допомоги, що свідчить про повну втрату працездатності, 10.01.2018.

Як вбачається із епікризу-виписки з медичної карти №8593 хворого ОСОБА_1 такому з 11.01.2018 встановлено другу групу інвалідності загального захворювання, внаслідок перенесеної важкої травми голови, хребта , тулуба і кінцівок, 27.11.2026, забою головного мозку важкого ступеня.Заміщений оперативно титановою пластиною 24.07.2017.

Відповідно до довідки МСЕК від 23 січня 2019 року №827946, ОСОБА_1 повторно отримав II групу інвалідності та потребує подальшої реабілітації, що підтверджується індивідуальною програмою реабілітації інвалідів №116 від 31.01.2019 року, яку під час чергового переогляду 23.01.2021 було продовжено.

Тобто, позивач внаслідок ДТП отримав шкоду пов`язану із стійкою втратою працездатності, внаслідок чого тривалий час перебував на лікуванні, був прооперований і проходив та інадалі проходить реабілітацію.

Відповідно до вимог ст.8 Закону України «Про державний бюджет України на 2016 рік» мінімальна заробітна плата у 2016 році становила 1450гривень.

Таким чином позивачем надано докази, що підтверджують отримання першої групи інвалідності та в подальшому другої групи інвалідності, тому позовна вимога щодо стягнення страхового відшкодування за шкоду, пов`язану зі стійкою втратою працездатності, тому з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Уніка» на користь ОСОБА_1 слід стягнути страхове відшкодування (регламентну виплату) за шкоду, пов`язану із стійкою втратою працездатності в розмірі 52200(п`ятдесят дві тисячі)грн. 00 коп.(1450 Х36).

Що стосується стягнення моральної шкоди в сумі 500000грн. з ОСОБА_2 на користь позивача, то суд з урахуванням вищенаведеного приходить до висновку що позовні вимоги в цій частині слід задовольнити частково з наступних підстав.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд повинен наводити в рішенні відповідні мотиви.

Відповідно до роз`ясненняпостанови пленуму Верховного Суду Українивід 31.03.1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової шкоди)»із змінами, відповідно до яких під моральною шкодою слід розуміти втратинемайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних, тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Відповідно до ч.1 ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

З заявленого позову вбачається, що внаслідок ДТП, яка сталася з вини ОСОБА_2 , потерпілому були спричинені моральні страждання, які полягали у емоційному стані, змінився його звичайний спосіб життя, у момент ДТП він зазнав фізичного болю, так як отримав тілесні ушкодження, що підтверджується медичними висновками, лікувався був неодноразово прооперований, змушений був проходити медичні обстеження, в результаті встановлена перша а в подальшому друга група інвалідності внаслідок ДТП, це вплинуло на його життєві уклади та порушило звичний спосіб їх життя. Він пережив сильний стрес та душевні хвилювання у момент ДТП, поведінка відповідача після ДТП викликала у нього глибоке розчарування та психологічний дискомфорт, оскільки жодного разу до нього ОСОБА_2 не телефонував, не цікавився станом його здоров`я, жодної допомоги не пропонував. З урахуванням принципів розумності,справедливості та співмірності суд вважає із ОСОБА_2 слід стягнути в користь позивача в якості відшкодування моральну шкоду в розмірі 250000грн.

В решті позовні вимоги залишити без задоволення.

Розподіл судових витрат у справі підлягає вирішенню в порядку ст.141 ЦПК України.

Враховуючи, що згідно п.2 ч.1 ст.5 Закону України "Про судовий збір" позивачі у справах про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також смертю фізичної особи, звільнені від сплати судового збору, тому з відповідачів підлягає стягненню на спеціальний рахунок судовий збір за ставками судового збору, які діяли на день подачі позовної заяви.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст.4, 7, 13, 128, 141, 206, 223, 247 263-265, 280-283, 354 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Приватного акціонерного товариства "Страхова Компанія "Уніка" про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, задовольнити частково.

Стягнути із ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь ОСОБА_1 , майнову шкоду, завдану внаслідок вчинення кримінального правопорушення у розмірі 37 009 грн. 77 коп. та 250000(двісті п`ятдесят тисяч) моральної шкоди.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Уніка» юридична адреса: вул.Саксаганського,70а м.Київ на користь ОСОБА_1 моральну шкоду, завдану внаслідок ушкодження здоров`я під час дорожньо-транспортної пригоди в розмірі 1 850 грн. 48коп.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Уніка» на користь ОСОБА_1 страхове відшкодування (регламентну виплату) за шкоду, пов`язану із стійкою втратою працездатності в розмірі 52200(п`ятдесят дві тисячі)грн. 00 коп.

Стягнути із ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь держави судовий збір в розмірі 1921 (одну тисячу дев`ятсот двадцять одну) грн. 00коп.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Уніка» на користь держави судовий збір в розмірі (сімсот шістдесят вісім ) грн. 40коп.

В решті позовні вимоги залишити без задоволення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, за письмовою заявою відповідача поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Позивачем апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк подання заяви про перегляд заочного рішення може бути поновлено в разі пропуску строку з інших причин.

Рішення виготовлене в нарадчій кімнаті в одному примірнику.

Позивач: ОСОБА_1

проживає за адресою:

АДРЕСА_2 .

Відповідач: ОСОБА_2

проживає за адресою:

АДРЕСА_2 .

Відповідач: Приватне акціонерне товариство "Страхова Компанія "Уніка"

юридична адреса: 01032, вул.Саксаганського, 70-А м.Київ.

СУДДЯ: Швед Н.П.