Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

Справа № 126/1518/24

Провадження № 2/126/689/2024

"24" грудня 2024 р. м. Бершадь

Бершадський районний суд Вінницької області

в складі головуючого судді Хмель Р. В.

зі секретарем Дончик О.А.

за участі позивача ОСОБА_1

представника позивача, адвоката Мазур С.М.

відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Бершадь цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні майном,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася в суд з даним позовом, в якому просить зобов`язати ОСОБА_2 не чинити їй перешкод у користуванні майном, а саме проживати у житловому будинку з господарськими будівлями та спорудами в АДРЕСА_1 , шляхом негайного вселення її до вищевказаного будинку.

В обгрунтування поданого позову, ОСОБА_1 зазначає, що з 14.05.2005 по 07.09.2023 вона перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем. В 2015 році нею було придбано нерухоме майно - а саме: житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами в АДРЕСА_1 . Після розлучення у вищевказаному продовжує проживати її колишній чоловік - відповідач ОСОБА_2 , який не допускає позивачку до свого будинку та чинить перешкоди у користуванні належним їй будинком і господарськими спорудами. ОСОБА_1 неодноразово зверталася до відповідача з пропозицією щодо спільного користування зазначеним майном, але той відмовляється, вчиняє скандали, погрожує та забороняє проживати в будинку. Відповідач не визнає права позивачки на даний будинок та вважає, що він належить лише йому. Таким чином, відповідач не тільки категорично відмовляється встановити порядок користування зазначеним майном мирним шляхом, але й не надає позивачці право повноцінно користуватися її ж майном. Крім того, відповідач регулярно вчиняє насильство в сім`ї, скандалить, виганяє позивачку з будинку, не надаючи можливості забрати особисті речі, внаслідок чого вона вимушена проживати в чужих людей, орендувати житло. Докази протиправної поведінки відповідача - постанови Бершадського районного суду Вінницької області про притягнення до адміністративної відповідальності.

Вищевказані обставини стали причиною звернення позивачки до суду з даним позовом.

Позовна заява надійшла до суду 12.06.2024 та відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями була передана на розгляд судді Бершадського районного суду Вінницької області Губко В.І.

Ухвалою Бершадського районного суду Вінницької області від 17.06.2024 відкрито спрощене позовне провадження та призначено судове засідання.

Ухвалою Бершадського районного суду Вінницької області від 10.07.2024 задоволено заяву судді Губко В.І. про самовідвід, справу передано до канцелярії суду.

Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 22.07.2024 справу передано на розгляд судді Хмель Р.В.

Ухвалою Бершадського районного суду Вінницької області від 26.07.2024 справу прийнято до свого провадження суддею Хмель Р.В., призначено судове засідання.

В судовому засіданні позивач, ОСОБА_1 та її представник, адвокат Мазур С.м. позов підтримали, просили його задовольнити.

Відповідач, ОСОБА_2 , вказав, що не чинить ніяких перешкод для проживання позивачки у будинку, зазначив, що проти проживання позивачки в будинку заперечують діти.

Вислухавши учасників справи, дослідивши матеріали справи і подані сторонами докази, суд встановив наступне.

Згідно копії рішення Бершадського районного суду Вінницької області від 07.09.2023 у справі №126/1543/23 (провадження 2/126/587/2023)було задоволено позов ОСОБА_1 та розірвано укладений між нею та відповідачем шлюб.( а.с.4-6)

Згідно інформаційної довідки №354359467 ОСОБА_1 є власником житлового будинку, що знаходиться в АДРЕСА_1 . (а.с.7-8)

Зі змісту позову вбачається, що підставою для звернення позивачки до суду з даним позовом стало те, що відповідач вчиняє регулярно домашнє насильство та позбавляє її права проживати у належному їй житловому будинку, на підтвердження чого ОСОБА_1 надала в якості доказів постанови Бершадського районного суду Вінницької області, з якби вбачається неодноразове визнання винним ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 та ч.2 ст. 173-2 КУпАП, за що на нього було накладено адміністративні стягнення. (а.с.13-29)

Також, до матеріалів справи долучено вирок Бершадського районного суду Вінницької області, згідно якого ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ст. 126-1 КК України та призначено покарання у виді 200 год. громадських робіт, а також думку фахівця №104/ДФ -10, з якої вбачається, що на момент освідування ОСОБА_1 (10.10.2023) мають місце тілесні ушкодження у вигляді множинних синців на обличчі, тулубі та кінцівках, а також забою м`яких тканин обличчя та кінцівок, які могли утворитися внаслідок багатократної дії тупих предметів, що могли мати місце в термін та при обставинах зазначених ОСОБА_1 , як на підставі для звернення для освідування.(а.с.53)

Крім дослідження письмових доказів, за клопотанням представника відповідача було допитано свідків, зокрема спільних дітей сторін.

Так, свідок ОСОБА_3 надав суду покази, в яких зазначив, що він побачив як мама переписується в телефоні, про що розповів батьку, почалися скандали та сварки. Свідок, вказує, що мати багато часу проводила в телефоні, нічого не робила по дому, поводила себе не адекватно. Було таке, що кидалася на нього з сокирою, тому викликали поліцію, яка видала терміновий заборонний припис, після чого мати пішла з дому. Ніхто не забороняє їй повертатися додому, ніяких перешкод не чинить. Проте, надаючи покази свідок висловив свою позицію, що не бажає аби мати проживала разом з ними.

Неповнолітня свідок ОСОБА_4 , в присутності психолога, надала суду покази, в яких зазначила, що близько року проживає в с.Хмарівка з батьком та братами. Мати інколи приїжджає до них. Як зазначила, дитина, підставою того, що мати пішла з дому стало те, що під час сварки викликали поліцію, яка видала терміновий заборонний припис на 5 днів, проте після спливу того часу вона додому не повернулася, а лише через тиждень з`явилася аби забрати свої речі. Також, свідок зазначила, що позивачка інколи до неї приїжджає, купує одяг та продукти, ніколи її не била, проте могла обізвати. На її день народження також приїздила, вітала, скандалів не влаштовувала. На запитання чи бажає вона проживати з матір`ю, зазначила, про свої заперечення. пояснюючи це тим, що мати постійно влаштовує сварки дома.

Неповнолітній свідок, ОСОБА_3 , в присутності психолога, надав суду покази в яких зазначив, що останній раз бачив мати на день народження сестри, куди остання приїхала з подарунком. Також, вказав, що останні три роки дома постійно скандали. Мати не проживає в будинку через заборонний припис, який видала поліція. Батько її не виганяє з дому, вона сама не приходить, при цьому любий момент може зайти до будинку. Проживати з матір`ю не бажає, через те, що остання його ображала, била. На думку дитини, скандали дома, пов`язані з тим, що матір прокидається о 14:00 -15:00 год., приходить вечір і знов лягає спати, і так кожен день.

Відповідач, позовні вимоги ОСОБА_1 не визнає, вказує, що ніяких перешкод їй не чинить, зазначає, що вона сама пішла з дому та під час судового розгляду справи надав тимчасовий заборонний припис стосовно кривдника, а також протокол про адміністративне правопорушення серії ВАВ №517246, складений відносно позивачки.(а.с.44-45)

Вирішуючи даний спір, суд виходить з наступного.

Відповідно до статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду.

За ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна.

Відповідно до положень ч. 1, 2 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Згідно з ч. 1 ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб, мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд.

За змістом ч. 2 ст. 386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення, ким саме спричинено порушене право та з яких підстав.

Власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім`ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час.

Згідно зі ст. 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій.

Судом встановлено, що позивач, володіючи на праві приватної власності житловим будинком, розташованим в АДРЕСА_1 , до вказаного будинку не може проживати в ньому, оскільки відповідач вчиняє відносно нею насильнецькі дії, що підтверджено копіями судових рішень, у зв`язку з чим заявлені позовні вимоги про вселення до спірного будинку є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

За нормою ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

За таких обставин, коли права власника порушені, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права володіння, користування та розпорядження своїм майном, суд доходить висновку, що позивач правомірно вимагає усунення будь-яких порушень її прав, як власника житлового будинку та в даному випадку шляхом вселення до нього, а тому суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача.

Відповідно до статті 141 ЦПК України з відповідача на користь позивачки підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору.

На підставі викладеного, ст. 317, 319, 321, 383, 386, 391 ЦК України, ст. 9, 150 ЖК України, керуючись ст. 4, 10, 12, 13, 76-82, 141, 258-259, 263, 264-265, 268, 272, 273, 280-282, 354 ЦПК України, -

УХВАЛИВ :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні майном задовольнити.

Усунути перешкоди у користуванні житловим будинком шляхом вселення ОСОБА_1 в житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Зобов`язати ОСОБА_2 не чинити перешкод ОСОБА_1 у користуванні житловий будинком, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати зі сплати судового збору в сумі 1073,60 грн.

Рішення може бути оскаржене до Вінницького апеляційного суду Вінницької області.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Вінницького апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення. У разі проголошення лише вступної та резолютивної частини рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом 30 днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителька АДРЕСА_2 ;

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , житель АДРЕСА_1 .

Суддя Р. В. Хмель