Справа № 136/1909/23
провадження № 2/136/427/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" січня 2024 р. м. Липовець

Липовецький районний суд Вінницької області

у складі головуючого судді Кривенка Д.Т.,

за участю секретаря судового засідання Марчук Н.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Липовець, у спрощеному позовному провадженні, цивільну справу

за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова Компанія Управління "Активами", треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Євген Михайлович; Липовецький відділ державної виконавчої служби у Вінницькому районі Вінницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулася до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова Компанія Управління "Активами" (далі - відповідач), в якому просила:

- визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис за №245392 від 28.06.2021, який вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Євгеном Михайловичем про стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова Компанія Управління "Активами" заборгованості в розмірі 9708,15 грн.

Позивач обґрунтовує свій позов наступними обставинами.

07.09.2023 позивач через додаток "Дія" дізналася, що приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Є.М. вчинено виконавчий напис за №245392 від 28.06.2021 про стягнення з позивача на користь відповідача заборгованості в розмірі 9708,15 грн. Позивач вважає, що такий виконавчий напис не підлягає виконанню, оскільки вчинення такого виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно з визначеним законодавством переліком підтверджують безспірність заборгованості, або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Крім того, відповідач будь-яких повідомлень про існування заборгованості не надсилав, тай заборгованості у позивача немає.

Ухвалою суду від 04.10.2023 відкрито провадження у справі та призначено її розгляд у спрощеному позовному провадженні без виклику сторін, а відповідачу визначено строк для подання відзиву. Витребувано спірний виконавчий напис.

Сторони не заперечували проти розгляду справи в спрощеному провадженні.

Відповідач у визначений судом строк відзиву на позов не подав, однак представник подав заяву про визнання позовних вимог, за визнання позовної вимоги просив суд стягнути 50% судового збору на користь позивача, а іншу частину повернути йому з державного бюджету. Також вважав заявлену позивачем суму витрат на правову допомогу неспівмірною.

Третіми особами заяв та клопотань не подано.

Суд встановив наступні фактичні обставини та зміст спірних правовідносин.

У матеріалах справи відсутня копія кредитного договору №9737682 від 22.06.2020, який було зазначено в оспорюваному виконавчому написі нотаріуса Київського міського нотаріального округу Остапенка Є.М. за №245392 від 28.06.2021 про стягнення з позивача на користь відповідача заборгованості в розмірі 9708,15 грн. Таким чином суд не може встановити нотаріальне посвідчення кредитного договору №9737682 від 22.06.2020.

Натомість 18.11.2021 державним виконавцем Липовецького відділу державної виконавчої служби у Вінницькому районі Вінницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №67517361, про стягнення з позивача на підставі виконавчого напису нотаріуса Київського міського нотаріального округу Остапенка Є.М. за №245392 від 28.06.2021 заборгованості в розмірі 9708,15 грн.

Як визначено в ст. 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і порядку, встановлених законом.

Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (ч. 1 ст. 39 Закону України «Про нотаріат»). Таким актом є, зокрема Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 №296/5 (далі - Порядок вчинення нотаріальних дій).

Згідно зі ст. 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ст. 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Згідно з п.п. 2.1 п. 2 Глави 16 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (п.п. 2.2 п. 2 гл. 16 розділу II Порядку).

Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (ст. 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те. що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів.

Однак, в матеріалах справи відсутня копія кредитного договору №9737682 від 22.06.2020, який було зазначено в оспорюваному виконавчому написі нотаріуса за №245392 від 28.06.2021 про стягнення з позивача на користь відповідача заборгованості в розмірі 9708,15 грн.

Також, відповідачем, хоч і надано суду виписку з рахунку за кредитним договором №9737682 від 22.06.2020, однак за нею неможна встановити як визначалася остаточна сума заборгованості, а тому вважати заборгованість безспірною не можна, що виключає можливість вчинення виконавчого напису.

Крім того, Верховний Суд у своїй постанові від 12.03.2020 у справі №757/24703/18-ц (провадження № 61-12629св19) дійшов висновку, що оскільки серед документів, наданих банком нотаріусу для вчинення виконавчого напису, відсутній оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів), за яким стягнення заборгованості може провадитися у безспірному порядку, а надана нотаріусу анкета-заява позичальника не посвідчена нотаріально, отже не могла бути тим договором, за яким стягнення заборгованості могло бути проведено у безспірному порядку шляхом вчинення нотаріусом виконавчою напису, тому наявні підстави для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника.

Відповідно до правової позиції Великої Палати Верховного Суду від 21.09.2021 по справі №910/10374/17, вчинення виконавчих написів щодо договорів, які не посвідчуються нотаріально - є незаконним. Кредитний договір, який у цьому випадку не було нотаріально посвідчено, не може відноситися до документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів у розумінні положень ст.ст.87,88 Закону України «Про нотаріат». Виконавчий напис може бути вчинено за відсутності спору між сторонами щодо заборгованості, в іншому випадку спір підлягає вирішенню судом. Однак у цьому випадку має місце не лише існування невирішених судових спорів на момент вчинення виконавчого напису щодо стягнення спірної заборгованості, а й відсутність у цілому прозорості вимог кредитора до боржника, яка б надавала можливість визначити зміст, умови виконання та дійсний розмір зобов`язань.

Разом з тим, у постанові Верховного Суду від 09.02.2022 у справі №522/8685/18 (провадження № 61-15987св20), зазначено, що «у постанові Верховного Суду від 27.08.2020 в справі №554/6777/17 (провадження № 61-19494св18) зроблено висновок, що «у нотаріальному процесі при стягненні боргу за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором) на підставі виконавчого напису нотаріуса боржник участі не приймає, а тому врахування його інтересів має забезпечуватися шляхом надіслання повідомлення - письмової вимоги про усунення порушення (письмове повідомлення про вчинення виконавчого напису). Повідомлення надіслане стягувачем боржнику, є документом, що підтверджує безспірність заборгованості та обов`язково має подаватися при вчиненні виконавчого напису як за іпотечним договором, так і за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором). Процедура стягнення боргу за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором) на підставі виконавчого напису нотаріуса складається із двох етапів: перший, підготовчий етап, який включає повідомлення боржника. Цей етап спрямований на забезпечення прав та інтересів боржника, якому має бути відомо, що кредитор розпочинає процедуру стягнення боргу за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором) на підставі виконавчого напису нотаріуса; другий етап - учинення виконавчого напису, який полягає в подачі нотаріусу документів, що підтверджують безспірність вимог, в тому числі й повідомлення боржника (письмова вимога про усунення порушення чи письмове повідомлення про вчинення виконавчого напису). Недотримання одного із етапів процедури стягнення боргу за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором) на підставі виконавчого напису нотаріуса є підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню».

Судом встановлено, що відповідачем не надано, а матеріали справи не містять доказів повідомлення відповідачем, саме боржника - позивача, за її адресою, для надання їй можливості усунути порушення за кредитним договором перед вчиненням виконавчого напису.

Суд зауважує, що неотримання боржником вимоги про усунення порушень за кредитним договором об`єктивно позбавляє його можливості бути вчасно проінформованим про наявність заборгованості та можливості надати свої заперечення щодо неї або оспорити вимоги кредитора. Якщо боржник не має можливості подати нотаріусу заперечення щодо вчинення виконавчого напису або висловити свою незгоду з письмовою вимогою про сплату боргу чи повідомити про наявність спору щодо суми заборгованості, це об`єктивно виключає можливість вчинення виконавчого напису. Учинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надіслання кредитором повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень боржнику. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка на письмовому повідомленні про його отримання.

Аналогічний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 30.09.2019 в справі №357/12818/17 (провадження №61-44380св18) та від 27.08.2020 в справі № 554/6777/17 (провадження № 61-19494св18)».

Таким чином, як порушення нотаріусом порядку вчинення виконавчого напису, так і порушення порядку повідомлення боржника про вимогу щодо усунення порушення є самостійними і достатніми підставами для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

Разом з тим, представник відповідача визнав пред`явлені до нього позовні вимоги під час судового розгляду.

У відповідності до ст. 206 ЦПК України відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд, за наявності підстав, ухвалює рішення про задоволення позову, якщо визнання відповідачем позову не суперечить закону й порушує права інших осіб.

Судом встановлено, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб.

Отже, з урахуванням встановлених обставин та норм для їх правового регулювання, суд дійшов висновку, що позовна вимога про визнання таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис за №245392 від 28.06.2021, який вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Є.М. про стягнення з позивача на користь відповідача заборгованості в розмірі 9708,15 грн, ґрунтується на нормах чинного законодавства, а тому підлягає задоволенню.

Суд, вирішуючи питання про стягнення з відповідача на користь позивача судові витрати зі сплати судового збору керується ч. 1 ст. 141 ЦПК України, згідно з якою судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Крім того, згідно з ч. 1 ст. 142 ЦПК України, згідно з якою визначено, що в разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідному у рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 % судового збору, сплаченого при поданні позову.

Отже, з огляду на визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті та задоволення позову, а тому суд дійшов висновку, що з відповідача на користь позивача слід стягнути судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 50 %, який ним сплачено, а також повернути позивачу з державного бюджету інші 50 % судового збору.

Щодо стягнення судових витрат на правничу допомогу, суд зауважує, що за змістом ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Згідно з ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Згідно п. 2 ч. 2 ст. 137 ЦПК України розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Згідно умов Договору про надання правової допомоги від 01.03.2022, що укладений між позивачем та Адвокатським бюро Семенчук О.А. в розділі «3. Порядок розрахунків» вказано, що година роботи адвоката коштує 1000,00 грн, а остаточна сума за надання правничої допомоги визначається в актах надання послуг з переліком таких послуг. У матеріалах справи наявний Акт надання послуг №3 де визначено перелік послуг адвокат та їх вартість, загальна сума якої становить 9500,00 грн. Разом з тим, зі змісту того ж таки розділу «3. Порядок розрахунків» вбачається, що сплата за надання правничої допомоги сплачується замовником в тридцяти денний строк з моменту підписання акту виконаних робіт. Однак, крім договору про надання правової допомоги з додатковою угодою та акту надання послуг з описом робіт, позивачем не надано згаданий в договорі акт виконаних робіт та квитанцію про їх оплату адвокатському бюро. Таким чином, заявлені витрати на правову допомогу документально не підтверджені, а наразі суд позбавлений можливості їх встановити.

Керуючись ст.ст. 259, 264, 265, 273, 274, 279, 354 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП - НОМЕР_1 ) до Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова Компанія Управління "Активами" (місцезнаходження: вул. Стельмаха, буд. 9А, оф. 203, м. Ірпінь, Київська обл., ЄДРПОУ - 35017877), треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Євген Михайлович (місцезнаходження: вул. Мала Житомирська, буд. 6/5, м. Київ); Липовецький відділ державної виконавчої служби у Вінницькому районі Вінницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (місцезнаходження: вул. В.Липківського, буд. 57, м. Липовець, Вінницький р-н, Вінницька обл., ЄДРПОУ - 34246125) про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню - задовольнити.

Визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис за №245392 від 28.06.2021, який вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Євгеном Михайловичем про стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова Компанія Управління "Активами" заборгованості в розмірі 9708 (дев`ять тисяч сімсот вісім) грн 15 коп.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова Компанія Управління "Активами" на користь ОСОБА_1 у вигляді 50% судового збору в розмірі 536 (п`ятсот тридцять шість) грн 80 коп.

Повернути ОСОБА_1 з Державного бюджету України частину сплаченого ним при поданні позову 50 % судового збору в розмірі 536 (п`ятсот тридцять шість) грн 80 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо її не подано учасниками справи.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 30-ти днів до Вінницького апеляційного суду, а зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому рішення не було вручено в день проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо скарга подана протягом 30-ти днів із дня вручення повного рішення суду.

Суддя Дмитро КРИВЕНКО