Справа № 484/5934/24
Провадження № 2/484/1811/24
19.12.2024 року Первомайський міськрайонний суд Миколаївської області
у складі: головуючого судді Мельничука О.В.,
за участю секретаря судового засідання Голубкової Н.М.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в залі суду в місті Первомайську Миколаївської області справу за позовною заявою ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа: Первомайська міська рада Миколаївської області про визнання права власності на нерухоме майно, -
Позивачка ОСОБА_2 у судове засідання не з`явилася, надала через канцелярію суду заяву про проведення розгляду справи без її участі та без участі її представника; підтримала позовні вимоги; просила позов задовольнити, проти винесення заочного рішення не заперечувала.
Відповідачка ОСОБА_3 у судове засідання не з`явилася, хоча про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином відповідно до вимог ст. 128 ЦПК України, про причини неявки суду не повідомила; правом на відзив не скористалася.
Представник третьої особи Магденко О.В. через систему «Електронний суд» направила заяву про розгляд справи за її відсутності, проти задоволення позову не заперечує.
Враховуючи положення ст.ст. 280, 281 ЦПК України, суд вважає можливим провести заочний розгляд справи.
Дослідивши надані докази, суд вважає, що позовні вимоги слід задовольнити з таких підстав.
Згідно з пунктом 4 Прикінцевих і перехідних положень Цивільного кодексу України 2003 року, що набрав чинності 01 січня 2004 року, цей Кодекс застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності.
Оскільки спірний договір купівлі-продажу, укладений та зареєстрований на Південній товарній біржі 24.06.1999 року, то при вирішенні спору підлягають застосуванню положення Цивільного кодексу УРСР 1963 року, Закон України "Про власність", Закон України "Про товарну біржу".
Відповідно до ч.1 ст. 224 ЦК УРСР (чинного на час виникнення спірних правовідносин) за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму.
За приписами ст. 153 ЦК УРСР (чинного на час виникнення спірних правовідносин) договір вважається укладеним, коли між сторонами в потрібній у належних випадках формі досягнуто згоди по всіх істотних умовах. Істотними є ті умови договору, які визнані такими за законом або необхідні для договорів даного виду, а також всі ті умови, щодо яких за заявою однієї з сторін повинно бути досягнуто згоди.
Сторонами під час укладення даного договору не дотримано вимог ст. 227 ЦК УРСР (в редакції 1963 року, який діяв на час виникнення спірних відносин) щодо обов`язкового нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу нерухомого майна.
Відповідно до ст. 47 ЦК УРСР (в редакції 1963 року) нотаріальне посвідчення угод обов`язкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими ст. 48 цього Кодексу.
Статтею 227 ЦК Української РСР передбачалася обов`язкова нотаріальна форма договору купівлі-продажу житлового будинку (квартири) і його реєстрація органами місцевого самоврядування.
Відповідно до статті 15 Закону України "Про товарну біржу" угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню.
За викладеного слід дійти висновку про те, що правочини, укладені з метою придбання (купівлі) на біржових торгах жилого будинку чи то квартири, мають бути оформлені не лише з дотримання письмової форми договору, а й за обов`язкової умови його нотаріального посвідчення.
Положеннями ч.2 ст. 220 ЦК України регламентовано, що сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.
Оскільки ОСОБА_6 повністю виконала умови договору купівлі-продажу та договір не визнавався судом недійсним з підстав недотримання нотаріальної форми, суд приходить до висновку, що остання правомірно набула право власності на квартиру.
Земельна ділянка, площею 0,15 га, (присадибна ділянка), розташована на території АДРЕСА_1 , належала продавцеві ОСОБА_3 на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії ІІ-МК №032021 від 09.04.1996 року, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності за №446, виданого на підставі рішення Кінецьпільської сільської ради народних депутатів 6 сесії 22 скликання.
Як вже встановлено судом, ОСОБА_3 продала зазначений житловий будинок ОСОБА_6 24.06.1999 року.
Відповідно до ч. 1 ст. 30 ЗК України (18 грудня 1990 року), при переході права власності на будівлю і споруду разом з цими об`єктами переходить у розмірах, передбачених статтею 67 цього Кодексу, і право власності або право користування земельною ділянкою без зміни її цільового призначення і, якщо інше не передбачено у договорі відчуження - будівлі та споруди.
Згідно з ст. 67 згаданого ЗК України розмір ділянок для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) повинен бути не більше: у сільських населених пунктах - 0,25 гектара.
Згідно з роз`ясненнями, наведеними Пленумом Верховного Суду України в пп. ґ) п.18 Постанови від 16 квітня 2004 року №7 Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ, вирішуючи спори про право власності на земельну ділянку, суди мають виходити з того, що при переході права власності на будівлі та споруди за цивільно-правовими угодами, укладеними до 1 січня 2002 р., згідно з положеннями чинної до цієї дати статті 30 ЗК України до набувача від відчужувача переходить належне йому право власності або право користування земельною ділянкою, на якій розташовані будівлі та споруди, якщо інше не передбачалось у договорі відчуження.
Отже, вищенаведені норми законодавства закріплюють загальний принцип цілісності об`єкту нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований.
Таким чином, ОСОБА_6 набула право власності на зазначену земельну ділянку на законних підставах. Станом на день розгляду справи державний акт на земельну ділянку, наданий позивачем в оригіналі, є чинним. Докази здійснення ОСОБА_3 будь-яких дій щодо відчуження земельної ділянки відсутні.
Враховуючи вищезазначене, суд вважає доведеним, що до ОСОБА_6 перейшло право власності на земельну ділянку 0,15 га, (присадибна ділянка), розташована на території АДРЕСА_1 , при переході права власності на житловий будинок за зазначеною адресою за договором купівлі-продажу, укладеному 24.06.1999 року зі ОСОБА_3 .
Відповідно до ст. 392 ЦК України власник може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо його право оскаржується або не визнається іншою особою.
Згідно з ч.1 ст. 317 ЦК України власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном.
Відповідно до ч.2 ст. 332 ЦК України право власності на нерухоме майно, якщо відповідно до закону таке право підлягає державній реєстрації, виникає з моменту державної реєстрації.
Обов`язковість державної реєстрації прав на нерухоме майно передбачена Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". Порядком державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень передбачені умови, підстави та процедуру проведення державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, об`єкти незавершеного будівництва та їх обтяжень, перелік документів, необхідних для її проведення, права та обов`язки суб`єктів у сфері державної реєстрації прав, а також умови, підстави та процедуру взяття на облік безхазяйного нерухомого майна.
Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Відповідно до ч.3 ст. 334 ЦК України право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, недійсним.
Відповідно до вимог ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Отже, враховуючи вищевикладене, суд вважає, що є підстави для задоволення позовних вимог, так як знаходить їх доведеними.
Керуючись ст.ст. 10, 12, 81, 263, 265, 272-273, 280-281, 289, 354-355 ЦПК України, суд
Повне найменування учасників справи та їх місце проживання (місцезнаходження):
Позивач - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ;
Відповідач - ОСОБА_3 , місце проживання АДРЕСА_1 ;
Заочне рішення може бути переглянуто судом за письмовою заявою відповідача, яка подається до Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи. На заочне рішення позивачем може бути подано апеляційну скаргу протягом 30 днів з дня його проголошення. Апеляційна скарга подається до Миколаївського апеляційного суду через Первомайський міськрайонний суд Миколаївської області.
Повний текст рішення складено 30.12.2024 року.
Суддя О. Мельничук