КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2024 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів:

судді - доповідача Кирилюк Г. М.

суддів: Рейнарт І. М., Ящук Т. І.

при секретарі Кошель К. А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Подільського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про повернення стягнутого виконавчого збору, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Подільського районного суду міста Києва від 27 серпня 2024 року в складі судді Якимець О. І.,

встановив:

19.08.2024 ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з Подільського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) на його користь грошові кошти в сумі 189 587,53 грн в якості повернення протиправно стягнутого виконавчого збору.

Посилався на ті підстави, що державним виконавцем Подільського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) 08.08.2022 та 20.02.2023 було безпідставно списано з його карткового рахунку грошові кошти в сумі 152 123 грн 88 коп. та 86 850 грн 51 коп. на підставі виконавчого документа, який був відкликаний стягувачем ще 29.09.2020, з яких 01.03.2023 повернуто 49 386,86 грн 86 коп.

Зазначав, що вказаними діями йому було завдано істотних матеріальних збитків.

Ухвалою Подільського районного суду міста Києва від 27 серпня 2024 року у відкритті провадження за позовною заявою ОСОБА_1 до Подільського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про повернення стягнутого виконавчого збору відмовлено. Роз`яснено позивачу його право звернення до суду із зазначеною вимогою в порядку адміністративного судочинства до окружного адміністративного суду.

При цьому суд першої інстанції виходив з того, що позивачем оспорюються дії органу державної виконавчої служби щодо стягнення виконавчого збору, пов`язані із примусовим виконанням не судового рішення, а виконавчого напису нотаріуса, а тому дану справу належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

06.09.2024 ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Подільського районного суду міста Києва від 27 серпня 2024 року та направити справу до суду першої інстанції для продовження її розгляду по суті позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовані тим, що ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 13 грудня 2022 року (справа №640/21737/22) відмовлено у відкритті провадження у розгляді аналогічних позовних вимог в порядку адміністративного судочинства.

Відмова у відкритті провадження в порядку цивільного судочинства створює спір між судами адміністративного та цивільного судочинства, що є неприпустимим.

Зазначає, що відповідно до постанови Великої Палати Верховного Суду від 27 березня 2019 року у справі №137/1666/16-ц, спори між боржниками та стягувачами, а також спори за позовами інших осіб, прав та інтересів яких стосуються нотаріальні дії чи акт, у тому числі про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, про повернення стягнутого за виконавчим написом, якщо суб`єктний склад сторін відповідного спору відповідає приписам ЦПК України вирішуються судом за позовами до стягувачів у порядку цивільного судочинства.

Правом надання відзиву на апеляційну скаргу відповідач не скористався.

В судовому засіданні ОСОБА_1 апеляційну скаргу підтримав та просив її задовольнити.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені судом належним чином.

Переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України, частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтею 124 Конституції України передбачено, що юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір. Це означає, що право особи на звернення до суду не може бути обмеженим.

Судова юрисдикція - це інститут права, який покликаний розмежовувати компетенцію як різних ланок судової системи, так і різних видів судочинства - цивільного, кримінального, господарського та адміністративного.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є предмет спору, характер спірних матеріальних правовідносин і їх суб`єктний склад, а також пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Предметна юрисдикція - це розмежування компетенції судів, які розглядають справи за правилами цивільного, кримінального, господарського й адміністративного судочинства. Кожен суд має право розглядати і вирішувати тільки ті справи (спори), які віднесені до його відання, тобто діяти в межах установленої законом компетенції.

Цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, ЦПК України), Закону України «Про міжнародне приватне право», законів України, що визначають особливості розгляду окремих категорій справ, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи (частини перша та третя статті 3 ЦПК України).

Відповідно до частини першої статті 19 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Згідно з пунктами 1-2 частини першої статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), справа адміністративної юрисдикції - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або не виконанням такою стороною зазначених функцій.

Таким чином, визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Разом з тим, приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило, майнового права суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень.

Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність спору щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів у будь-яких правовідносинах, крім випадків, коли такий спір вирішується за правилами іншого судочинства, а по-друге, спеціальний суб`єктний склад цього спору, у якому однією зі сторін є, як правило, фізична особа. Отже, у порядку цивільного судочинства за загальним правилом можна розглядати будь-які справи, у яких хоча б одна зі сторін є фізичною особою, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства.

Як вбачається зі змісту позовної заяви, позивач не оскаржує рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), а звернувся до суду з позовом про стягнення грошових коштів.

Суд першої інстанції не надав правової оцінки заявленим позовним вимогам та не навів відповідного обґрунтування, чи підлягає розгляду спір про стягнення грошових коштів в порядку цивільного судочинства.

Крім цього, судом першої інстанції не наведено мотивів відхилення доводів позивача в тій частині, що ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 13 грудня 2022 року (справа №640/21737/22) було відмовлено у відкритті провадженні в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Подільського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії з тих підстав, що спір не підлягає розгляду в поряду адміністративного судочинства.

Згідно з п. 4 ст. 379 ЦПК України підставою для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Оскільки ухвала суду про відмову у відкритті провадження у справі постановлена з порушенням норм процесуального права та перешкоджає подальшому провадженню у справі, апеляційний суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги та направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст. 367, 368, 374, 379, 381-384 ЦПК України суд

постановив:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Подільського районного суду міста Києва від 27 серпня 2024 року скасувати.

Справу за позовом ОСОБА_1 до Подільського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про повернення стягнутого виконавчого збору направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 27.12.2024.

Суддя - доповідач Г. М. Кирилюк

Судді І. М. Рейнарт

Т. І. Ящук