Виноградівський районний суд Закарпатської області
___________________________________________________________________________________________________ Справа № 299/6249/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08.01.2024 року м.Виноградів

Виноградівський районний суд Закарпатської області в особі головуючого судді Леньо В.В., при секретарі Казимірська Н.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у місті Виноградів цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Виноградівської міської ради, третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору державний нотаріус Берегівського нотаріального округу про визнання права власності,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Виноградівської міської ради, третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору державний нотаріус Берегівського районного нотаріального округу про визнання права власності.

Позов мотивовано тим, що З 1998 року позивач постійно проживав однією сім`єю без реєстрації шлюбу з ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . У цей період вони спільно проживали, вели спільний побут, мали взаємні права і обов`язки, які притаманні подружжю.

Реалізація спадкових прав позивача (видача свідоцтва про право на спадщину за законом) унеможливлюється через відсутність оформлення шлюбу органами державної реєстрації актів цивільного стану та правовстановлюючих документів на спадкове нерухоме майно.

У той же час згідно положень ч.1 ст.1264 ЦК України позивач є спадкоємцем четвертої черги, як особа, яка проживала зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.

Сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки (ч.2 ст.3 Сімейного кодексу України, ст. 1 Закону України «Про державну соціальну допомогу малозабезпеченим сім`ям»). У рішенні Конституційного Суду України від 03.06.1999 р. №5-рп/99 правова природа інституту сім`ї визначається шлюбними відносинами, постійним проживанням, веденням спільного господарства особи. Тобто, державна реєстрація шлюбу не є беззастережною умовою для наявності сімейних правовідносин та застосування їх наслідків.

За час спільного проживання з покійною ОСОБА_2 позивач з нею сформували одну сім`ю, піклувались один про одного, мали спільний бюджет, одне коло спілкування з близькими та друзями, разом здійснювали витрати для задоволення потреб сім`ї, між ними склалися усталені взаємовідносини, які притаманні подружжю.

Факти спільного проживання, ведення спільного господарства та тривалості таких відносин між позивачем та покійною ОСОБА_2 підтверджуються свідоцтвом про таїнство вінчання, яке було проведено у релігійному порядку.

У період спільного проживання позивач разом з ОСОБА_2 забезпечували власний побут та несли витрати на утримання та ремонт житла; постійно допомагали одне одному, здійснювали матеріальну підтримку; набували та розпоряджалися речами, майном; разом вживали заходів, спрямованих на забезпечення життєдіяльності сім`ї; їхні відносини мали стійкий характер, були спрямовані на тривале співжиття та виявлялися в суспільстві (перед третіми особами). Вказані обставини підтверджують реальність сімейних відносин та проживання однією сім`єю.

Згідно листа Верховного Суду України від 01.01.2012 року «Судова практика розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення» суд вправі розглядати справи про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу за таких умов: має місце спільне проживання чоловіка та жінки однією сім`єю, термін спільного проживання (не менше п`яти років); мета встановлення факту (розподіл спільно набутого майна, спадкування за законом).

Згідно п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 р. №7 «Про судову практику у справах про спадкування» якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім`єю, оскільки нотаріус не має можливостей для того, щоб безспірно встановити зазначені обставини.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.18 Сімейного кодексу України кожен учасник сімейних відносин має право на безпосереднє звернення до суду за захистом свого права або інтересу, одним з способів захисту сімейних прав та інтересів є встановлення правовідношення. У даній ситуації встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу необхідне позивачу для подальшої реалізації власних спадкових прав, тобто отримання свідоцтва про право на спадщину за законом у рамках спадкування за померлою дружиною, що прямо передбачено нормою ч.1 ст.1264 ЦК України.

Згідно положень п.5 ч.2 ст.293 ЦПК України справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, розглядаються в порядку окремого провадження. Відповідно до п.5 ч.І ст.315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу. Однак, у цьому розрізі питання слід зауважити, що справи про спадкування суди розглядають за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права та обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними (правова позиція, відображена в постанові Верховного Суду від 22.04.2020 року у справі №200/14136/17). За таких обставин заява про встановлення факту, що має юридичне значення подається в порядку позовного провадження.

З метою подальшої реалізації позивачем своїх майнових прав є потреба здійснити їх захист у судовому порядку, оскільки в інший спосіб це питання вирішити не є можливим.

Згідно положень ч.1 ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Покійній ОСОБА_2 на праві приватної власності належало таке нерухоме майно: двохкімнатна житлова квартира за адресою: АДРЕСА_1 та рухоме майно: транспортний засіб (автомобіль) ВАЗ 21063, державний номерний знак НОМЕР_1 .

З часу відкриття спадщини весь ризик та тягар утримання цього майна несе позивач, інші спадкоємці відсутні.

Набути право власності на спадкові речові права шляхом отримання свідоцтва про право на спадщину за законом в нотаріальній конторі позивач не може через відсутність правовстановлюючих документів, які підтверджують належність майнових прав покійному спадкодавцю.

Така ситуація обумовлена тим, що у документованих матеріалах, що залишилися по смерті дружини, оригіналів документів такого характеру віднайдено не було та через відсутність підтвердженого правового статусу позивача як спадкоємця.

За вказаних обставин державний нотаріус Виноградівської державної нотаріальної контори Боричок К.В. у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом позивачу відмовила.

Таким чином через відсутність необхідних правовстановлюючих документів на спадкове майно позивач позбавлений можливості оформити прийняття спадщини у регламентованому порядку. Пунктом 1 ч.2 ст.16 ЦК України визначено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права. Відповідно до п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» саме у разі неможливості нотаріуса оформити право на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Відповідно до положень п.3.3. листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 р. № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» за відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини, найпоширенішою причиною звернення особи до суду в справах про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування є неможливість спадкоємцями, які прийняли спадщину, оформити своє право на спадщину в нотаріальній конторі з причин відсутності правовстановлюючих документів на спадкове майно на ім`я спадкодавця та/або відсутності державної реєстрації нерухомого майна спадкодавцем.

Потреба такого способу захисту права власності як пред`явлення позову про його визнання виникає тоді, коли наявність суб`єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється (п.37 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.12.2014 р. №5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав».

Позивачем замовлено проведення технічної інвентаризації житлової квартири за адресою: АДРЕСА_1 . Згідно довідки КП «Виноградівське РБТІ» від 08.09.2023 року цей об`єкт нерухомості зареєстрований за ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого Виноградівською державною нотаріальною конторою 02.11.1995 року за реєстровим №3974. Також в архівних матеріалах КП «Виноградівське РБТІ» інвентарна справа містить копію згаданого правовстановлюючого документу, що в сукупності підтверджує належність майнових прав на цей об`єкт нерухомості спадкодавцю.

Згідно положень п.9 ч.1 ст.27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація права власності може бути проведена на підставі судового рішення щодо набуття, зміни або припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно.

Право власності спадкодавця на рухоме майно, а саме автомобіль, підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 , виданого Виноградівським ВРЕР УДАІ, копію якого вдалося віднайти в архівних матеріалах страхової компанії, де було здійснено страхування цивільно-правової відповідальності спадкодавця як власника наземного транспортного засобу.

Згідно положень абзацу 3 п.8 «Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07.09.1998 року №1388, державна реєстрація транспортних засобів може бути проведена на підставі документів, що підтверджують правомірність їх набуття, зокрема рішення суду.

Статтею 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, ратифікованого Верховною Радою України 17.07.1997 року (Закон № 475/97-ВР), визначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Сторони у судове засідання не з`явилися, подали зави про розгляд справи без їх участі (а.с.25, 29).

Вивчивши та дослідивши матеріали справи, повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступного висновку.

Розглядаючи вказану справу в межах заявлених вимог та наданих сторонами доказів, суд приходить до переконання, що дані конкретні правовідносини врегульовані ЦК України.

В судовому засіданні належними доказами достовірно встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_2 , що стверджується свідоцтвом про смерть Серія НОМЕР_3 від 01.02.2023 року (а.с.6).

По смерті ОСОБА_2 заведено 25.04.2023 року спадкову справу, що стверджується витягом №72245998 (а.с.7).

Позивач ОСОБА_1 та ОСОБА_3 за життя провели обряд вінчання 12.02.1998 року (а.с.8).

Покійній ОСОБА_2 на праві приватної власності належало таке нерухоме майно: двохкімнатна житлова квартира за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.9) та рухоме майно: транспортний засіб (автомобіль) ВАЗ 21063, державний номерний знак НОМЕР_1 (а.с.13).

З часу відкриття спадщини весь ризик та тягар утримання цього нерухомого та рухомого майна несе позивач. Але набути право власності на спадкове майно шляхом отримання свідоцтва про право на спадщину за заповітом в нотаріальній конторі позивач не може через відсутність правовстановлюючих документів, які підтверджують належність майнових прав спадкодавцю та неврегульованості сімейного статусу.

У той же час через відсутність необхідних правовстановлюючих документів на спадкове майно позивач позбавлена можливості оформити прийняття спадщини у регламентованому порядку. Відповідно до п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» саме у разі неможливості нотаріуса оформити право на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Згідно положень ч.1 ст.1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення.

Згідно положень п.9 ч.1 ст.27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація права власності може бути проведена на підставі судового рішення щодо набуття, зміни або припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно.

Згідно положень абзацу 3 п.8 «Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07.09.1998 року №1388, державна реєстрація транспортних засобів може бути проведена на підставі документів, що підтверджують правомірність їх набуття, зокрема - рішення суду.

Через відсутність необхідних правовстановлюючих документів на спадкове майно позивач позбавлений можливості оформити прийняття спадщини у регламентованому порядку.

Пунктом 1 ч.2 ст.16 ЦК України визначено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права. Відповідно до п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» саме у разі неможливості нотаріуса оформити право на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Відповідно до положень п.3.3. листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 р. № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» найпоширенішою причиною звернення особи до суду в справах про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування є неможливість спадкоємцями, які прийняли спадщину, оформити своє право на спадщину в нотаріальній конторі з причин відсутності правовстановлюючих документів на спадкове майно на ім`я спадкодавця та/або відсутності державної реєстрації нерухомого майна спадкодавцем.

Потреба такого способу захисту права власності як пред`явлення позову про його визнання виникає тоді, коли наявність суб`єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється (п.37 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.12.2014 р. №5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав».

Відповідно до ст.16 Цивільного кодексу України визнання права є одним із способів захисту цивільних прав та інтересів, що підлягають захисту судом.

Відповідно до ч.3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Відповідно до ч.5 ст.1268 Цивільного кодексу України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Відповідно до п.37 постанови № 5 від 07.02.2014 року пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» з урахуванням положень частини першої статті 15 статті 392 ЦК власник майна має право пред`явити позов про визнання його права власності, до це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним Документа, який засвідчує його право власності. Виходячи зі змісту наведених норм права, потреба в такому способі захисту права власності виникає тоді, коли наявність суб`єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвеціїї про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

З матеріалів справи вбачається, що позивач перебував із спадкоємцем у фактичних шлюбних відносинах, що стверджується свідоцтвом про вінчання, за вказаних обставин є спадкоємцем четвертої черги спадкування, спадщину прийняв, особи, які мають право претендувати на спадкове майно відсутні. Іншого способу захистити своє право спадкоємця, як визнання права власності в судовому порядку, у позивача не має.

За таких встановлених у судовому засіданні обставин, суд, розглядаючи вказану справу в межах заявлених позивачем вимог та на підставі наданих сторонами доказів, які оцінені судом в їх сукупності, вважає, що позивачем на законних підставах набуто право власності на спадкове майно, тому позовні вимоги підлягають до задоволення в повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 4, 5, 263, 264, 265 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

Позов задоволити.

Встановити факт проживання сім`єю без реєстрації шлюбу з 1998 року ОСОБА_1 з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Визнати за ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 , право власності в порядку спадкування за законом на:

- двохкімнатну житлову квартиру за адресою: АДРЕСА_1 ;

- автомобіль ВАЗ 21063, 1991 року випуску, колір сірий, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_5 , державний номерний знак НОМЕР_6 .

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 30 днів з дня його прийняття безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 30 днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлено 12.01.2024 року.

ГоловуючийВ. В. Леньо