Справа № 481/2214/23
Провадж.№ 2-о/481/12/2024
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 січня 2024 року м. Новий Буг

Новобузький районний суд Миколаївської області у складі:

головуючої по справі судді - Васильченко-Дрига Н.О.,

за участю секретаря судового засідання - Войцеховської О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Новобузького районного суду Миколаївської області в порядку окремого провадження цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , яка діє в інтересах ОСОБА_2 , заінтересована особа: Софіївська сільська рада, про встановлення факту, що має юридичне значення,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 звернулася до суду з заявою про встановлення юридичного факту належності ОСОБА_3 , померлому ІНФОРМАЦІЯ_1 , Державного акту на право приватної власності на землю, серії ІV-MK №043532, від 28 березня 1997 року виданого на ім`я ОСОБА_3 .

Обґрунтовуючи вимоги тим, що ОСОБА_2 є донькою ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Після смерті батька залишилось спадкове майно, а саме - земельна ділянка для обслуговування житлового будинку, площею 0,25 га, що розташована на території Софіївської сільської ради Баштанського району Миколаївської області за адресою АДРЕСА_1 . Задля отримання оформлення спадщини заявниця звернулась до державного нотаріуса Новобузької державної нотаріальної контори, де нотаріусом було відмовлено у видачі заявнику свідоцтва про право на спадщину, у зв`язку з тим, що наданий оригінал Державного акту на право приватної власності на землю, не відповідає вимогам законодавства так як при його заповненні допущено помилку в імені власника та зроблено незастережні виправлення. Під час підготовки заяви до суду з?ясувалась ще одна помилка в Державному акті, а саме не вірно вказаний номер рішення виконавчого комітету Софіївської сільської ради від 27.03.1997 року замість №11 вказаний №13.

Представник заявника в судове засідання не з`явилася, однак надала суду заяву, в якій просила задовольнити вимоги у повному обсязі та проводити розгляд без її участі.

Заявниця в судове засідання не з`явилася, але подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, заяву просила задовольнити в повному обсязі.

Представник заінтересованої особи в судове засідання не з`явився, але подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, не заперечував проти задоволення заяви.

Оскільки в судове засідання сторони не з`явились, суд відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України проводить слухання справи без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписуючого технічного засобу.

Дослідивши матеріали цивільної справи, суд приходить до наступного висновку на підставі нижчевикладеного.

Судом встановлені наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько заявниці ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , після смерті якого відкрилась спадщина на належне спадкодавцю майно, що підтверджується копією свідоцтва про смерть, копією свідоцтва про народження, копією паспорта, копією свідоцтва про укладення шлюбу, копією свідоцтва про розірвання шлюбу, а також іншими матеріалами справи.

Заявниця подала заяву до державного нотаріуса Новобузької державної нотаріальної контори про прийняття спадщини, проте у видачі свідоцтва про право на спадщину заявниці було відмовлено у зв`язку з тим, що наданий оригінал Державного акту на право приватної власності на землю, не відповідає вимогам законодавства так як при його заповненні допущено помилку в імені власника та зроблено незастережні виправлення. Заявниці роз`яснено, що документи які б підтверджували факт належності спадкового майна, а саме земельної ділянки померлому відсутні.

У відповідності до державного акту на право приватної власності на землю серії ІV-MК №043532 спадкодавцю на підставі рішення Софіївської сільської Ради народних депутатів від 27 березня 1997 р. №13, належала земельна ділянка площею 0,25 га, розташована на території Софіївської сільської ради Баштанського району Миколаївської області за адресою: АДРЕСА_1 , яка передана для обслуговування житлового будинку. Державний акт зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 375.

Разом з тим, у вищевказаному державному акті в імені власника «Павлу» зроблено незастережні виправлення.

Крім того, не вірно вказаний номер рішення виконавчого комітету Софіївської сільської ради від 27.03.1997 року замість №11 вказаний №13. Проте в рішенні виконавчого комітету Софіївської сільської ради, копія якого додана до матеріалів справи, вказаний номер №11.

Проти факту належності ОСОБА_3 зазначеної земельної ділянки не заперечує і заінтересована особа в особі Софіївської сільської ради Баштанського району Миколаївської області, що підтверджується наданими письмовими поясненнями.

Державний акт на землю- це документ, виданий уповноваженим державним органом, що підтверджує право власності або право користування громадянина чи юридичної особи на земельну ділянку. Державний акт на землю містить інформацію про власника земельної ділянки; підстави набуття права власності(права користування) на земельну ділянку; місце розташування, площу земельної ділянки; опис суміжних землекористувачів; обмеження та обтяження у використанні ділянки.

Форми державного акта на право власності на земельну ділянку та державного акта на право постійного користування земельною ділянкою, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 02 квітня 2002 року №449, яка втратила чинність на підставі Наказу Міністерства аграрної політики та продовольства України від 03.07.2013 №404 «Про визнання такими, що втратили чинність, деяких наказів». З 01 січня 2013 року, у зв`язку з набранням чинності Закону України «Про Державний земельний кадастр» державні акти на право власності чи право постійного користування земельною ділянкою не видаються.

З 01.01.2013 р. земельні ділянки як об`єкти права реєструються в Державному земельному кадастрі (далі ДЗК), а права на них (власності, користування тощо) у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Реєстрація прав щодо земельної ділянки можлива лише за умови, що таку ділянку зареєстровано в ДЗК.

Наявність помилок у правовстановлюючому документі на землю унеможливлює реалізацію особою своїх прав власника земельної ділянки.

Помилки в державних актах поділяють на дві групи: технічні, орфографічні. Технічні помилки стосуються неправильно визначеної площі земельної ділянки, її конфігурацій тощо. Орфографічними є помилки допущені у прізвищі, імені та по батькові громадянина, якому видавався державний акт на його земельну ділянку; назві юридичної особи; назві населеного пункту, вулиці тощо. Виправлення орфографічних помилок відбувалось до 2013 року шляхом видачі нових державних актів замість тих, що містять помилки. Проте, з 2013 року державні акти не видаються, а, отже отримати новий акт замість того в якому міститься помилка, неможливо. Крім того, слід звернути увагу на те, що за весь період видачі державних актів на право власності та на право постійного користування землею Інструкцією по їх заповненню заборонялося робити виправлення або помарки.

Отже, в раніше виданих державних актах на право власності на земельну ділянку чи право постійного користування земельною ділянкою жодних виправлень робити не можна, оскільки його можна визнати зіпсованим.

Відповідно листа ВСУ 01.01.2012 року «Про судову практику розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення», громадяни мають право звернутися до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документа у відповідності до п. 6 ч. 1 ст. 315ЦПК України. Проте сам по собі факт належності документа не породжує для його власника жодних прав, юридичне значення має той факт, що підтверджується документом. Таким чином, для заявника важливо не так саме одержання документа, як оформлення особистих чи майнових прав, що випливають із цього факту. Це означає, що в судовому порядку можна встановити належність громадянину такого документа, який є правовстановлюючим.

Факт, про вставлення якого просить заявниця, має юридичне значення для охорони її прав, свобод та інтересів, оскільки надає правові підстави для реалізації своїх спадкових прав, а саме отримання свідоцтва про право на спадщину після смерті її батька, що стало неможливим нотаріально, оскільки в державному акті на право власності на земельну ділянку було допущено орфографічну помилку у написанні імені власника, а саме зроблено незастережне виправлення, а також, вказано неправильно номер рішення виконавчого комітету Софіївської сільської ради від 27.03.1997 замість №11 вказано №13, що не залежало від спадкодавця. Разом з тим, внести такі виправлення у державний акт, або виданий новий державний акт на ім`я померлого, неможливо.

З огляду на наведене, судом може бути встановлено факт належності спадкодавцю державного акту на право на земельну ділянку, як документа, що підтверджує право власності на майно, на яке має право спадкоємець заявник по справі, але через наявні помилки позбавлена можливості отримати свідоцтво про право на спадщину.

Як вбачається із заяви, спадкоємцю було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на спадкову земельну ділянку, через помилку у державному акті. Тобто, заявниця не може нести відповідальність за ці недоліки, оскільки державний акт видавався, реєструвався та посвідчувався відповідними особами, за дії яких заявниця відповідати не може.

Аналіз поданих доказів, у сукупністю з тим, що оригінали всіх документів, виданих компетентними органами знаходяться у заявниці, наявність яких сама по собі, свідчить на її користь, а також враховуючи позицію заінтересованої особи, тому у суду є всі підстави для встановлення юридичного факту, на якому наполягає заявниця. При цьому, вимоги заявниці підтверджуються належними допустимими та достовірними доказами, доданими до заяви та підтверджують обставини, на які посилається заявниця.

Положеннями ст. ст.80, 81 ЦПК України визначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч. 1 та ч. 2 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

За таких обставин, суд вважає, що заява є обґрунтованою, факт належності державного акту на право приватної власності на землю серії ІV-MК №043532 спадкодавцю ОСОБА_3 підтверджено належними та допустимими доказами, а тому підлягає до задоволення.

Керуючись ст. ст.10, 13, 81, 89, 263-265, 293, 294, 315, 319, 354 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Заяву, задовольнити.

Встановити факт належності ОСОБА_3 , померлому ІНФОРМАЦІЯ_1 , Державного акту на право приватної власності на землю, виданого на підставі рішення Софіївської сільської Ради народних депутатів від 27 березня 1997 р. №13 виданого на ім`я ОСОБА_3 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано, або після розгляду апеляційної скарги судом апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 30 днів з дня його проголошення до Миколаївського апеляційного суду з урахуванням перехідних положень ЦПК України.

Суддя Наталя ВАСИЛЬЧЕНКО-ДРИГА