Провадження № 22-ц/802/1216/24 Доповідач: Данилюк В. А.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 грудня 2024 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Данилюк В. А.,

суддів Киці С. І., Шевчук Л. Я.,

секретаря Черняк О. В.,

з участю:

представника позивача Стретович І. С. ,

відповідача ОСОБА_2 ,

представника відповідача ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Виконавчий комітет Луцької міської ради, про відібрання дітей та повернення їх за попереднім місцем проживання, за апеляційною скаргою представника заявника ОСОБА_4 адвоката Стретович Інни Сергіївни на ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 25 жовтня 2024 року,

В С Т А Н О В И В:

24 жовтня 2024 року на адресу суду надійшла заява позивача ОСОБА_4 про забезпечення позову у справі, в якій вона просить суд зобов`язати відповідача забезпечувати побачення з дітьми позивача, її представника та представника Органу опіки та піклування Луцької міської ради у парках, скверах, розважальних закладах, спортивних майданчиках без присутності ОСОБА_2 , а також спілкування з ними шляхом відеозв`язку мобільних застосунків «Viber», «WatsApp», «Telegram» (кожного дня з 15:00 год. до 18:00 год.).

Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 25 жовтня 2024 року у задоволенні заяви ОСОБА_4 про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Виконавчий комітет Луцької міської ради, про відібрання дітей та повернення їх за попереднім місцем проживання відмовлено.

Не погоджуючись з ухвалою суду, представник заявника ОСОБА_4 адвокат Стретович І. С. подала апеляційну скаргу, в якій вказує, що ухвала є необґрунтованою та незаконною через порушення норм матеріального та процесуального права, просить ухвалу скасувати, ухвалити нове рішення, яким заяву про забезпечення позову задовольнити.

В судовому засіданні представник позивача Стретович І. С. апеляційну скаргу підтримала, відповідач ОСОБА_2 та представник відповідача ОСОБА_3 заперечили проти апеляційної скарги.

Заслухавши пояснення представника позивача, відповідача та представника відповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість ухвали суду, апеляційний суд доходить висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а ухвалу суду залишити без змін з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду).

Згідно зі ст.149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст.150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

З матеріалів справи встановлено, що між сторонами наявний спір щодо місця проживання дітей.

Пунктом 3 частини першої статті 150 ЦПК України передбачено, що позов забезпечується шляхом встановлення обов`язку вчинити певні дії, у разі якщо спір виник із сімейних правовідносин.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Цивільний процесуальний закон не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову. Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути постановлено тільки відповідно до заявлених позовних вимог.

Умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог. Також підставою для вжиття заходів забезпечення позову є достатньо-обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.

При цьому сторона, яка звертається з заявою про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення з такою заявою. З цією метою та з урахуванням загальних вимог, передбачених процесуальним законом, обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову.

Під час вирішення питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку з вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Саме таку правову позицію висловив Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові від 25 травня 2020 року (справа №759/3972/18), яка згідно з ч. 4 ст. 263 ЦПК України має враховуватися судами при застосуванні норм права.

Всупереч вищенаведеному позивач не надала суду достатніх доказів в обґрунтування заяви.

До заяви долучено відомості з психотерапевтичного центру за 2016 рік та переписка у мобільному додатку (назви не зазначено) без можливості ідентифікації її учасників.

У заяві належним чином не обґрунтовано, які існують обставини, що можуть свідчити про реальну можливість невиконання рішення суду в разі задоволення позову.

Крім того, відсутні докази наявності у дітей власних засобів телефонного зв`язку та не конкретизовано, з якого та на який саме номер телефону повинні здійснюватись такі дзвінки.

Співмірності відповідних заходів із передбачуваним порушенням прав позивача ним не доведено.

Сам факт пред`явлення позову не може бути автоматичною підставою для вжиття заходів забезпечення позову.

Предметом спору у справі за позовом ОСОБА_4 є відібрання дітей та повернення їх за попереднім місцем проживання у ОСОБА_2 , тобто втрата ним будь-яких прав, щодо спілкування та виховання дітей.

Водночас позивач ОСОБА_4 просить забезпечити цей позов зобов`язати відповідача забезпечувати побачення з дітьми позивача, її представника та представника Органу опіки та піклування Луцької міської ради, хоча матеріали справи не містять належних і допустимих доказів співмірності відповідних заходів із передбачуваним порушенням прав позивача.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а також про не неповне з`ясування обставин справи, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 365, 366, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_4 адвоката Стретович Інни Сергіївни залишити без задоволення.

Ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 25 жовтня 2024 року в даній справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 03 січня 2025 року.

Головуючий

Судді :