ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

Іменем України

30 грудня 2024 року

м. Харків

справа № 953/1644/24

провадження № 22-ц/818/2947/24, № 22-ц/818/3453/24

Харківський апеляційний суд у складі:

Головуючого: Пилипчук Н.П.

суддів: Тичкової О.Ю., Мальованого Ю.М.

розглянувши у порядку ст. 369 ЦПК України в м. Харкові без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: ОСОБА_3 , про зменшення розміру аліментів, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 , в особі представника ОСОБА_4 на рішення Київського районного суду м. Харкова від 11 червня 2024 року та додаткове рішення Київського районного суду м. Харкова від 23 липня 2024 року, постановлені суддею Власовою Ю.Ю. ,

в с т а н о в и в:

У березні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до Київського районного суду м. Харкова із позовною заявою до ОСОБА_2 , третя особа: ОСОБА_3 , в який просив зменшити розмір аліментів, призначений рішенням Київського районного суду м. Харкова від 18.01.2023 у справі № 953/4938/22, що стягуються із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 , на утримання дитини - ОСОБА_3 , з 1/6 частини до 1/8 частини всіх видів його заробітку щомісячно до досягнення ОСОБА_3 двадцятитрьох років, за умови, якщо він буде продовжувати навчання.

Свої позовні вимоги мотивує тим, що 12.06.2008 між ним та ОСОБА_2 розірвано шлюб, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серії НОМЕР_1 від 12.02.2008. Від шлюбу сторони мають спільну дитину - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 від 14.09.2004. Після розірвання шлюбу позивач сплачував аліменти на користь відповідача на утримання дитини у розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, до досягнення сином повноліття, а саме, до вересня 2022 року. 09.09.2022 ОСОБА_2 звернулась до Київського районного суду м. Харкова із позовом, в якому просила стягнути з ОСОБА_1 аліменти на утримання ОСОБА_3 , який продовжує навчання в розмірі частини заробітку, починаючи від дня пред`явлення позову до суду і до досягнення ним 23 років, за умови, що він буде продовжувати навчання. Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 18.01.2023 у справі № 953/4938/22 позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 задоволено частково: стягнуто аліменти у розмірі 1/6 від усього доходу до завершення дитиною навчання. На підставі рішення Київського районного суду м. Харкова від 18.01.2023 у справі № 953/4938/22 позивач сплачує на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання дитини, що продовжує навчання у розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку (доходу), щомісячно, до досягнення ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 23-х років, за умови, якщо він буде продовжувати навчання. Проте, як стверджує позивач, за час, що минув з моменту ухвалення Київським районним судом м. Харкова рішення у справі № 953/4938/22, обставини, з яких суд виходив при визначенні розміру аліментів (1/6 частина від усіх видів його доходу (заробітку)), змінились і ці обставини об`єктивно впливають на змогу сплачувати позивачем аліменти у вже визначеному розмірі. А саме, у зв`язку із збільшенням фінансових витрат позивача на утримання своїх непрацездатних батьків, погіршився його матеріальний стан, а тому існує необхідність у зменшенні розміру аліментів, які сплачуються на користь ОСОБА_3 у розмірі 1/6 від усього доходу до завершення дитиною навчання, до 1/8 частини всіх видів заробітку позивача щомісячно.

Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 11 червня 2024 року позовні вимоги ОСОБА_1 - задоволено.

Зменшено розмір аліментів, призначений рішенням Київського районного суду м. Харкова від 18.01.2023 у справі № 953/4938/22, що стягуються із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 , на утримання дитини - ОСОБА_3 , з 1/6 частини до 1/8 частини всіх видів його заробітку щомісячно до досягнення ОСОБА_3 двадцятитрьох років, за умови, якщо він буде продовжувати навчання.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 968 (дев`ятсот шістдесят вісім) гривень 96 копійок.

Додатковим рішенням Київського районного суду м. Харкова від 23 липня 2024 року заяву представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Дородних Сергія Володимировича про ухвалення додаткового рішення у цивільній справі № 953/1644/24 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: ОСОБА_3 про зменшення розміру аліментів, - задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 (адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_3 ) на користь ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_4 ) витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 15 000 (п`ятнадцять тисяч) гривень.

У задоволенні заяви представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Дородних Сергія Володимировича у іншій її частині, - відмовлено.

В апеляційній скарзі представник відповідача просить рішення суду першої інстанції скасувати, у задоволенні позовних вимог відмовити. Також апеляційна скарга містить клопотання про допит свідків та витребування доказів

Зазначає, що позивач не надав належних та допустимих доказів на підвтердження своїх позовних вимог. Вважає, що суд помилково визнав преюдиційним факт перебування непрацездатних батьків на утриманні ОСОБА_5 , оскільки рішенням Київського районного суду м. Харкова від 18.01.2023 року у справі № 95/4938/22 не встановлювався факт перебування у ОСОБА_5 на утриманні непрацездатних батьків, цей факт не був предметом спору, а тому не може вважатись безспірним. Вважає докази, надані позивачем на підтвердження витрат ОСОБА_6 на лікування своїх непрацездатних батьків, неналежними, оскільки відповідачем не доведено факт, що ці витрати здійснювались ним особисто і за власний кошт або що вони взагалі здійснювались. Зазначає, що суд безпідставно відмовив у задоволенні клопотання відповідача про допит свідків та витребування інформації стосовно доходів батьків позивача. Стосовно додаткового рішення зазначає, що відповідачем порушено строк для подання суду доказів щодо обгрунтування розміру судових витрат на правничу допомогу, отже така заява підлягає залишенню без розгляду.

Представник позивача надав до суду відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначив, що у апеляційній скарзі на рішення суду апелянтом не вказано у чому полягає незаконність та необгрунтованість судового рішення. Стосовно додаткового рішення зазначає, що 11.06.2023 року суд не оголошував ані повне рішення, ані скорочене, отже представник позивача у такому випадку не міг порушити процесуальний строк на подання заяви про ухвалення додаткового рішення

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи та вивчивши доводи і вимоги апеляційної скарги, вважає необхідним задовольнити апеляційну скаргу з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

За таких обставин, апеляційний розгляд справи здійснюється у порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч. 13 ст. 7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи і у такому випадку судове засідання не проводиться.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 підтверджено, що його батьки є непрацездатними особами, які страждають низкою захворювань, ці витрати відповідача суд враховував при визначенні розміру аліментів.

Колегія суддів не погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 12.06.2007 між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано шлюб, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серії НОМЕР_1 від 12.02.2008. Від шлюбу сторони мають спільну дитину - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 від 14.09.2004.

Після розірвання шлюбу позивач сплачував аліменти на утримання дитини у розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, до досягнення сином повноліття, а саме, до вересня 2022 року.

09.09.2022 ОСОБА_2 звернулась до Київського районного суду м. Харкова із позовом, в якому просила стягнути з ОСОБА_1 аліменти на утримання ОСОБА_3 , який продовжує навчання в розмірі частини заробітку, починаючи від дня пред`явлення позову до суду і до досягнення ним 23 років, за умови, що він буде продовжувати навчання.

Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 18.01.2023 у справі № 953/4938/22 позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 задоволено частково: стягнуто на утримання ОСОБА_3 аліменти у розмірі 1/6 від усього доходу до завершення дитиною навчання.

Позивачем до матеріалів справи надано докази того, що його батьки є непрацездатні: батько, ОСОБА_7 , 1941 року народження, та мати, ОСОБА_8 , 1947 року народження.

Вік батька позивача - ОСОБА_7 становить 83 роки. У 2022 році він двічі переніс ішемічний інсульт. Дана обставина підтверджується медичним висновком від 07.06.2022, копія якого міститься у матеріалах справи № 953/4938/22, та випискою із історії хвороби. Наслідками перенесеного батьком позивача інсульту є паралізація, порушення пам`яті, уваги, мислення, свідомості, порушення мовлення та розуміння мови інших людей, а також читання, писання та називання речей.

Протягом 2023 року стан здоров`я батька позивача - ОСОБА_7 значно погіршився: йому встановлено медичний діагноз - деменція. Тобто синдром, який характеризується хронічним, часто прогресуючим зниженням інтелекту, яке виникає в результаті органічних уражень головного мозку і призводить до порушення соціальної адаптації пацієнта, тобто робить його нездатним до продовження професійної діяльності та/або, обмежуючи можливості самообслуговування, порушує його побутову незалежність. При цьому захворювання прогресує.

В силу захворювання (порушення функції організму), батько позивача не може самостійно проводити час, гуляти чи займатися іншими справами, обслуговувати себе, купувати харчі, готувати їжу, оскільки це становить небезпеку його життю i здоров`ю. В силу постійно прогресуючого розладу психічного стану він не може розуміти значення своїх дій.

Водночас, вік матері позивача - ОСОБА_8 становить 77 років. Відповідно до виписки з історії хвороби № 642 (форма № 027/о), останній встановлено діагноз: еритематозна гастропатія. Хронічний холецистопанкреатит, стадія загострення. Неалкогольна жирова хвороба печінки. Вертеброгенна любалгія на фоні дегенеративно-дистрофічних змін хребта. Атеросклеротичний кардіосклероз. Гіпертонічна хвороба ІІ ст., 2 ст. Ризик високий. ХСН В ст. зі збереженою скоротливою функцією. Атеросклеротична, гіпертонічна та дисметаболічна дискурляторна енцефалопатія з вестибуло-атактичним та астенічним синдромами. Цукровий діабет, ІІ тип, середньої важкості. Ожиріння ІІ ст. Дисліпідемія. Хронічний пієлонефрит, стадія ремісії. СКХ. Мікроуролітіаз.

Згідно частини другої статті 27 Конвенції Організації Об`єднаних Націй Про права дитини від 20 листопада 1989 року, батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

В постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 серпня 2018 року у справі № 748/2340/17 зроблено висновок по застосуванню статті 199 СК України, який полягає в тому, що «обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: походження дитини від батьків або наявність між ними іншого юридично значущого зв`язку (усиновлення); досягнення дочкою (сином) віку, який перевищує 18 років, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу».

Статтею 199 СК України передбачено, що якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання.

Стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання, є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років.

Пунктом 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз`яснено, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Відповідно до частини третьої статті 199 СК України право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів мають самі дочка, син, які продовжують навчатися, а також той із батьків, з яким вони проживають.

Відповідно до статті 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином

Виходячи зі змісту статті 182 СК України, до обставин, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів відносяться: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Стаття 201 СК України передбачає поширення на відносини по утриманню між батьками і повнолітніми дочкою, сином норм статей 187, 189-192 і 194-197 цього Кодексу, які регулюють відносини по утриманню дитини.

Відповідно до частини першої статті 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.

При встановленні потреби в утриманні повнолітньої дитини суд повинен враховувати всі джерела, що утворюють її дохід, обов`язок обох батьків із надання відповідної матеріальної допомоги та спроможність останніх її надавати.

Положеннями ст. 12, 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

На підтвердження своїх позовних вимог ОСОБА_1 надані розписка ОСОБА_1 на підтвердження отримання грошей від 01.11.2023; медичний висновок від 25.11.2022; висновок невропатолога; виписка із медичної карти амбулаторного хворого № 15366; довіреність, яку посвідчено приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Сергієнко Н.В. 09.06.2022; виписка з історії хвороби № 146 (форма № 027/о); виписка з історії хвороби № 641 (форма № 027/о); виписка з історії хвороби № 642 (форма № 027/о); рахунок на оплату витрат з лікування ОСОБА_9 ; фіскальні чеки аптек та видаткові накладні; довідка про доходи ОСОБА_1 за вересень 2022 року - листопад 2023 року від 04.12.2023; квитанції щодо оплати комунальних послуг.

Між тим, із змісту рішення Київського районного суду м. Харкова від 18.01.2023 у справі № 953/4938/22 вбачається, що при визначенні розміру аліментів на утримання повнолітнього ОСОБА_3 судом першої інстанції враховано той факт, що непрацездатні батьки ОСОБА_1 : ОСОБА_7 , 1941 р.н. та ОСОБА_8 , 1947 р.н., які є людьми похилого віку, страждають на хвороби, відповідач надає їм матеріальну допомогу на лікування.

Однак, колегія суддів вважає, що позивачем не доведено, що витрати на утримання непрацездатних батьків суттєво збільшились після ухвалення рішення Київського районного суду м. Харкова від 18.01.2023 у справі № 953/4938/22.

Крім того, матеріали справи не містять доказів щодо самостійних доходів батьків позивача.

Отже, позивач належних та допустимих, у розумінні ст.77-78 ЦПК України, доказів суттєвого погіршення свого матеріального становища, через що він немає змоги виплачувати аліменти у визначеному судом розмірі, не надав, зводячи свої позовні вимоги лише до наявності на його утриманні непрацездатних батьків.

Між тим, ці обставини були враховані судом при ухваленні рішення Київського районного суду м. Харкова від 18.01.2023 у справі № 953/4938/22.

Враховуючи викладене, суд колегія суддів вважає, що зміна розміру аліментів на утримання ОСОБА_3 в сторону зменшення, необгрунтовано та безпідставно погіршить його матеріальне становище та унеможливить забезпечення належного рівня його життя.

Стосовно доводів апеляційної скарги щодо скасування додаткового рішення та залишення заяви представника позивача про ухвалення додаткового рішення без розгляду з підстав того, відповідачем пропущено строк для подання суду доказів щодо обгрунтування розміру судових витрат на правничу допомогу, колегія суддів зазначає наступне.

Частиною 8 статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Із позовної заяви вбачається, що позивач заявив про те, що очікує понести судові витрати на правничу допомогу.

Рішення судом першої інстанції було постановлене 11.06.2024 року, із заявою про ухвалення додаткового рішення представник позивача звернувся 17.06.2024 року, отже останнім днем подачі було 16.06.2024 року, між тим 16.06.2024 року є вихідним днем - неділя.

Відповідно до ч. 3 ст. 124 ЦПК України якщо закінчення строку припадає на вихідний, святковий чи інший неробочий день, останнім днем строку є перший після нього робочий день.

Отже, представник позивача звернувся із заявою про ухвалення додаткового рішення у передбачений законом строк.

Між тим, оскільки у задоволенні позовних вимог відмовлено, на підставі ч. 2 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на позивача, тому відсутні підстави для стягнення витрат на правничу допомогу з відповідача.

Стосовно витрат на правничу допомогу, які поніс відповідач, колегія суддів зазначає наступне.

Представник відповідача в апеляційній скарзі просить також стягнути з позивача витрати на правову допомогу, понесені в суді першої інстанції у розмірі 28 475 грн.

Стаття 133 ЦПК України визначає види судових витрат.

Так судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу.

Зі змісту статті 58 ЦПК України вбачається, що сторона, третя особа, а також особа, якій за законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника.

Відповідно до статті 60 ЦПК України представником у суді може бути адвокат або законний представник.

Згідно статті 15 ЦПК України представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Частиною четвертою статті 62 ЦПК України визначено, що повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність».

У відповідності до статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатська діяльність - це незалежна професійна діяльність адвоката щодо здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Так, на підтвердження витрат на правову допомогу представником відповідача надано свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю, ордер на надання правничої (правової) допомоги (т. 1 а.с. 70-71), акт виконаних робіт від 16.03.2024 року, згідно з яким адвокатом була надана правова допомога, а саме: складання відзиву на позовну заяву, представництво, складання клопотання про витребування доказів, та про виклик свідків, гонорар за надання якої складає 6700 гривень.

Статтею 137 ЦПК України встановлено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Витрати на правничу допомогу адвоката можуть включати в себе гонорар адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката.

Для того, щоб суд міг визначити розмір понесених витрат на правничу допомогу з метою їх подальшого розподілу, сторона по справі повинна подати детальний опис наданих робіт (послуг) та здійснених нею витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

При відшкодуванні витрат на правничу допомогу розмір судових витрат встановлюється судом на підставі поданих доказів (договори, рахунки, акти виконаних робіт тощо). У такому випадку важливо, щоб договір про надання правничої допомоги був з прозорим ціноутворенням, аби суд міг об`єктивно оцінити вартість та обсяги роботи адвоката. Адвокат повинен також надати детальний опис виконаних робіт з наданням доказів (документального підтвердження) факту виконаних адвокатом робіт.

Розмір витрат на правничу допомогу адвоката встановлюється судом на підставі детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу та їх відшкодування за рахунок опонента у судовому процесі, сторонам необхідно надати суду такі докази: 1) договір про надання правничої допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.); 2) документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження та ін.); 3) докази щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт (акти наданих послуг, акти виконаних робіт та ін.); 4) інші документи, що підтверджують обсяг, вартість наданих послуг або витрати адвоката, необхідні для надання правничої допомоги.

Отже, зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

Згідно практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, як зазначено в п. 95 Рішення у справі Баришевський проти України від 26.02.2015р., п. 88 Рішення у справі Меріт проти України від 30.03.2004р., заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише в разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява N 19336/04).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

У пунктах 34-47 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19) зазначено, що обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що підлягають стягненню з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на правничу допомогу у розмірі 6700 грн., що відповідає обсягу наданої допомоги, складності справи, а також критерію розумності та виваженості.

Враховуючи, що належних та допустимих, у розумінні ст.77-78 ЦПК України, доказів суттєвого погіршення свого матеріального становища позивач суду не надав, суд першої інстанції дійшов необгрунтованого висновку про задоволення позовних вимог.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з постановленням нового судового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Керуючись статтями 259, 268, 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , в особі представника ОСОБА_4 на рішення Київського районного суду м. Харкова від 11 червня 2024 року та додаткове рішення Київського районного суду м. Харкова від 23 липня 2024 року - задовольнити частково.

Рішення Київського районного суду м. Харкова від 11 червня 2024 року скасувати, у задоволенні позовних вимог відмовити.

Додаткове рішення Київського районного суду м. Харкова від 23 липня 2024 року - скасувати.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на правничу допомогу у розмірі 6700 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках, передбачених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Головуючий Н.П. Пилипчук

Судді О.Ю. Тичкова

Ю.М. Мальований