Житомирський апеляційний суд
Справа №296/9928/23 Головуючий у 1-й інст. Шкиря В.М.
Категорія 39 Доповідач Талько О. Б.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2024 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючої судді: Талько О.Б.,

суддів: Павицької Т.М., Григорусь Н.Й.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Житомирі цивільну справу № 296/9928/23 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю « Фінансова компанія «Фінтраст Україна» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 24 січня 2024 року, ухвалене під головуванням судді Шкирі В.М.,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2023 року позивач звернувся до суду із позовом, в якому зазначив, що ТОВ «Авентус Україна» є фінансовою установою та має ліцензію на надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, яка була видана розпорядженням Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг від 28.03.2017 № 756.

13.09.2021 року між ТОВ «Авентус Україна» та відповідачкою за допомогою Інформаційно-телекомунікаційної системи укладено електронний договір № 4768013 про надання споживчого кредиту. Зазначений договір укладено відповідно до Правил надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту ТОВ «Авентус Україна», затверджених наказом № 53-ОД від 16.01.2020 року.

Згідно з умовами кредитного договору сума кредиту (загальний розмір) складає 10000 грн.; строк кредиту 25 днів. Дата повернення кредиту 08.10.2021 року. ТОВ «Авентус Україна» свої зобов`язання перед ОСОБА_1 виконало та надало кредит в сумі 10 000 грн. шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну карту відповідача № НОМЕР_1 .

08.10.2021 року відповідачка свої зобов`язання перед кредитором щодо повернення кредиту та нарахованих процентів не виконала, а також не уклала угоду щодо пролонгації строку дії кредитного договору, в зв`язку з чим кредитний договір було автопролонговано, а строк користування кредитом було продовжено на 90 днів.

21.06.2022 року між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ "Фінансова компанія" Фінтраст Україна" укладено договір факторингу № 21-06/2022, згідно з умовами якого клієнт відступив фактору права грошової вимоги за цим кредитним договором.

Отже, до ТОВ "Фінансова компанія" Фінтраст Україна" відповідно до укладеного договору факторингу №21-06/2022 перейшло право грошової вимоги до відповідачки за кредитним договором № 4768013, у розмірі 41787,16 грн.

Станом на 05.10.2023 року заборгованість за кредитним договором відповідачки склала: тіло кредиту 10000 грн., нараховані проценти 21840 грн., а всього 31840 грн. Окрім того, ОСОБА_1 зобов`язана сплатити інфляційні втрати в сумі 8405,76 грн. та три відсотки річних у розмірі 1541,40 грн.

У подальшому позивач, зменшивши позовні вимоги, просив стягнути із ОСОБА_1 на свою користь заборгованість за кредитним договором в сумі 31840 грн.

Також просив відшкодувати витрати на правничу допомогу у розмірі 10000 грн.

Рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 24 січня 2024 року стягнуто із ОСОБА_1 на користь ТОВ "Фінансова компанія "Фінтраст Україна" заборгованість за кредитним договором в сумі 31978 грн 70 коп, з яких: 10000 грн сума кредиту, 21840 грн - проценти за користування кредитом, 138 грн 70 коп - три відсотки річних.

В задоволенні інших вимог відмовлено.

Стягнуто із ОСОБА_1 на користь ТОВ "Фінансова компанія "Фінтраст Україна" витрати по сплаті судового збору в сумі 1643 грн 20 коп.

В апеляційній скарзі відповідачка, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати рішення в частині стягнення з неї на користь ТОВ "Фінансова компанія "Фінтраст Україна" 21840 грн процентів за користування кредитом та ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким стягнути з неї 4750 грн процентів за користування кредитом.

Зокрема, зазначає, що оскільки нею не здійснювались платежі по погашенню кредиту, вбачається, що борг за цим кредитним договором складає 10000 грн. (тіло кредиту) та 4750 грн. (190 грн.* 25 днів) - сума процентів за користування кредитом, що разом становить 14750 грн.

Позивачем не надані належні та допустимі докази, які б свідчили про його право на стягнення з неї грошових коштів у розмірі, більшому ніж 14750 грн. Вона не погоджувала продовження строку користування кредитом у порядку, передбаченому п. 4.2-4.4. За умовами кредитного договору сторони погодили строк кредиту 25 днів.

Зауважує, що п. 3.1 Кредитного договору, яким регламентовано порядок обчислення (нарахування) процентів та порядок зміни процентів та яким узгоджено здійснення нарахування відсотків, зокрема, протягом 90 календарних днів поспіль з моменту виникнення прострочення, не передбачає право кредитодавця щодо стягнення процентів після припинення строку кредитування.

На те, що даним договором не врегульовані відносини щодо стягнення процентів після припинення строку кредитування, вказує пункт 3.2, відповідно до якого до періоду розрахунку процентів включається день надання та день фактичного повернення кредиту, але не включається дата повернення кредиту, вказана у графіку платежів, крім випадку, якщо в межах строку надання кредиту, визначеного у пункті 1.4 договору, відбулася пролонгація строку кредиту відповідно до Розділу 4 договору, де проценти нараховуються і за дату повернення кредиту, вказану у графіку платежів.

Позивачем до позовної заяви додана картка обліку договору (розрахунок заборгованості), з якої вбачається, що 08.10.2021 року проценти за користування кредитом не нараховувались, тобто строк кредиту закінчився.

Отже, вважає, що пункт 3.1 договору не унормовує порядку нарахування процентів поза межами дії строку кредитування, а лише надає право кредитодавцю нараховувати проценти протягом 90 календарних днів з дня виникнення простроченої заборгованості, яка може виникнути у разі пролонгації договору на новий строк, чого між сторонами не відбулось.

У відзиві на апеляційну скаргу ТОВ "Фінансова компанія "Фінтраст Україна" просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення без змін.

Зокрема, зазначає, що кредитний договір, укладений між ТОВ «Авентус Україна» та відповідачкою, повністю відповідає вимогам чинного законодавства України. Електронна форма договору прирівнюється до письмової, з певними особливостями щодо укладення таких договорів. Крім того, проценти нараховано в межах погодженого строку надання кредиту.

Дослідивши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 13.09.2021 року між ТОВ «Авентус Україна» та відповідачем ОСОБА_1 за допомогою Інформаційно-телекомунікаційної системи ТОВ «Авентус Україна» укладено електронний договір № 4768013 про надання споживчого кредиту

Відповідно до п.1.1 договору його укладення здійснюється сторонами за допомогою ІТС товариства, доступ до якої забезпечується споживачу через Веб-сайт або Мобільний додаток. Електронна ідентифікація споживача здійснюється при вході споживача в Особистий кабінет в порядку, передбаченому Законом України «Про електронну комерцію», в тому числі шляхом перевірки товариством правильності введення коду, направленого товариством на номер мобільного телефону споживача, вказаний при вході, та/або шляхом перевірки правильності введення пароля входу до Особистого кабінету. При цьому, споживач самостійно і за свій рахунок забезпечує і оплачує технічні, програмні і комунікаційні ресурси, необхідні для організації каналів доступу і підключення до Веб-сайту/ІТС товариства.

Згідно з п.1.2. договору товариство надає споживачу кредит у гривні, а споживач зобов`язується одержати та повернути кошти кредиту, сплатити проценти за користування ним та виконати інші обов`язки, передбачені договором.

Сума кредиту (загальний розмір) складає 10 000,00 грн., строк кредиту - 25 днів. Дата повернення кредиту вказується в графіку платежів, що є додатком №1 до цього договору. Строк кредиту може бути продовжено у порядку та на умовах визначених в Розділі 4 цього договору (п.1.4).

Відповідно до п.1.5 договору, тип процентної ставки - фіксована.

Пунктом 1.5.1 визначено, що стандартна процентна ставка становить 1,90 % в день та застосовується :

- у межах строку надання кредиту, зазначеного в п.1.4 цього договору , якщо не виконані умови для застосування заниженої процентної ставки;

- у межах нового строку кредиту, якщо відбулася пролонгація за ініціативою споживача відповідно до п.4.2 Договору.

Пунктом 1.5.2 визначено, що знижена процентна ставка 1,33 в день застосовується, якщо споживач в межах строку, встановленого п.1.4 договору, або протягом 3-х календарних днів, що слідують за датою закінчення такого строку, здійснить повне погашення кредитної заборгованості або протягом такого строку за ініціативою Споживача відбудеться продовження строку кредиту на новий строк.

Згідно з п.2.1. договору, кошти кредиту надаються товариством у безготівковій формі шляхом їх перерахування за реквізитами платіжної картки НОМЕР_1 або іншої платіжної картки, реквізити якої надані споживачем товариству з метою отримання кредиту.

Порядок обчислення (нарахування) процентів, порядок зміни процентів врегульовано розділом 3 договору. Так, п.3.1 передбачено, що нарахування процентів за договором здійснюється на залишок фактичної заборгованості за кредитом за кожен день користування кредитом, протягом строку кредиту (включаючи періоди пролонгації та автопролонгації виходячи із фактичної кількості днів у місяці та у році, тобто метод «факт/факт».

Пунктом 3.2 договору визначено, що до періоду розрахунку процентів включається день надання та день фактичного повернення кредиту, але не включається дата повернення кредиту, вказана в Графіку платежів, крім випадку, якщо в межах строку надання кредиту, визначеного у п.1.4 договору, відбулася пролонгація строку кредиту, відповідно до п. 4.2 договору, де проценти нараховуються і за дату повернення кредиту, вказану в графіку платежів. У випадку, якщо день надання та день повернення кредиту співпадають, нарахування процентів здійснюються за один день.

Пунктом 4.3. договору передбачено, що у випадку, якщо у споживача на дату закінчення строку кредиту (нового строку кредиту після пролонгації або автопролонгації) наявна заборгованість за кредитом, строк кредиту продовжується кожен раз на один наступний календарний день, що слідує за днем закінчення такого строку, але не більше ніж на 90 календарних днів поспіль, крім випадку, якщо в цей день повинна відбутися пролонгація строку кредиту за ініціативою споживача відповідно до п.п.4.2.2 - 4.2.4 договору. Тобто в даному випадку кожен день автопролонгації є новою датою повернення кредиту.

Згідно з п. 4.3.2 споживач дає згоду на автопролонгацію строку кредиту на умовах, передбачених в пп. 4.3.1 Договору. Споживач вважається таким, що прострочив повернення кредиту, якщо після закінчення періоду автопролонгації у споживача наявна заборгованість за кредитом та не відбулося продовження строку кредиту за ініціативою споживача, у порядку, передбаченому п. 4.2 договору.

Вказаний в цьому розділі порядок внесення змін до договору щодо продовження строку кредиту сторони вважають таким, що вчинений в письмовій формі, оскільки воля сторін, передбачена в п. 4.2 договору, виражена за допомогою технічного засобу зв`язку, а в п. 4.3 договору - письмово цим договором, що відповідає вимогам, встановленим статтею 207 ЦК України до письмової форми правочину.

За змістом п. 6.3 кредитного договору погашення заборгованості здійснюється у такій черговості: прострочені зобов`язання по процентам, прострочені зобов`язання по кредиту.

Для підписання кредитного договору відповідачкою було використано електронний підпис з одноразовим ідентифікатором «А469498» 13.09.2021 року о 20:24:03

Згідно з паспортом споживчого кредиту, який підписано ОСОБА_1 електронним підписом з одноразовим ідентифікатором «А469498» 13.09.2021 року о 20:24:03, вона була ознайомлена з істотними положеннями отримання кредиту.

ТОВ «Авентус Україна» свої зобов`язання перед ОСОБА_1 виконало та надало їй кредит в сумі 10000 грн. шляхом зарахування 19.09.2021 року кредитних коштів на її платіжну карту № НОМЕР_1 , що підтверджується довідкою ТОВ «Фінансова компанія «Контрактовий дім» від 29.06.2022 року.

Підпунктом 3 п. 5.1. кредитного договору передбачено, що ТОВ «Авентус Україна» має право укладати договори щодо відступлення права вимоги за договором або договори факторингу з будь-якою третьою особою без окремої згоди відповідача.

21.06.2022 року між ТОВ «Авентус Україна» як клієнтом та ТОВ "Фінансова компанія" Фінтраст Україна" як фактором було укладено договір факторингу №21-06/2022.

Згідно з п. 1.2 договору факторингу перехід від клієнта до фактора прав вимоги до боржників відбувається в момент підписання сторонами акта прийому-передачі реєстру боржників згідно з додатком № 2, після чого фактор стає кредитором боржників стосовно заборгованості та набуває відповідні права вимоги.

Матеріали справи свідчать, що цього ж дня між фактором та клієнтом підписаний акт прийому- передачі інформації згідно з реєстром боржників.

Отже, до ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» відповідно до укладеного договору факторингу № 21-06/2022 перейшло право грошової вимоги до відповідачки за кредитним договором № 4768013, заборгованість за яким складає 31840,16 грн., з яких сума кредиту 10000 грн., сума процентів за користування кредитом 21840 грн.

Відповідно до статей 1054, 526 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного судочинства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною першою статті 1055 ЦК України передбачено, що кредитний договір укладається у письмовій формі.

У статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому ЦК України та ГК України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст.12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеному у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним ст.12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному ч.6 цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття ( акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст.12 цього Закону; заповнення формуляра заяви ( форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст.12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею ( ст.11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Згідно з пунктом 6 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

При цьому одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір (пунктом 12 частини першої статті 3 Закону).

Частиною 5 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено, що пропозиція укласти електронний договір ( оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення ( відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір ( оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення ( відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення ( відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.

Положеннями ст.12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису ( факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

За правилами ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до ч.1 ст.628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно ч. 2 ст. 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа.

Таким чином, укладання договору в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного підпису лише за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами цього правочину. В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Договір про надання споживчого кредиту №4768013 підписаний ОСОБА_1 за допомогою одноразового ідентифікатора «А469498» 13.09.2021 року о 20:24:03, тобто належними та допустимими доказами підтверджено укладання між сторонами 13.09.2021 року правочину. Без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір не був би укладений.

Отже, встановивши, що без здійснення вказаних дій позивачем кредитний договір не був би укладений сторонами, суд першої інстанції дійшов обґрунтовано висновку, що цей правочин відповідно до Закону України «Про електронну комерцію» вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі, та укладення цього договору у запропонованій формі відповідало внутрішній волі позивача.

Аналогічні висновки викладено у постановах Верховного Суду від 28 квітня 2021 року у справі № 234/7160/20 (провадження № 61-2903св21), від 01 листопада 2021 року у справі № 234/8084/20 (провадження № 61-2303св21).

Таким чином, сторони погодили всі істотні умови кредитного договору, зокрема щодо визначення розміру процентів за його користування та пролонгації договору.

За змістом частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Відповідно до усталеної судової практики після спливу строку кредитування внаслідок закінчення цього строку, визначеного у відповідному кредитному договорі, або внаслідок реалізації кредитодавцем свого права на дострокове стягнення всієї суми заборгованості за кредитом в порядку ч.2 ст.1050ЦК України (шляхом направлення позичальнику відповідної вимоги або шляхом подання відповідного позову до суду) припиняється право кредитодавця нараховувати передбачені кредитним договором проценти за користування кредитом, а також неустойку.

У таких правовідносинах права та інтереси кредитодавця забезпечуються ч.2 ст.625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання, та підлягає застосуванню до всього періоду прострочення виконання грошового зобов`язання від дати спливу строку кредитування.

Аналогічні висновки містять правові позиці Великої Палати Верховного Суду у постановах від 04.07.2018 по справі №310/11534/13-ц, від 04.06.2019 по справі №916/190/18, від 08.11.2019 по справі №127/15672/16-ц, від 23.06.2020 по справі №536/1841/15-ц, від 26.01.2021 по справі №522/1528/15-ц.

Як вбачається зі змісту укладеного між сторонами кредитного договору, строк кредитування встановлено 25 днів, тобто відлік почався з 14.09.2023 року і мав би закінчитися 08.10.2023 року і за спливом цього строку позичальник зобов`язувалася повернути кредит та проценти , нараховані за зниженою процентною ставкою - 3325 грн, у разі застосування стандартної процентної ставки - 4750 грн, про що відповідачка підписала додаток №1 до договору споживчого кредиту №4768013 від 13.09.2021 року.

Порядок обчислення (нарахування) процентів, порядок зміни процентів врегульовано розділом 3 договору. Так, п.3.1 передбачено, що нарахування процентів за договором здійснюється на залишок фактичної заборгованості за кредитом за кожен день користування кредитом, протягом строку кредиту (включаючи періоди пролонгації та автопролонгації виходячи із фактичної кількості днів у місяці та у році, тобто метод «факт/факт».

Пунктом 3.2 договору визначено, що до періоду розрахунку процентів включається день надання та день фактичного повернення кредиту, але не включається дата повернення кредиту, вказана в графіку платежів, крім випадку, якщо в межах строку надання кредиту, визначеного у п.1.4 договору, відбулася пролонгація строку кредиту, відповідно до п. 4.2 договору, де проценти нараховуються і за дату повернення кредиту, вказану в графіку платежів. У випадку, якщо день надання та день повернення кредиту співпадають, нарахування процентів здійснюються за один день.

Пунктом 4.3. Договору передбачено, що у випадку, якщо у споживача на дату закінчення строку кредиту (нового строку кредиту після пролонгації або автопролонгації наявна заборгованність за кредитом, строк кредиту продовжується кожен раз на один наступний календарний день, що слідує за днем закінчення такого строку, але не більше ніж на 90 календарних днів поспіль, крім випадку, якщо в цей день повинна відбутися пролонгація строку кредиту за ініціативою споживача відповідно до п.п.4.2.2 - 4.2.4 Договору. Тобто, в даному випадку кожен день автопролонгації є новою датою повернення кредиту.

Згідно з п. 4.3.2 споживач дає згоду на автопролонгацію строку кредиту на умовах, передбачених в пп. 4.3.1 Договору. Споживач вважається таким, що прострочив повернення кредиту, якщо після закінчення періоду автопролонгації у споживача наявна заборгованість за кредитом та не відбулося продовження строку кредиту за ініціативою споживача, у порядку передбаченому п. 4.2 договору.

Вирішуючи даний спір, суд першої інстанції дійшов вірного висновку виходив з того, що вказаний в цьому розділі порядок внесення змін до договору щодо продовження строку кредиту сторони вважають таким, що вчинений в письмовій формі, оскільки воля сторін передбачена в п. 4.2 договору виражена за допомогою технічного засобу зв`язку, а в п. 4.3 договору - письмово цим договором, що відповідає вимогам, встановленим статтею 207 ЦК України до письмової форми правочину.

З матеріалів справи вбачається, що відповідачка своїх зобов`язань у визначений договором строк щодо повернення кредиту не виконала, Сплачені нею кошти відповідно до п. 6.3 договору були спрямовані в першу чергу на погашення прострочених процентів, а строк дії договору на підставі його положень було продовжено.

Таким чином, внаслідок продовження дії договору у первісного кредитора були наявні правові підстави для нарахування процентів за користування кредитом до 06.01.2022 року, виходячи з процентної ставки 1,90%.

Доводи апеляційної скарги є безпідставними та не спростовують висновків суду.

Керуючись ст. ст. 259,268,367,374,375,381-384 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 24 січня 2024 року, - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає оскарженню в касаційному порядку.

Головуюча Судді: