Провадження № 22-ц/802/33/24 Доповідач: Шевчук Л. Я.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 січня 2024 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого-судді Шевчук Л. Я.,

суддів Данилюк В. А., Киці С. І.,

секретар с/з Трикош Н. І.,

з участю:

державного виконавця Білової Л. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за скаргою ОСОБА_1 на бездіяльність Відділу державної виконавчої служби у м. Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 09 жовтня 2023 року,

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду зі скаргою на бездіяльність державного виконавця, яка обґрунтована тим, що вона, маючи намір реалізувати своє право на реєстрацію та відчуження рухомого майна, дізналася про арешт, накладений на її рухоме майно в межах виконавчого провадження № 59070340. Вона звернулася до Відділу державної виконавчої служби у м. Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (далі Відділ) із заявою про зняття арешту з її майна, на що 14 липня 2023 року отримала відмову.

ОСОБА_1 також зазначала, що на виконанні у відділі державної виконавчої служби перебуває виконавче провадження № 59070340 від 13 травня 2019 року по виконанню виконавчого листа № 0308/15274/12 від 22 квітня 2013 року про звернення стягнення на нерухоме майно, що належить ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , а саме на трикімнатну квартиру на АДРЕСА_1 загальною площею 65,9 кв. м. Кошти, отримані від реалізації предмета іпотеки, вирішено направити на погашення загальної заборгованості перед ТзОВ «ОПТ Факторинг Україна» по кредитному договору № ML-F03/106/2008 від 18 червня 2008 року у розмірі 900 248,53 грн, судовий збір у розмірі 3 219,00 грн, по 536,50 грн з кожного відповідача.

В межах вказаного виконавчого провадження було накладено арешт на її рухоме майно на підставі постанови державного виконавця Марчука В. І. від 13 травня 2019 року .

Заявниця ОСОБА_1 вважає, що державний виконавець Білова В. А. безпідставно не знімає арешт з належного їй майна, оскільки вона має намір розпорядитися своїм рухомим майном.

Посилаючись на зазначені обставини, ОСОБА_1 просила суд скасувати арешт рухомого майна, накладений постановою державного виконавця про арешт майна боржника № 59070340 від 13 травня 2019 року.

Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 09 жовтня 2023 року у задоволенні скарги ОСОБА_1 на бездіяльність Відділу державної виконавчої служби у м. Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції відмовлено.

Не погоджуючись із постановленим судовим рішенням, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, невідповідність висновків суду встановленим обставинам справи, просить ухвалу суду скасувати та ухвалити нове судове рішення про зняття арешту з її рухомого майна.

Відзив на апеляційну скаргу не подавався.

У судовому засіданні державний виконавець апеляційну скаргу боржника заперечила, просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін.

Представник боржника ОСОБА_1 адвокат Лавренчук О. В. подав суду клопотання про розгляд справи у відсутності боржника ОСОБА_1 і її представника адвоката Лавренчука О. В.

Апеляційний суд відмовив у задоволенні клопотання представника боржника ОСОБА_1 адвоката Лавренчука О. В. про долучення до матеріалів справи доказів по справі, оскільки представник боржника не довів поважності причин неподання цих доказів до суду першої інстанції і крім того копія постанови про арешт майна боржника міститься в матеріалах справи.

Вивчивши матеріали справи та заслухавши пояснення державного виконавця, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а ухвали суду першої інстанції без змін з таких підстав.

За матеріалами справи судом встановлено, що на виконанні у відділі державної виконавчої служби перебуває виконавче провадження № 59070340 по виконанню виконавчого листа № 0308/15247/12, виданого 22 квітня 2013 року. Вказаний виконавчий лист видано на виконання рішення суду про звернення стягнення на предмет іпотеки, що належить ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , а саме на трикімнатну квартиру на АДРЕСА_1 загальною площею 65,9 кв. м, а кошти отримані від реалізації предмета іпотеки направити на погашення загальної заборгованості перед ТзОВ «ОПТ Факторинг Україна» по кредитному договору № ML-F03/106/2008 від 18 червня 2008 року в розмірі 900 248,53 грн та судовий збір в розмірі 3 219,00 грн по 536,50 грн з кожного відповідача (а. с. 31).

В межах вказаного виконавчого провадження державним виконавцем Марчуком В. І. 13 травня 2019 року прийнято постанову про накладення арешту на все рухоме і нерухоме майно боржника ОСОБА_1 в межах суми звернення стягнення з урахуванням виконавчого збору/основної винагороди приватного виконавця, витрат виконавчого провадження, штрафів у розмірі 990 863,53 грн (а. с. 33).

Цього ж дня 13 травня 2019 року державним виконавцем Марчуком В. І. прийнято постанову про стягнення з боржника ОСОБА_1 виконавчого збору у розмірі 90 078,50 грн (а.с. 34).

За результатами обробки запиту державного виконавця Міністерство внутрішніх справ України 27 червня 2023 року повідомило державного виконавця, що за боржником ОСОБА_1 не зареєстровано транспортних засобів (а. с. 35).

Судом, крім того, встановлено, що рішення суду про звернення стягнення на іпотечне майно в повному обсязі не виконано, виконавчий збір не сплачений.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Згідно зі статтею 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання.

Пунктом 9 частини другої статті 129 Конституції України передбачено, що основними засадами судочинства є, зокрема, обов`язковість судового рішення.

Відповідно до частини 1 статті 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» (далі Закон) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Частина 1 статті 5 Закону визначає, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Відповідно до частини 1 статті 18 Закону виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи (стаття 447 ЦПК України).

У своїй скарзі на бездіяльність державного виконавця боржник ОСОБА_1 зазначала, що, на її думку, державний виконавець безпідставно прийняв постанову про накладення арешту на все її рухоме і нерухоме майно на виконання рішення суду про звернення стягнення на іпотечне майно, а тому просила суд зняти арешт з її рухомого майна.

Відповідно до статей 48, 56 Закону звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації. Про звернення стягнення на майно боржника виконавець виносить постанову. Арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника.

Згідно з частиною 5 статті 13 Закону постанова про зняття арешту виноситься виконавцем не пізніше наступного робочого дня після надходження до нього документів, що підтверджують наявність підстав, передбачених частиною 4 статті 59 цього Закону, та надсилається в той самий день органу (установі), якому була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно боржника.

За положеннями частин 4-5 статті 59 Закону передбачено, що підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: 1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; 2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; 3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; 4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; 5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; 6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; 7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; 8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову; 9) підстави, передбачені пунктом 1-2 розділу XIII «Прикінцеві та перехідні положення» цього Закону. У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.

Натомість боржник ОСОБА_1 не довела суду наявність підстав для зняття виконавцем арешту з її рухомого майна і не подала суду докази щодо того, яке рухоме майно перебуває у її власності.

За таких обставин, повно та всебічно дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, які оцінено на предмет належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємного зв`язку, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні скарги ОСОБА_1 на бездіяльність державного виконавця.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду та не впливають на правильність судового рішення.

На підставі наведеного суд апеляційної інстанції доходить висновку, що ухвала суду першої інстанції постановлена з додержанням норм матеріального і процесуального права, підстав для її скасування колегія суддів не вбачає.

Керуючись статтями 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 09 жовтня 2023 року у цій справі залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий

Судді