Справа №751/1830/24
Провадження №2/751/842/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 листопада 2024 року місто Чернігів

Н о в о з а в о д с ь к и й р а й о н н и й с у д м і с т а Ч е р н і г о в а

в складі: головуючого - судді Овсієнко Ю. К.

за участю секретаря Шульга В.Л.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи на стороні позивача: Комунальне підприємство «Новозаводське» Чернігівської міської ради, ОСОБА_4 , про визнання права користування квартирою та усунення перешкод у користуванні квартирою, -

ВСТАНОВИВ:

26.02.2024 року представник позивача ОСОБА_1 адвокат Веремій Т.М., звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа на стороні позивача: Комунальне підприємство «Новозаводське» Чернігівської міської ради, у якому просить визнати за позивачем право користування квартирою за адресою: АДРЕСА_1 , та зобов`язати відповідачів усунути перешкоди у користуванні вказаною квартирою шляхом надання ключів від квартири.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що в травні 2014 року мати позивача ОСОБА_4 , познайомилась з відповідачем ОСОБА_3 . З моменту їхнього знайомства відповідач розповідав та запевняв її, що має у власності двокімнатну квартиру у АДРЕСА_1 , в якій також зареєстровані його мати та рідний брат, невдовзі після початку їхніх стосунків запропонував ОСОБА_4 переїхати разом з донькою (позивачкою) до нього жити однією сім`єю та вести спільне господарство. Квартиронаймач ОСОБА_2 надала добровільну згоду на вселення позивачки та її матері до спірної квартири та чекала на появу онуків, про що неодноразово говорила молодій сім`ї.

Вказує, що квартира за адресою АДРЕСА_1 на той момент (серпень-вересень 2014 року) була у занедбаному стані, а саме: ремонт не робився з моменту її отримання у користування (13.04.1992 року), необхідні меблі для побуту були відсутні, а ті, що були в наявності, були зламані, розбита ржава ванна, побитий умивальник, зламані двері, брудні та частково обірвані шпалери, які відпадали, зі стелі сипалась штукатурка, унітаз не зливав тощо. Тому вони прийняли рішення, що перебування в квартирі разом з донькою в таких умовах неможливо та терміново необхідно робити ремонт. Вирушаючи в чергову ротацію в зону АТО (в період з 15.09.2014 по 08.10.2014 року) ОСОБА_3 дав матері ОСОБА_5 та самій ОСОБА_5 ключі від квартири, в якій вони разом почали робити ремонт на гроші, відкладені на навчання позивачки. За цей період було відремонтовано 2 кімнати (залишилось лише поклеїти шпалери та покласти лінолеум), а також були сплачені борги за комунальні послуги за останні 2 роки.

З жовтня 2014 року після проведення ремонтних робіт у житлових кімнатах та частковому облаштуванні квартири меблями ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_1 стали проживати однією сім`єю у квартирі за адресою АДРЕСА_1 . Свекруха ОСОБА_2 в спірній квартирі не мешкала, на той час вона доглядала за своєю тіткою, а згодом після смерті тітки доглядала свою матір у с. Павлівка до її смерті.

Пояснює, що 11 листопада 2014 року ОСОБА_4 та ОСОБА_3 уклали шлюб. Фактично з жовтня 2014 року подружжя та дочка ОСОБА_5 проживали однією сім`єю та мали спільне місце проживання за адресою АДРЕСА_1 , де вели спільне господарство, в них був спільний бюджет, однак мати ОСОБА_5 не бачила необхідності у здійсненні реєстрації себе та доньки за їхнім новим місцем постійного проживання, оскільки чинне законодавство не зобов`язувало це робити.

ІНФОРМАЦІЯ_1 у подружжя народився син ОСОБА_6 , якого вони зареєстрували за місцем створення сім`ї та їхнього постійного проживання за адресою: АДРЕСА_1 .

А потім ОСОБА_3 за власного заявою від 11 серпня 2016 року визнав батьківство ОСОБА_1 . Таким чином, ОСОБА_7 стала вже офіційно членом сім`ї ОСОБА_3 . На той момент ОСОБА_5 було 14 років.

Вказує, що законність проживання позивача у спірній квартирі відповідачами жодного разу не була оспорена, вимоги про усунення перешкод у користуванні зазначеним житлом відповідачами протягом усього часу проживання позивача не заявлялися. Також з боку відповідачів не було і звернень до правоохоронних органів щодо незаконного вселення позивача або самовільного проникнення її в спірну квартиру.

У зв`язку з фактичним не проживанням ОСОБА_2 та ОСОБА_8 (брат відповідача) у квартирі по АДРЕСА_1 , ОСОБА_3 у 2016 році було подано позов до Новозаводського районного суду м. Чернігова (справа № 751/2068/16-ц) про визнання ОСОБА_2 та ОСОБА_8 такими, що втратили право користування житловим приміщенням. В цій же справі ОСОБА_2 та ОСОБА_9 було подано зустрічний позов про визначення порядку користування спірною квартирою та виділення в їх користування житлову кімнату площею 12,7 кв. м., у користування ОСОБА_3 та ОСОБА_10 - житлову кімнату площею 16,0 кв. м; допоміжні приміщення (кухню, ванну кімнату, туалет, коридор і балкон) залишити в спільному користуванні. Рішенням Новозаводського районного суду м. Чернігова від 15.09.2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Чернігівської області від 28.11.2016 року та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України від 10.05.2017 року, позов ОСОБА_3 задоволено частково. Визнано ОСОБА_8 таким, що втратив право користування спірною квартирою. У решті позовних вимог щодо ОСОБА_2 відмовлено в зв`язку із здійсненням нею постійного догляду за своєю матір`ю. У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 та ОСОБА_8 про визначення порядку користування спірною квартирою та виділення в їх користування житлову кімнату відмовлено.

05.02.2016 року ОСОБА_2 вчинила сварку та написала заяву про вчинення кримінального правопорушення на матір позивачки за начебто нанесення їй тілесних ушкоджень, що не підтвердилось в ході досудового розслідування, а кримінальну справу по даному факту було закрито 29.11.2016 року за відсутністю складу кримінального правопорушення за ч. 2. ст. 126 ККУ. ОСОБА_2 почала приїжджати та влаштовувати сварки з сином, з приводу чого неодноразово було подано заяви до поліції Хрол Дмитром Миколайовичем, в яких він просив вжити заходів до своєї матері ( ОСОБА_2 ), котра конфліктує, приїжджає та вчиняє сварки за адресою АДРЕСА_1 (ЄО № 50839 від 16.09.205 6 року; ЄО № 65766 від 06.12.2016 року). До лютого 2016 року ОСОБА_2 ніяких претензій не мала, мала ключі від спірної квартири, перешкод у проживанні ніхто їй не чинив та наміру проживати в квартирі вона не виказувала, проти проживання в спірній квартирі дружини, сина та доньки (позивачки) ОСОБА_3 не заперечувала, але згодом почала вимагати гроші в обмін на безперешкодне користування квартирою. Конфлікт між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 припинився тоді, коли вони домовились між собою, що гроші, які ОСОБА_3 заробляв, він буде вкладати на облаштування побуту його матері в с. Павлівка Ріпкинського району, а вона взамін обіцяла йому виписатися з квартири. З того часу всі сварки припинились, ОСОБА_2 більше не приїжджала. Але відповідачка своєї обіцянки не дотрималась, реєстрацію в спірній квартирі так і не припинила.

Проте, після даних конфліктів та в зв`язку із іншими обставинами стосунки подружжя з часом значно погіршились, почались сварки, конфлікти, які згодом почались супроводжуватись викликом поліції. Але подружжя все одно продовжували проживали разом, виховували дітей та вели спільне господарство в спірній квартирі.

Зазначає, що в період з 02.07.2021 року по 11.07.2021 року, ОСОБА_4 з дітьми ОСОБА_5 та ОСОБА_6 перебувала на заздалегідь запланованому відпочинку за кордоном, що підтверджується відмітками в паспортах громадянина України для виїзду за кордон ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_1 . Повернувшись до спірної квартири з-за кордону, вони не змогли потрапити до неї, оскільки відповідачі змінили вхідні замки та відповідач неочікувано для всіх подав до суду позов про розлучення. Тому вони вимушені були шукати тимчасового притулку у родичів. Позивачка повернулась з-за кордону на два місяці пізніше, в саме 11.09.2021 року на початку навчального року, оскільки за час відпочинку їй запропонували роботу аніматора про готелі і вона з дозволу матері залишилась там працювати до початку навчального року.

Вважає, що своїми незаконними діями відповідач порушив звичайний життєвий уклад їхньої сім`ї, порушив право ОСОБА_5 на користування спірною квартирою, яка там постійно проживала та вселилась туди як неповнолітня дочка відповідача. Адже ОСОБА_5 проживала в спільній квартирі останні сім років, а саме з 2014 року по 02.07.2021 рік та вселилась туди як член сім`ї відповідачів. В період пандемії у ОСОБА_5 було дистанційне навчання і вона в цей період постійно проживала в спірній квартирі, в тому числі доглядала молодшого брата ОСОБА_6 , оскільки садочки в той період також були зачинені, а мати ОСОБА_5 працювала та ходила на роботу. Також ОСОБА_5 інколи не ходила до школи, а в подальшому в університет, бо змушена була сидіти вдома (у спірній квартирі) з хворим молодшим братом, який часто хворів, так як мати ОСОБА_4 не мала можливості ходити на лікарняний.

Також вказує, що ОСОБА_4 декілька разів зверталась до поліції з приводу примусового виселення її, ОСОБА_10 та ОСОБА_1 для поновлення порушених прав на користування житловим приміщенням квартири АДРЕСА_2 .

Відповідно до рішення Деснянського районного суду міста Чернігова від 05.12.2021 року шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , зареєстрований 11.11.2014 року у Чернігівському міському відділі реєстрації актів громадянського стану Чернігівського обласного управління юстиції України, актовий запис №583, розірвано.

Згідно довідок № 325 від 19.07.2021 та 18.01.2022 № 11. виданих директором Навчально-наукового інституту управління, економіки та природокористування, ОСОБА_7 являлась студенткою 3 курсу Таврійського національного університету імені В.І. Вернадського денної форми навчання. Термін навчання з 01.09.2019 року по 31.08.2023 року. У зв`язку з пандемією студентів перевели на змішану форму навчання. Кожні два тижні ОСОБА_1 поверталась з Києва до Чернігова, де жила разом із батьками за спірною адресою.

ОСОБА_1 , мала місце в гуртожитку, а саме до 30.06.2022 року, без всіх необхідних їй речей, предметів побуту тощо, що підтверджується ордером на житлову площу, Договором найму житлового приміщення в гуртожитках Таврійського національного університету імені В.І. Вернадського №275 від 01.09.2021 року, які додано до позовної заяви. Договір діє з 01.09.2021 року до 30.06.2022 року. Тобто, договір є строковим, на період навчання ОСОБА_1 в університеті. 30.06.2022 року згідно Договору найму житлового приміщення в гуртожитку Таврійського національного університету імені В.І. Вернадського № 275 від 01.09.2021 року у позивачки закінчився термін проживання і вона мала залишити гуртожиток.

Пізніше, 10.03.2022 року, у зв`язку з військовими подіями в Україні, позивачка змушена була виїхати за межі країни. 11.03.2022 року ОСОБА_1 отримала тимчасовий захист від Чеської республіки та одночасно продовжувала навчання в України в м. Києві.

З 01.09.2023 року до теперішнього часу ОСОБА_1 продовжує навчання та є студенткою першого курсу магістратури (денної форми) ФБСС в ННІУіЕ Таврійського національного університету імені В.І. Вернадського, що підтверджується відповіддю Таврійського національного університету імені В.І. Вернадського від 30.11.2023 №09/06-842.

На сьогоднішній день з початку воєнного стану мати ОСОБА_5 , ОСОБА_4 не отримує ані заробітної плати, ані пенсії, не має постійного місця проживання, тому не має можливості допомагати дочці орендувати або купити їй житло. А відповідач, навпаки, отримує пенсію та забезпечений постійним житлом у вигляді двокімнатної квартири, в якій проживає він фактично один та платить аліменти на утримання дочки (позивачки) тільки 1/12 частину своїх доходів.

Отже, тимчасова відсутність ОСОБА_1 у квартирі АДРЕСА_2 понад встановлені законом строки зумовлена виключно об`єктивними обставинами, а саме її навчанням у Таврійському національному університеті імені В.І. Вернадського у місті Києві та військовими діями на території України.

Крім того, зазначає, що рішенням Новозаводського районного суду м. Чернігова від 19 вересня 2022 року по справі №751/1617/22 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання було встановлено, що згідно копії довідки заступника директора Навчально-наукового інституту управління, економіки та природокористування ОСОБА_13 від 18.01.2022 року за №11, ОСОБА_1 , є студенткою 3 курсу Таврійського національного університету імені В. І. Вернадського, денної форми навчання, терміном з 01.09.2019 року по 30.06.2023 року, навчання за рахунок бюджетних коштів. Тому при визначенні розміру аліментів судом було враховано вищевказані обставини, а також те, що ОСОБА_1 є повнолітньою особою, продовжує навчання на денному відділенні Таврійського національного університету імені В.І. Вернадського, потребує матеріальної допомоги у зв`язку з навчанням.

На підставі адвокатського запиту було отримано інформаційні довідки Державної прикордонної служби України від 11.09.2023 року № 108, від 10.11.2023 року № 125, від 10.11 2023 року №126, від 16.02.2024 року №30 про перетин кордону ОСОБА_1 за 2021-2023 роки, а саме: у 2021 році виїзд 02.07.2021 року, в`їзд 11.09.2021 року; у 2022 році виїзд 10.03.2022 року, в`їзд 08.10.2022 року, виїзд 16.10.2022 року; у 2023 році в`їзд 25.06.2023 року, виїзд 27.06.2023 року;у 2023 році в`їзд 04.11.2023 року, виїзд 08.11.2023 року.

Протягом 2021-2023 років, кожного разу коли приїзжала ОСОБА_1 , вона намагалась потрапити до квартири та забрати свої особисті речі, але її ніхто не пускав та двері не відкривав, на дзвінки її батько ОСОБА_3 не відповідав, що можуть підтвердити свідки: ОСОБА_14 , ОСОБА_15 та ОСОБА_16 .

Неможливість потрапити до спірної квартири 26.06.2023 та 05.11.2023 та відповідно не втрату інтересу позивачкою до житла підтверджується також свідком ОСОБА_17 , свідком ОСОБА_16 та відповіддю із слідчого ЧРУП ГУНП в Чернігівській області від 16.11.2023 року.

26.06.2023 року ОСОБА_1 при свідку ОСОБА_17 , який мешкає за адресою АДРЕСА_3 , намагалася потрапити до квартири, щоб забрати свої речі. Двері ніхто не відчинив, дверні замки було змінено, на її телефонні дзвінки ОСОБА_3 давно не відповідав. Дану обставину може підтвердити свідок ОСОБА_17 .

05 листопада 2023 року ОСОБА_1 в черговий раз повернулася із-за кордону, де змушена перебувати у зв`язку з військовими діями в Україні, та знову не змогла потрапити до квартири по АДРЕСА_1 , у зв`язку з чим була вимушена викликати поліцію, і навіть це не дало результату, що підтверджується заявою ОСОБА_1 до Чернігівського РУП ГУНП в Чернігівській області від 05.11.2023 року а відповідним рапортом про результати перевірки від 05.11.2023 року.

07.11.2023 року ОСОБА_1 в черговий раз написала заяву про вчинення кримінального правопорушення щодо неї до Чернігівського РУП ГУНП в Чернігівській області, щодо вчинення заходів до її батька ОСОБА_3 та її бабусі ОСОБА_2 , так як вона не може потрапити до квартири в якій мешкає для того шоб забрати свої особисті речі, на дзвінки її батько давно не відповідає, замки в квартирі були змінені також давно та без попередження, що унеможливлює самостійно потрапити їй до квартири.

22.11.2023 року ОСОБА_1 була направлена відповідь від Чернігівського РУП ГУНП в Чернігівській області та довідка №15372 про результати перевірки інформації, викладеної у зверненні з рекомендацією звернутися до суду згідно ст. 16 Цивільного кодексу України, для захисту особистих інтересів.

Також ОСОБА_1 , намагалась через свою матір ОСОБА_4 , забрати деякі особисті речі у 2021 році, але ОСОБА_3 не віддав їх та змінив замки, що підтверджується довідками з поліції № 10858 від 25.07.2021 року та №11964 від 16.08.2021 року, з яких вбачається, що відповідач підтверджує факт зміни замків та подання позову про розлучення в період, коли дружина з дітьми перебувала на відпочинку та стверджує, що не пустить їх до спірної квартири. Це він також неодноразово підтвердив в судових засіданнях та письмових матеріалах в інших справах, які позивач просить долучити до даної справи в якості доказів.

Отже, позивачка очевидно не втратила інтересу до спірного житла, яке є її єдиним житлом з 2014 року. Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно станом на 26.08.2021 відсутні відомості про реєстрацію права власності на нерухоме майно за ОСОБА_1 та її матері, оскільки вона студентка і у неї відсутня можливість придбати або орендувати нове житло і вона має намір повернутися до останнього та єдиного місця свого проживання. Отже, заявниця фактично залишилась безпритульною. Вона не може повернутися до спірної двокімнатної квартири, в якій вона проживала з дитинства до того, як була незаконно примусово виселена та переїхала у зв`язку із навчанням в університеті спочатку до тимчасового житла у гуртожитку у м. Києві, а потім тимчасово за кордон на період воєнних дій і де отримала тимчасовий захист. Крім того, ані позивачка, ані її мати на час подання даного позову не зареєстровані як власники будь-якого житла, що підтверджується відкритими реєстрами.

Стверджує, що зараз ОСОБА_5 нема куди повертатись, оскільки відповідач позбавив її домівки та всіх особистих речей, які за цей весь час так і не повернув. Зараз ОСОБА_7 разом із матір`ю ОСОБА_4 та братом ОСОБА_18 мають намір повернутись до спірної квартири для проживання, але не мають іншого житлового приміщення для проживання. А враховуючи умови воєнного стану, коли зруйновано величезну кількість житла, цинічно позбавити доньку її єдиного постійного житла в якому зберігаються її особисті речі, в тому числі одяг, комп`ютерна техніка, підручники для навчання, ліжко, письмовий стіл та шафа. Іншого житла у власності у ОСОБА_1 та її матері не має.

Квартира складається з двох ізольованих кімнат площею 17,2 кв.м. та 11,5 кв.м. та інших підсобних приміщень, що підтверджується копією особового рахунку КП «Новозаводське», що додається. Загальна площа квартири становить - 54,10 м.кв., із яких жилої площі - 28,7 м.кв. В квартирі зареєстровано три особи: ОСОБА_2 (наймач), ОСОБА_3 та малолітній ОСОБА_10 .

Оскільки позивачка вселялась до квартири АДРЕСА_2 як член сім`ї відповідача, до 02 липня 2021 року вони вели спільне господарство, спірна квартира є її постійним місцем проживання, тому вона набула рівного права користування жилим приміщенням разом з наймачем. На підтвердження даної обставини працівниками КП «Новозаводське» було складено акт про проживання особи без реєстрації за участі свідків (сусідів).

Ухвалою Новозаводського районного суд міста Чернігова від 20.03.2024 року було відкрито провадження по справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. (том 1 а.с.102).

29.03.2024 року відповідачами ОСОБА_2 , ОСОБА_3 подано відзив на позовну заяву (том 1 а.с. 109-121), у якому у задоволенні позову просять відмовити в повному обсязі.

12.04.2024 року представником позивача подано відповідь на відзив (том 1 а.с. 150-153).

Ухвалою суду від 01.07.2024 року залучено до участі у справі в якості третьої особи на стороні позивача ОСОБА_4 . Закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до розгляду по суті. (том 1 а.с. 240-241).

09.08.2024 року третьою особою ОСОБА_4 до суду подано письмові пояснення (том 2 а.с. 34-39).

Ухвалою Новозаводського районного суду міста Чернігова від 25.11.2021 року закрито підготовче судове засідання, справу призначено до розгляду. (а.с.116-117)

21.06.2022 року до Новозаводського районного суду міста Чернігова надійшла заява представника відповідача ОСОБА_3 адвоката Коваленко-Зеленої О.М. про зупинення розгляду справи, у зв`язку з перебуванням ОСОБА_3 у складі Збройних Сил України, що підтверджується копією тимчасового посвідчення військовозобов`язаного № НОМЕР_1 . (а.с.149-150)

Ухвалою Новозаводського районного суду міста Чернігова від 22.06.2022 року провадження по справі зупинено до припинення перебування відповідача ОСОБА_3 у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені у воєнний стан, тобто до закінчення обставин, що зумовили зупинення і справі. (а.с.151-154)

19.05.2023 року до Новозаводського районного суду міста Чернігова надійшло клопотання представника позивача ОСОБА_4 адвоката Веремій Т.М. про поновлення строку подання клопотання про об`єднання справ № 751/6293/21 та № 751/1700/22 в одне провадження, поновлення провадження у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , треті особи: Комунальне підприємство «Новозаводське» ЧМР, Управління (служба) у справах дітей ЧМР про визнання права та усунення перешкод у користуванні квартирою, та об`єднання цивільних справ № 751/6293/21 та №751/1700/22 в одне провадження. (а.с.165- 168)

Ухвалою Новозаводського районного суду міста Чернігова від 19.05.2023 року провадження у справі поновлено, призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження. В задоволенні клопотання про поновлення строку для подання клопотання про об`єднання справ в одне провадження та об`єднання цивільних справ № 751/6293/21, № 751/1700/22 відмовлено. (а.с.170-173)

10.08.2023 року до суду надійшла заява начальника Комунального підприємства «Новозаводське» Чернігівської міської ради, в якому повідомляє, що станом 20.06.2023 року житлова квартира за адресою: АДРЕСА_1 не приватизована. Зауважує, що акт про проживання особи без реєстрації від 23.07.2021 року було складено у відповідності до вимог Положення про порядок складання актів та видачі довідок щодо проживання громадян у місті Чернігові та в межах наданих підприємству повноважень з врахуванням норм Житлового та Цивільного кодексів України, в якому зазначена повна та достовірна інформація. (а.с.182-185).

Учасники справи у судове засідання не з`явились. Про час та місце його проведення повідомлялись у встановленому порядку.

Від представника позивача до суду надійшла заява про розгляд справи без її участі. Додатково зазначила, що позов підтримує та просить його задовольнити (том 2 а.с. 124-125).

Відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_19 надіслали до суду заяву, у якій просять відкласти розгляд справи (том 1 а.с. 129-141). Суд вважає за можливе провести розгляд справи у відсутність відповідачів за наявними матеріалами справи, враховуючи тривалість розгляду справи та неодноразову неявку відповідачів в судове засідання.

Від представника третьої особи КП «Новозаводське» Чернігівської міської ради, та третьої особи Кужильної О.С. клопотань чи заяв до суду не надходило.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що у період з 2014 року по 2021 року мати позивача - ОСОБА_4 , та відповідач ОСОБА_3 проживали однією сім`єю у житловій квартирі за адресою: АДРЕСА_1 .

11.11.2014 року між ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , укладено шлюб, який зареєстровано відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Чернігівського міського управління юстиції внесено відповідний актовий запис № 2378 (том 1 а.с. 35).

ІНФОРМАЦІЯ_1 у ОСОБА_3 та ОСОБА_20 народився син - ОСОБА_10 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 видане відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Чернігівського міського управління юстиції від 09.07.2015 року. (том 1 а.с. 36), який зареєстрований за адресою спірного житла: АДРЕСА_1 (том 1 а.с. 16).

11.08.2016 року ОСОБА_3 власною заявою визнав батьківство доньки позивачки, на підставі якої було внесено зміни до актового запису про народження дитини, про ще свідчить Витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про внесення до актового запису змін, доповнень (том 1 а.с. 20-21) та свідоцтво про народження ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_4 серії НОМЕР_3 від 23.08.2016 року (том 1 а.с. 19).

Згідно копії акту про проживання особи без реєстрації від 23.07.2021 року, складеного мешканцями будинку АДРЕСА_4 ОСОБА_21 та ОСОБА_22 в присутності майстра відділу з обслуговування житлового фонду №3 КП «Новозаводське» Чернігівської міської ради, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_5 , проживала без реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 в період з жовтня 2014 року по ІНФОРМАЦІЯ_5 (том 1 а.с. 47).

Позивач у позовній заяві зазначає, що в період з 02.07.2021 року по 11.07.2021 року, що вона разом з матір`ю та братом ОСОБА_6 перебувала на заздалегідь запланованому відпочинку за кордоном, що підтверджується відміткою в паспорті громадянина України для виїзду за кордон позивача (том 1 а.с. 22, ), і повернувшись до спірної квартири з-за кордону, вони не змогли потрапити до неї, оскільки відповідачі змінили вхідні замки.

Згідно копій довідок №325 від 19.07.2021 та №11 від 18.01.2022, виданих директором Навчально-наукового інституту управління, економіки та природокористування, ОСОБА_7 являлась студенткою 3 курсу Таврійського національного університету імені В.І. Вернадського денної форми навчання. Термін навчання з 01.09.2019 року по 31.08.2023 року (том 1 а.с. 27, 28).

ОСОБА_1 , мала ліжко-місце в гуртожитку строком з 01.09.2021 року до 30.06.2022 року, що підтверджується ордером на житлову площу, Договором найму житлового приміщення в гуртожитках Таврійського національного університету імені В.І. Вернадського № 275 від 01.09.2021 року (том 1 а.с. 25, 26).

З 01.09.2023 року до теперішнього часу ОСОБА_1 продовжує навчання та є студенткою першого курсу магістратури (денної форми) ФБСС в Таврійського національного університету імені В.І. Вернадського, що підтверджується відповіддю Таврійського національного університету імені В.І. Вернадського від 30.11.2023 №09/06-842 (том 1 а.с. 29).

Судом було допитано у якості свідків ОСОБА_14 , ОСОБА_15 та ОСОБА_16 , які показали, що протягом 2021-2023 років, коли ОСОБА_1 намагалась потрапити до спірної квартири та забрати свої особисті речі, її ніхто не пускав та двері не відкривав, на дзвінки її батько ОСОБА_3 не відповідав. Також допитані судом свідки ОСОБА_17 та ОСОБА_16 підтвердили, що ОСОБА_1 не могла потрапити до спірної квартири 26.06.2023 року та 05.11.2023 року.

Згідно ст. ст. 1, 6, 9, 61 Житлового Кодексу України, ст. 29 Цивільного Кодексу України, місцем постійного проживання особи є житлове приміщення, в якому особа постійно проживає, має передбачені ст. 64 ЖК України права користування цим приміщенням і на яке за особою зберігається це право і при тимчасовій відсутності, у випадках передбачених ст. 71 ЖК України.

Згідно положень ст. 310 ЦК України фізична особа має право на місце проживання. Фізична особа має право на вільний вибір місця проживання та його зміну, крім випадків, встановлених законом. Пунктом 4 ст. 31 ЦК України гарантовано, що фізична особа не може бути виселена або іншим чином примусово позбавлена житла, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" реєстрація місця проживання чи місця перебування є юридичною процедурою обліку фізичних осіб за обраним ними місцем проживання, наявність або відсутність якої не може бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених законами, або підставою для їх обмеження (ст. ст. 2, 3 Закону "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні).

При цьому, як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в пункті 15 Постанови від 01.11.1996 року №9 "Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя", наявність чи відсутність прописки самі по собі не можуть бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім`ї наймача (власника) приміщення, або ж для відмови їй у цьому.

Крім того, Конституційний суд України в мотивувальній частині рішення від 14.11.2001 року в справі №1-31/2001 №15-рп/2001 зазначив, що право на свободу пересування і вибору місця проживання в межах держави є невід`ємним правом кожної людини, яке закріплене також ч. 1 ст. 13 Загальною Декларацією прав людини від 1948 року, ст. 12 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права від 1966 року, ст. 2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 1950 року та іншими міжнародно-правовими актами.

Згідно пункту 1 статті 17 Закону України " Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

У статті 6 Конівенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року (далі - Конвенція), яка в силу приписів ч. 1 ст. 9 Конституції України застосовується судами України як частина національного законодавства, закріплено право на справедливий суд.

У пункті 36 рішення від 18.11.2004 року у справі "Прокопович проти Росії", Європейський суд з прав людини визначив, що концепція "житла" за змістом статті 8 Конвенції не обмежена житлом, яке зайняте на законних підставах або у встановленому законом порядку. "Житло" - це автономна концепція, що не залежить від класифікації у національному праві. То чи є місце проживання "житлом", що б спричинило захист на підставі пункту 1 статті 8 Конвенції, залежить від фактичних обставин справи, а саме - від наявності достатніх триваючих зв`язків з конкретним місцем проживання.

Таким чином встановлено, що тривалий час проживання особи в житлі, незалежно від його правового режиму, є достатньою підставою для того, щоб вважати відповідне житло належним такій особі в розумінні статті 8 Конвенції, а тому наступне виселення її з відповідного житла є невиправданим втручанням в приватну сферу особи, порушення прав на повагу до житла.

Згідно до ч. 4 ст. 9 Житлового Кодексу України, ніхто не може бути виселений із займаного житлового приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 65 ЖК України, особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім`ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім`ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім`ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням.

Оскільки ОСОБА_1 вселялась до спірної квартири як член сім`ї відповідача, до 02 липня 2021 року вони вели спільне господарство, спірна квартира є її постійним місцем проживання, а, відтак, набула рівного права користування жилим приміщенням разом з наймачем, на даний час позивачу відповідачами чиняться перешкоди у користуванні спірною квартирою, суд вважає за необхідне визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 право користування житловою квартирою за адресою: АДРЕСА_1 , з відповідним усуненням перешкод у користуванні нею.

Позивачем понесені документально підтверджені (а.с. 1) витрати зі сплати судового збору у розмірі 2422,40 грн., які відповідно до ст. 141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідачів на користь позивача.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 81, 263-265, 268, 274-279, 354 ЦПК України, ст. ст. 9, 65 ЖК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 право користування житловою квартирою за адресою: АДРЕСА_1 .

Зобов`язати ОСОБА_2 та ОСОБА_3 усунути перешкоди у користуванні квартирою шляхом надання ОСОБА_1 ключів від квартири з адресою: АДРЕСА_1 .

Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 1211 грн. 20 коп.

Стягнути із ОСОБА_3 на користь позивача ОСОБА_1 судовий збір у сумі 1211 грн. 20 коп.

Рішення суду може бути оскаржено до Чернігівського апеляційного суду, шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.

Якщо в судовому засідання було проголошено лише вступну та резолютивну частини рішення або у разі розгляду справ без повідомлення(виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Головуючий - суддя Ю. К. Овсієнко