КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________
Апеляційне провадження
№ 22-ц/824/5386/2024
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 липня 2024 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Рейнарт І.М.

суддів Кирилюк Г.М., Ящук Т.І.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Євро-Реконструкція» - адвоката Кравченко Ольги Петрівни на рішення Дарницького районного суду міста Києва від 21 вересня 2022 року (суддя Шаповалова К.В.) у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Євро-Реконструкція» до ОСОБА_1 , інтереси якої представляє законний представник ОСОБА_2 , про стягнення заборгованості,

встановив:

у грудні 2021 року позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 у солідарному порядку заборгованості за послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води у розмірі 71 423грн 54коп., інфляційну складову боргу в розмірі 18 398грн 85коп., 3 % річних у розмірі 6 983грн 40коп. та судовий збір в розмірі 2 270грн.

Мотивуючи позовні вимоги, позивач зазначав, що ним надаються послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води у будинок АДРЕСА_1 , в тому числі і у квартиру АДРЕСА_2 , в якій проживають відповідачі та користуються цими послугами.

Позивач стверджував, що відповідачі з листопада 2014 року своєчасно не сплачували за отримані послуги, в результаті чого станом на 1 листопада 2021 року утворилась заборгованість за послуги з централізованого опалення в розмірі 28 102,14грн та послуги з постачання гарячої води в розмірі 43 321,40грн.

Позивач зазначав, що відповідачі упродовж певного періоду часу споживають послуги без укладеного договору про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, однак не дивлячись на це, зобов`язані оплатити всі фактично спожиті ними послуги, оскільки відсутність договору не може бути підставою для звільнення споживачів від оплати послуг.

Також позивач вважав, що заборгованість підлягає стягненню з врахуванням положень ст. 625 ЦК України.

Ухвалою Дарницького районного суду міста Києва від 20 червня 2022 року провадження у справі в частині позовних вимог, пред`явлених до ОСОБА_3 , закрито, у зв`язку із його смертю ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 21 вересня 2022 року у задоволенні позову до ОСОБА_1 , в інтересах якої діє опікун ОСОБА_2 , відмовлено.

У поданій апеляційній скарзі представник ТОВ «Євро-реконструкція» - адвокат Кравченко О.П. просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким

позовні вимоги задовольнити, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Представник позивача зазначає, що ОСОБА_1 є власницею квартири АДРЕСА_3 , а відтак зобов`язана утримувати своє майно та оплачувати комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Представник позивача посилається на те, що договір про надання послуг, який був передбачений чинними нормативно-правовими актами на момент виникнення заборгованості, між позивачем та відповідачкою не був укладений, а заява-приєднання до умов індивідуального типового договору споживачами послуг до ТОВ «Євро-реконструкція» не надавалась. Однак, ОСОБА_1 та її батько ОСОБА_3 із липня 2014 року не повідомляли теплопостачальну організацію про зміну складу користувачів послуг та споживали послуги на без договірній основі, що не може бути підставою для звільнення споживачів від оплати за спожиті житлово-комунальні послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води.

Крім цього представник позивача зазначає, що оскільки відповідачі користувались послугами з гарячого водопостачання без укладення договору та не надавали до ТОВ «Євро-реконструкція» документів про те, що в них у квартирі встановлений індивідуальний засіб обліку гарячого водопостачання, то плата за комунальні послуги з централізованого постачання гарячої води нараховувалась за нормативами (нормами) споживання.

Також представник позивача посилається на те, що відповідачка з приводу нарахованої їй плати чи розміру наявної заборгованості за спожиті послуги, із заявою щодо зміни кількості осіб, що користуються послугами з централізованого опалення та гарячого водопостачання в квартирі чи заявою про те, що вказані у квитанції послуги не надаються або із заявою про зменшення розміру плати на час тимчасової відсутності споживача та/або членів його сім`ї та офіційного документа, що підтверджує його/їх відсутність - не зверталась. Достовірно знати про те, чи проживали дані особи в квартирі ТОВ «Євро-реконструкція» не могло з об`єктивних причин.

Представник позивача також зазначає, що діюче законодавство надає кредитору право, у разі солідарного обов`язку боржників, заявляти вимогу про виконання обов`язку як до усіх боржників разом, так і до когось з них конкретно за вибором кредитора. Таким чином, заявлення ТОВ «Євро-реконструкція» вимог про стягнення заборгованості за надані житлово-комунальні послуги саме до власника квартири, який зобов`язаний її утримувати, є правом товариства, як кредитора та позивача, яке суд не може обмежувати.

У відзиві на апеляційну скаргу законний представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, посилаючись на те, що встановлення особи, відповідальної за оплату послуг, а також причини не укладення сторонами договору про надання житлово-комунальних послуг, не були предметом дослідження у даній справі та не є предметом спору. Визначення та встановлення особи, що порушила права позивача та до якої слід пред`являти позов, є правом позивача, а не обов`язком відповідача.

Представник відповідачки звертає увагу на те, що позивач підтверджує відсутність договору між ним та відповідачкою та у той же час безпідставно звинувачує відповідачку у відмові від укладення договору, не надаючи при цьому доказів.

Крім цього, представник відповідачки стверджує, що позивач у своїх доводах помилково ототожнює обов`язок по утриманню майна та по оплаті житлово-комунальних послуг.

Представник відповідачки вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що відповідачка не була споживачем послуг, оскільки протягом тривалого проміжку часу, в тому числі в період, за який виникла заборгованість, проживала у нього, як опікуна.

Також представник відповідачки зазначає, що у разі встановлення апеляційним судом наявності порушення прав позивача, просить застосувати позовну давність, про що

заявляв під час судового розгляду.

Відповідно до положень частини 1 статті 369 ЦПК України апеляційна скарга розглядається без виклику учасників справи.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено і матеріалами справи підтверджено, що ТОВ «Євро-Реконструкція» на підставі рішення Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 01 червня 2012 року № 189 (переоформлено рішенням від 21 червня 2016 року № 1159) видана Ліцензія на вид господарської діяльності - постачання теплової енергії (с.с.32).

Відповідно п. 3.3. статуту ТОВ «Євро-Реконструкція», основними видами господарської діяльності товариства, серед іншого, є виробництво, транспортування та постачання теплової енергії споживачам; надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої види (с.с.25-31).

ТОВ «Євро-Реконструкція» надає послуги з постачання теплової енергії та гарячої води у будинок за адресою: АДРЕСА_1 , що представником відповідачки не заперечується.

Згідно відомостей електронного реєстру територіальної громади міста Києва «ГІОЦ/КМДА», наданих на запит Дарницького районного суду міста Києва від 28 грудня 2021 року, ОСОБА_1 та ОСОБА_3 зареєстровані за адресою: АДРЕСА_4 (с.с.37).

Згідно відповіді Комунального підприємства Київської міської ради «Київське міське бюро технічної інвентаризації» від 26 квітня 2022 року, ОСОБА_1 є власницею квартири АДРЕСА_3 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 18 вересня 2008 року (с.с.52-53, 54).

Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 4 жовтня 2017 року по справі № 753/2113/17 встановлено, що ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 18 вересня 2008 року є власником квартири АДРЕСА_3 . Також у вказаній квартирі з 2003 року зареєстровані ОСОБА_3 та донька ОСОБА_1 - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (с.с.38-41).

Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 13 квітня 2007 року ОСОБА_1 визнана недієздатною, над нею встановлено опіку, опіком призначено ОСОБА_2 .

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер (с.с.74).

Згідно наданого позивачем розрахунку заборгованості, з листопада 2014 року не у повному обсязі вносилася плата за послуги з централізованого опалення та з липня 2014 року за послуги з гарячого водопостачання, в результаті чого утворилась заборгованість, яка станом на 1 листопада 2021 року становить 71 423,54грн та складається із заборгованості за послуги з централізованого опалення 28 102,14грн та заборгованості за послуги з гарячого водопостачання - 43 321,40грн.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що хоч ОСОБА_1 і є власницею квартири АДРЕСА_3 , за якою виникла заборгованість за комунальні послуги, однак вона не була їх споживачем, оскільки протягом тривалого часу, в тому числі і в період, за який виникла заборгованість, проживала у свого опікуна ОСОБА_2 .

Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції з таких підстав.

Правовідносини між сторонами регулюються нормами Закону України «Про житлово-комунальні послуги», Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, які затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630 (далі - Правила у редакції,

чинній на час виникнення спірних правовідносин). Вказані Правила регулюють відносини між суб`єктом господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальних послуг (далі -виконавець), і фізичною та юридичною особою (далі - споживач), яка отримує або має намір отримувати послуги з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення.

Згідно з частиною першою статті 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»виконавцем комунальної послуги є суб`єкт господарювання, що надає комунальну послугу споживачу відповідно до умов договору, а споживачем - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги.

Відповідно до пунктів 1, 2 частини першої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, а також одержувати в установленому законодавством порядку необхідну інформацію про перелік житлово-комунальних послуг, їх вартість, загальну вартість місячного платежу, структуру ціни/тарифу, норми споживання, порядок надання житлово-комунальних послуг, їх споживчі властивості тощо.

Відповідно до ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», редакція якого діяла до 9 грудня 2017 року, споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

10 грудня 2017 року набрав чинності Закон України «Про житлово-комунальні послуги» у новій редакції.

Пунктом 5 частини 1 статті 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», тут і далі у редакції від 9 листопада 2017 року, визначено, що житлово-комунальні послуги - це результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг.

Пунктом 2 частини 1 статті 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що до житлово-комунальних послуг належать комунальні послуги - це послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, управління побутовими відходами.

Згідно зі пунктом 1 частини першої статті 7 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" споживач має право одержувати своєчасно та належної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством і умовами укладених договорів.

Відповідно до частини другої статті 7 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" індивідуальний споживач зобов`язаний: укладати договори про надання житлово-комунальних послуг у порядку і випадках, визначених законом; своєчасно вживати заходів до усунення виявлених неполадок, пов`язаних з отриманням житлово-комунальних послуг, що виникли з його вини; забезпечувати цілісність обладнання приладів (вузлів) обліку комунальних послуг відповідно до умов договору та не втручатися в їхню роботу; власним коштом проводити ремонт та заміну санітарно-технічних приладів і пристроїв, обладнання, іншого спільного майна, пошкодженого з його вини, яка доведена в установленому законом порядку; оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.

Отже, пунктом 5 частини другої статті 7 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" визначено обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у

строки, встановлені договором.

Згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними.

Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Аналогічні правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 07 липня 2020 року у справі № 712/8916/17 та постановах Верховного Суду: від 26 вересня 2018 року у справі № 750/12850/16-ц , від 06 листопада 2019 року у справі № 642/2858/16, від 04 вересня 2022 року у справі № 201/1807/21, від 07 листопада 2023 року у справі № 643/17352/20, від 22 грудня 2023 року у справі № 607/2611/22.

Поняття виробника та постачальника комунальних послуг також визначено Положенням про порядок розрахунків за комунальні послуги між виробниками (постачальниками), виконавцями і споживачами послуг водопостачання, водовідведення і теплопостачання в умовах використання засобів обліку споживання води і теплової енергії в житловому фонді та підвищення економічної зацікавленості споживачів у їх встановленні за власні кошти, затвердженим наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству від 13 грудня 1995 року № 55, відповідно до якого виробниками (постачальниками) холодної і гарячої води та теплової енергії є підприємства і організації, які за договорами надають виконавцям та споживачам комунальні послуги; виконавцями послуг є підприємства або організації, які безпосередньо надають комунальні послуги споживачам (житлово-експлуатаційні та інші організації).

Зазначені норми законодавства чітко визначають, що виконавцями житлово-комунальних послуг є підприємства або організації, які безпосередньо надають житлово-комунальні послуги споживачам.

Відповідно до статті 19 Закону України «Про теплопостачання» споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.

Правила надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, які діяли до 22 лютого 2022 року, (далі Правила) регулювали відносини між суб`єктом господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальних послуг (далі - виконавець), і фізичною та юридичною особою (далі - споживач), яка отримує або має намір отримувати послуги з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення.

Правилами встановлено, що централізоване опалення - послуга спрямована на задоволення потреб споживача у забезпеченні нормативної температури повітря у приміщеннях квартири (будинку садибного типу), яка надається виконавцем з використання внутрішньобудинкових систем теплопостачання; централізоване постачання холодної та гарячої води - послуга, спрямована на задоволення потреб споживача у холодній та гарячій воді, яка надається виконавцем з використанням внутрішньобудинкових систем холодного та гарячого водопостачання.

Відповідно до п. 8 Правил послуги надаються споживачеві згідно з договором, що оформляється на основі типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення.

Згідно з ч. 2 ст. 638 ЦК України договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Положеннями ч. 2 ст. 642 ЦК України передбачено, що якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом.

Наявність правовідносин між сторонами за договорами теплопостачання, отже і

виникнення цивільних прав та обов`язків, підтверджується діями сторін: постачальник надає послуги з централізованого теплопостачання, надсилає споживачу платіжні документи (рахунки) на оплату спожитої енергії, а споживач отримує послуги та має здійснювати оплату виставлених рахунків.

Відповідно до п. 11 вищезазначених Правил у разі встановлення будинкових засобів обліку води у багатоквартирному будинку, де окремі (або всі) квартири обладнані квартирними засобами обліку, споживачі, які не зняли та не передали показання квартирного засобу обліку виконавцю та які не мають квартирних засобів обліку (у разі обладнання всіх квартир квартирними засобами обліку - споживачі, які не зняли та не передали показання квартирного засобу обліку виконавцю), оплачують послуги згідно з показаннями будинкових засобів обліку, не враховуючи витрати води виконавця, юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, які є власниками або орендарями приміщень у цьому будинку, та сумарних витрат води за показаннями всіх квартирних засобів обліку. Різниця розподіляється між споживачами, які не мають квартирних засобів обліку, та споживачами, які не зняли та не передали показання квартирного засобу обліку води виконавцю, пропорційно кількості мешканців квартири в разі відсутності витоків із загальнобудинкової мережі, що підтверджується актом обстеження, який складається виконавцем у присутності не менш як двох мешканців будинку.

Пунктом 20 Правил встановлено, що плата за надані послуги вноситься споживачем відповідно до показань засобів обліку води і теплової енергії або затверджених нормативів (норм) споживання на підставі платіжного документа (розрахункової книжки, платіжної квитанції тощо) або відповідно до умов договору на встановлення засобів обліку.

Пунктом 21 Правил визначено, що у разі відсутності у квартирі (будинку садибного типу) та на вводах у багатоквартирний будинок засобів обліку води і теплової енергії плата за надані послуги справляється згідно з установленими нормативами (нормами) споживання: з централізованого опалення - з розрахунку за 1 кв. метр (куб. метр) опалюваної площі (об`єму) квартири (будинку садибного типу) та з урахуванням фактичної температури зовнішнього повітря і фактичної кількості днів надання цієї послуги в місяці, який є розрахунковим.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до вимог ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Частиною першою статті 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Під час судового розгляду законний представник відповідачки ОСОБА_2 не заперечував, що позивач є надавачем послуг з опалення та гарячого водопостачання у квартиру АДРЕСА_3 . Також представник відповідачки не зазначав, що у квартирі встановленні лічильники обліку теплової енергії та гарячого водопостачання.

Судом встановлено, що власником квартири АДРЕСА_3 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом є відповідачка ОСОБА_1 (с.с.54).

Власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 322 ЦК України).

Договір про надання послуг централізованого опалення та гарячого водопостачання між ТОВ «Євро-реконструкція» та ОСОБА_1 не укладався, але житлово-комунальні послуги відповідачці надавалися, тобто між сторонами наявні фактичні договірні відносини.

У пункті 29 Правил зазначено, що споживач має право на зменшення розміру плати у разі тимчасової відсутності споживача та/або членів його сім`ї на підставі письмової заяви споживача та офіційного документа, що підтверджує його/їх відсутність (довідка з місця тимчасового проживання, роботи, лікування, навчання, проходження військової служби, відбування покарання).

Отже, споживач має право не сплачувати вартість житлово-комунальних послуг у випадку, якщо він подасть відповідну письмову заяву до надавача послуг та документально оформить свою відсутність в квартирі.

Опікуном відповідачки не надано доказів звернення до ТОВ «Євро-Реконструкція» із заявою про не проживання відповідачки та її дочки у квартирі АДРЕСА_3 у спірний період та про бажання припинити отримання житлово-комунальних послуг на певний час, зокрема, на час відсутності за вказаною адресою, а тому підстав для звільнення відповідачки від оплати наданих житлово-комунальних послуг немає.

У той же час долучені до матеріалів справи акти обстеження житлово-побутових умов, не можуть бути підставою для звільнення відповідачки від оплати за житлово-комунальні послуги у спірний період, оскільки такі документи опікун зобов`язаний був надати саме до надавача послуг у спірний період.

Таким чином, обґрунтованими є доводи апелянта про безпідставність відмови суду першої інстанції у задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги.

Разом з тим, 2 серпня 2022 року законний представник недієздатної відповідачки - ОСОБА_2 подав до суду заяву про застосування позовної давності (с.с. 94).

У відповідності до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки і не залежить від суб`єктного складу правовідносин (стаття 257 ЦК України).

Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частини третя та четверта статті 267 ЦК України).

Суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовної вимоги.

За зобов`язаннями з визначеним строком виконання, перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частини перша та п`ята статті 261 ЦК України).

Розрахунковим періодом для оплати послуг, якщо інше не визначено договором, є календарний місяць. Оплата послуг здійснюється не пізніше 20 числа місяця, наступного за розрахунковим періодом (місяцем), якщо договором не встановлено інший строк.

Якщо договором не встановлений інший термін, то з 21 числа кожного місяця починається період прострочення оплати наданих у попередньому місяці послуг з опалення та гарячого водопостачання, а отже, і перебіг позовної давності щодо відповідного щомісячного платежу, за яким споживач допустив прострочення.

Законом України від 30 березня 2020 року № 540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)»розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено, зокрема, пунктом 12 наступного змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину». Закон набрав чинності з 2 квітня 2020 року.

Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19,

Спричиненої корона вірусом SARS-CoV-2» (із змінами і доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів України) установлено з 12 березня 2020 року на всій території України карантин. Строк карантину неодноразово продовжувався і діяв на час пред`явлення даного позову.

З урахуванням п.12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК Українита часу введення в Україні карантину, настання обов`язку оплати щомісячного платежу за отримання послуги до 20 місяця наступного за наданням послуги, у межах позовної давності знаходиться період з березня 2017 року.

Враховуючи вищевикладене та зважаючи на звернення позивача до суду з позовом у грудні 2021 року, до вимог про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 за послуги з централізованого опалення за період з 1 листопада 2014 року по лютий 2017 року та за послуги з постачання гарячої води за період з 1 липня 2014 року по лютий 2017 року застосовуються наслідки пропуску строку позовної давності і у їх задоволенні відмовляється.

Таким чином з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Євро-реконструкція» підлягає стягненню заборгованість за послуги з централізованого опалення за період з 1 березня 2017 року по 1 листопада 2021 року в розмірі 19 895,84грн.

У той же час, із наданого позивачем розрахунку заборгованості за послуги з постачання гарячої води вбачається, що він, на підставі п. 11 Правил, виконаний із розрахунку на трьох осіб, що були зареєстровані протягом спірного періоду у квартирі АДРЕСА_3 (с.с.13-15).

Разом з цим, з наданих суду документів встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер (с.с.74).

Відповідно до ч. 4 ст. 25 ЦК Україницивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті.

Статтею 55 ЦПК Українивизначено, що у разі смерті фізичної особи, припинення юридичної особи, заміни кредитора чи боржника у зобов`язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони або третьої особи на будь-якій стадії судового процесу. Усі дії, вчинені в цивільному процесі до вступу правонаступника, обов`язкові для нього так само, як вони були обов`язкові для особи, яку він замінив.

Процесуальне правонаступництво - це заміна сторони або третьої особи (правопопередника) іншою особою (правонаступником) у зв`язку з вибуттям із процесу суб`єкта спірного або встановленого рішенням суду правовідношення, за якої до правонаступника переходять усі процесуальні права та обов`язки правопопередника і він продовжує в цивільному судочинстві участь останнього.

Судом першої інстанції до участі у справі правонаступника ОСОБА_3 залучено не було.

Також суду не було надано документів, які б свідчили, що ОСОБА_1 прийняла спадщину ОСОБА_3 , а відтак відсутні підстави для стягнення з неї частини заборгованості за послуги з постачання гарячої води, що була нарахована на померлого.

За таких обставин, з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Євро-реконструкція» підлягає стягненню заборгованість за послуги із постачання гарячої води за період із 1 березня 2017 року по 1 листопада 2021 року в розмірі 21 567,31грн.

Згідно із частиною першою статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, у якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Зобов`язання боржника сплатити певну грошову суму на користь кредитора відповідно до цивільно-правового договору або з інших підстав, визначених законом, є грошовим зобов`язанням.

Таким чином, правовідношення, у якому замовник зобов`язаний оплатити надану послугу в грошах, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати, тобто у якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору, є грошовим зобов`язанням.

З огляду на викладене правовідносини, які склалися між сторонами, є грошовим зобов`язанням, у якому, серед інших прав і обов`язків сторін, на боржників покладено виключно певний цивільно-правовий обов`язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора (частина перша статті 509 ЦК України) - вимагати сплату грошей за надані послуги.

Отже, виходячи з юридичної природи спірних правовідносин сторін як грошових зобов`язань на них поширюється дія частини другої статті 625 ЦК України як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Закріплена в пункті 10 частини третьої статті 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" правова норма щодо відповідальності боржника за несвоєчасне здійснення оплати за житлово-комунальні послуги у вигляді пені не виключає застосування правових норм, установлених у частині другій статті 625 ЦК України. Інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов`язання, вираженого у національній валюті та трьох відсотків річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів у наслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, тому ці кошти нараховуються незалежно від сплати ним неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобов`язання.

Таким чином, за відсутності оформлених договірних відносин, але у разі існування прострочення виконання грошового зобов`язання зі сплати отриманих житлово-комунальних послуг на боржник несе відповідальність, передбачену частиною другою статті 625 ЦК України.

Аналогічний висновок наведено у постанові Верховного Суду від 15 березня 2018 року у справі №401/710/15-ц.

Відповідно до статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», п. п. 18, 20, 30 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630, п. 7 Правил користування приміщенням житлових будинків і гуртожитків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 8 жовтня 1992 року № 572, споживач зобов`язаний оплачувати комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Плата за надані послуги вноситься споживачем відповідно до показань засобів обліку води і теплової енергії або затверджених нормативів (норм) споживання на підставі платіжного документа (розрахункової книжки, платіжної квитанції тощо). Розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим.

Враховуючи викладене, плата житлово-комунальні послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води за поточний місяць у разі його несплати до 20 числа місяця, наступного за розрахунковим, є простроченим лише з 21 числа місяця, наступного за розрахунковим.

Разом з тим, з виконаного позивачем розрахунку вбачається, що як три відсотки річних, так і інфляційні втрати нараховані позивачем на суму внеску, розрахованого у поточному місяці, що прямо суперечить вимогам ч. 2 ст. 625 ЦК України, оскільки у цей період часу платіж ще не є простроченим.

Зобов`язання по оплаті житлово-комунальних послуг носить періодичний характер і повинно виконуватися щомісячно, тому інфляційні втрати та три відсотка річних повинні обраховуватися, виходячи із суми заборгованості за кожний місяць окремо.

Інфляційні втрати обраховуються шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочки виплати заборгованості.

Три відсотки річних розраховуються по формулі: сума боргу х 3% х кількість днів прострочення платежу : 365 : 100.

Таким чином, нарахування 3% річних є наступним: борг по оплаті послуг із централізованого опалення за квітень 2017 року становить 240грн 83коп., період прострочення з 21 травня 2017 року по 31 жовтня 2021 року, розрахунок: (з 21 травня 2017 року до 31 грудня 2019 року (955 днів) - 240,83 х 3 % х 955 днів : 365 днів : 100 % = 18грн 90коп.) + (з 1 січня 2020 року до 31 грудня 2020 року) (366 днів) - 240,83 х 3 % х 366 днів : 366 днів : 100 % = 7грн 22коп.) + (з 1 січня 2021 року до 31 жовтня 2021 року (304 дні) - 240,83 х 3 % х 304 дні : 365 днів : 100 % = 6грн 02коп.) = 32грн 15коп.

Аналогічним чином колегією суддів проведено розрахунок 3% річних на прострочену заборгованість по оплаті послуг з централізованого опалення за кожен з місяців, що наведені у розрахунку заборгованості за період з 1 березня 2017 року по 1 листопада 2021 року та встановлено, що загальна сума 3% річних, нарахованих на суму прострочених платежів, становить 1 267грн 68коп.

Здійснивши перерахунок інфляційних збитків, колегією суддів встановлено, що до боргу по оплаті послуг із централізованого опалення за квітень 2017 року - 240,83грн, який не було сплачено у період з 21 травня 2017 року по 31 жовтня 2019 року, слід застосовувати коефіцієнт інфляційного збільшення 1.39200828 ((101,60 : 100) x (100,20 : 100) x (99,90 : 100) x (102,00 : 100) x (101,20 : 100) x (100,90 : 100) x (101,00 : 100) x (101,50 : 100) x (100,90 : 100) x (101,10 : 100) x (100,80 : 100) x (100,00 : 100) x (100,00 : 100) x (99,30 : 100) x (100,00 : 100) x (101,90 : 100) x (101,70 : 100) x (101,40 : 100) x (100,80 : 100) x (101,00 : 100) x (100,50 : 100) x (100,90 : 100) x (101,00 : 100) x (100,70 : 100) x (99,50 : 100) x (99,40 : 100) x (99,70 : 100) x (100,70 : 100) x (100,70 : 100) x (100,10 : 100) x (99,80 : 100) x (100,20 : 100) x (99,70 : 100) x (100,80 : 100) x (100,80 : 100) x (100,30 : 100) x (100,20 : 100) x (99,40 : 100) x (99,80 : 100) x (100,50 : 100) x (101,00 : 100) x (101,30 : 100) x (100,90 : 100) x (101,30 : 100) x (101,00 : 100) x (101,70 : 100) x (100,70 : 100) x (101,30 : 100) x (100,20 : 100) x (100,10 : 100) x (99,80 : 100) x (101,20 : 100) x (100,90 : 100)), відповідно сума нарахованих інфляційних втрат на вказану суму становить 94грн 41коп. (240,83 x 1.39200828 - 240,83).

Аналогічним чином колегією суддів проведено розрахунок інфляційних збитків на прострочену заборгованість по оплаті послуг з централізованого опалення за кожен з місяців, що наведені у розрахунку заборгованості за період з 1 березня 2017 року по 1 листопада 2021 року та підраховано, що загальна сума інфляційних втрат, нарахованих на суму прострочених платежів, становить 3 028грн 15 коп.

Таким самим чином колегією суддів здійснено розрахунок інфляційних збитків та 3% річних на прострочену заборгованість за послуги з централізованого постачання гарячої води за період із 1 березня 2017 року по 1 листопада 2021 року, виключивши із розрахунку частину боргу, нарахованого на померлого ОСОБА_3 .

Враховуючи викладене та на підставі проведених колегією суддів розрахунків, із ОСОБА_1 підлягають стягненню інфляційні втрати за прострочену заборгованість по оплаті послуг з централізованого постачання гарячої води за період із 1 березня 2017 року по 1 листопада 2021 року в розмірі 3 346грн 86коп. та 3 % річних за цей самий період в розмірі 1 345грн 24 коп.

Виходячи з вищевикладеного, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Згідно ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2)

недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції неповно встановив обставини справи, неправильно застосував норми матеріального права, тому рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Згідно частини 13 статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення чи ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи часткове задоволення апеляційної скарги та позовних вимог (52,12%), з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню судовий збір за подання позовної заяви 1 183грн 12коп. та за подання апеляційної скарги 1 774грн 69коп., а всього 2 952грн 81коп.

Керуючись статтями 367, 369, 374, 376, 381- 383 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

апеляційну скаргу представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Євро-Реконструкція» - адвоката Кравченко Ольги Петрівни задовольнити частково.

Рішення Дарницького районного суду міста Києва від 21 вересня 2022 року скасувати, ухваливши нове судове рішення, яким позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_4 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Євро-реконструкція», , що розташоване за адресою: м. Київ, вул. Гната Хоткевича, 20, заборгованість за послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води в розмірі 41 463грн 15коп., інфляційні втрати у розмірі 6375грн 01коп., 3% річних у розмірі 2 612грн 92коп., судовий збір у сумі 2 952грн 81коп., а всього 53 403грн 89коп.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, оскарженню у касаційному порядку не підлягає, крім випадків, зазначених у п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Суддя-доповідач І.М. Рейнарт

Судді Г.М. Кирилюк

Т.І. Ящук