Сквирський районний суд Київської області
Справа № 376/3645/24
Провадження № 2/376/1699/2024
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 грудня 2024 року Сквирський районний суд Київської області в складі:

Головуючого судді - Коваленка О.М.,

при секретарі - Таранчук В.О.,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в м. Сквира Білоцерківського району Київської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на житло за набувальною давністю ,-

ВСТАНОВИВ:

Позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду з вищезазначеним позовом.

В обґрунтування своїх позовних вимог вказує, що31 січня 1989 року на підставі рішення виконкому Сквирської міської ради від 31.01.1989 р. № 6, ОСОБА_1 було видано ордер № 89 виконавчого комітету Київської області (промислової) Ради народних депутатів на право на займання житлової кімнати 16,0 кв.м., у квартирі АДРЕСА_1 .

З 1989 року вона поселились в квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 30,2 кв. м., житловою площею 15,8 кв. м.

Даний житловий будинок не знаходиться на балансі Сквирської міської ради та не відноситься до державного житлового фонду.

Відповідно до ст.5 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» вона має право приватизувати займане житло безоплатно.

Проте своє право не реалізувала, оскільки будинок не перебуває на балансі Сквирської міської ради. Таким чином, маючи право на приватизацію не реалізувала своє право.

В даній квартирі позивачка проживає з 1989 року, тобто більше десяти років, що підтверджується витягом з реєстру територіальної громади. З моменту проживання в квартирі позивачка робить поточні ремонти, уклала договори постачання електроенергії та договір на надання послуг з газопостачання, сплачує за комунальні послуги.

Ніяких претензій до неї ніхто немає, але позивачка бажає упорядкувати документи.

Відповідач ОСОБА_2 син позивачки ОСОБА_1 в квартирі не проживає але зареєстрований з народження, з 2002 року.

На підставі вище викладеного позивачка просить суд:

Визнати за нею ОСОБА_1 , право власності на житлову квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 30,2 кв. м., житловою площею 15,8 кв. м..

Позивачка ОСОБА_1 в підготовче судове засідання не з`явилася, надала до канцелярії суду заяву та просила провести розгляд справи у її відсутність та без засобів фіксування судового засідання, позов підтримує в повному обсязі (а.с.24).

Відповідач В.В. в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи без його участі та зазначив, що не заперечує проти задоволення позовних вимог (а.с.23).

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Згідно з вимогами ч.3,4 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладання мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206,207 цього Кодексу.

Частиною 1,4 ст. 206 ЦПК України передбачено, що позивач може відмовитись від позову, а відповідач визнати позов на будь якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Згідно до вимог ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів.

Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо ухвалити при проведенні підготовчого судового засідання на підставі вимог ст. ст. 200,206,211,247 ЦПК України.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі з наступних підстав.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частиною 1 ст. 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до статті 41 Конституції України право приватної власності набувається в порядку визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з вимогами ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених ст. 82 ЦПК України.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Судом встановлено, що 31 січня 1989 року на підставі рішення виконкому Сквирської міської ради від 31.01.1989 р. № 6, ОСОБА_1 було видано ордер № 89 виконавчого комітету Київської області (промислової) Ради народних депутатів на право на займання житлової кімнати 16,0 кв.м., у квартирі АДРЕСА_1 (а.с.10).

З 1989 року ОСОБА_1 поселились в квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 30,2 кв. м., житловою площею 15,8 кв. м.

05.05.2009 року позивачка ОСОБА_1 виготовила у Білоцерківському міжміському бюро технічної інвентаризації Технічний паспорт на квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 30,2 кв. м., житловою площею 15,8 кв. м. (а.с.11).

Відповідно до ст.5 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» позивачка має право приватизувати займане житло безоплатно.

Проте своє право не реалізувала, оскільки будинок не перебуває на балансі Сквирської міської ради. Таким чином, маючи право на приватизацію не реалізувала своє право.

В даній квартирі позивачка проживає та зареєстрована з 1989 року, тобто більше десяти років, що підтверджується копією Витягу з реєстру територіальної громади, номер витяг 2024/013674770 (а.с.7).

З моменту проживання в квартирі позивачка робить поточні ремонти, уклала договори постачання електроенергії (а.с.17) та договір на надання послуг з газопостачання (а.с.12-15), сплачує за комунальні послуги.

Ніяких претензій до неї ніхто немає, але позивачка бажає упорядкувати документи.

Відповідач ОСОБА_2 син позивачки ОСОБА_1 в квартирі не проживає але зареєстрований з народження, з 2002 року, що підтверджується Витягом з реєстру територіальної громади, номер витягу 2024/013674268 (а.с.9), та не заперечує, щодо визнання права власності на квартиру за ОСОБА_1 , про що свідчить його заява про визнання позову (а.с.23).

Згідно ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації.

Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.

Згідно Постанови пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» відповідно до частини першої статті 344 ЦК особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК.

При вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке:

- володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності;

- володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна;

- володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя статті 344 ЦК). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 ЦК). (п. 9 Постанови)

Враховуючи положення статей 335 і 344 ЦК, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду.

Враховуючи положення пункту 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК про те, що правила статті 344 ЦК про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом, та беручи до уваги, що ЦК набрав чинності з 1 січня 2004 року, положення статті 344 ЦК поширюються на правовідносини, що виникли з 1 січня 2001 року. Отже, визнання судом права власності на нерухоме майно за набувальною давністю може мати місце не раніше 1 січня 2011 року.

При цьому суди мають виходити з того, що коли строк давнісного володіння почався раніше 1 січня 2001 року, то до строку, який дає право на набуття права власності за набувальною давністю, зараховується лише строк з 1 січня 2001 року. Разом із тим, якщо перебіг строку володіння за давністю почався після цієї дати, то до строку набувальної давності цей період зараховується повністю. (п. 11 Постанови)

Можливість пред`явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15, 16 ЦК, а також частини четвертої статті 344 ЦК, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв`язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності.

Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. У разі якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим давнісному володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади. (п. 13 Постанови)

Виходячи зі змісту частини першої статті 344 ЦК, відсутність державної реєстрації права власності на нерухоме майно не є перешкодою для визнання права власності на це майно у зв`язку зі спливом строку набувальної давності, оскільки така державна реєстрація може бути здійснена після визнання права власності за набувальною давністю.

Рішення суду, що набрало законної сили, про задоволення позову про визнання права власності за набувальною давністю є підставою для реєстрації права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (пункт 5 частини першої статті 19Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень"). (п. 14 Постанови)

Отже, враховуючи, що позивачка добросовісно заволоділа чужим майном з 1989 року продовжує відкрито, безперервно проживати по у квартирі АДРЕСА_1 , суд вважає за можливе визнати право власності за набувальною давністю за ОСОБА_1 .

На підставі вищевикладеного та керуючись ст. 41 Конституції України, ст.ст. 4,5,12,13, 19, 81, 82, 211,247,258,259,263 265,352,354 ЦПК України, ст.. ст. 15, 16, 344, 335 Цивільного кодексу України, суд,

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на житло за набувальною давністю - задовольнити повністю.

Визнати за нею ОСОБА_1 , право власності на житлову квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 30,2 кв. м., житловою площею 15,8 кв. м..

З текстом рішення можливо ознайомитися за адресою: court.gov.ua

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду через суд першої інстанції протягом 30 днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або в разі розгляду справи (вирішення справи) без повідомлення (виклику) учасників справи зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Суддя: О.М. Коваленко