№2/760/6099/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 листопада 2024 року м. Київ

Суддя Солом`янського районного суду м. Києва Козленко Г.О., за участю секретаря судових засідань - Вчерашнюк А.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 , Міністерства економіки України, Державної організації «Український національний офіс інтелектуальної власності та інновацій», ОСОБА_3 про визнання договору про передання виключних майнових прав інтелектуальної власності на торговельну марку недійсним, визнання права власності на торговельну марку, зобов`язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

27 листопада 2019 року позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом про визнання договору про передання виключних майнових прав інтелектуальної власності на торговельну марку недійсним, у якому з урахуванням заяв про уточнення позовних вимог від 29 листопада 2021 року та від 03 травня 2023 року просила:

- визнати недійсним Договір №1 про передання виключних майнових прав інтелектуальної власності на торговельну марку, укладений між ОСОБА_1 та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 від 17 травня 2016 року.

- визнати за ОСОБА_1 виключні майнові права інтелектуальної власності (право власності) на торговельну марку (знак для товарів і послуг) «ІНФОРМАЦІЯ_1», яка посвідчується свідоцтвом України на знаки для товарів і послуг № НОМЕР_1 від 15.09.2006 року.

- зобов`язати Державну організацію «Український національний офіс інтелектуальної власності та інновацій» внести зміни до Державного реєстру свідоцтв України на знаки для товарів і послуг стосовно визнання права власності на торговельну марку (знаку для товарів і послуг) «ІНФОРМАЦІЯ_1», яка посвідчується свідоцтвом України на знаки для товарів і послуг № НОМЕР_1 від 15.09.2006 року за ОСОБА_1 та опублікувати відповідні зміни в офіційному бюлетені «Промислова власність» або іншому чинному офіційному виданні державної системи охорони інтелектуальної власності.

- зобов`язати Державну організацію «Український національний офіс інтелектуальної власності та інновацій» внести зміни до Державного реєстру свідоцтв України на знаки для товарів і послуг стосовно скасування відомостей про внесення до Державного реєстру свідоцтв України на знаки для товарів і послуг відомостей про передачу права власності на знак для товарів і послуг по свідоцтву України № НОМЕР_1 від ОСОБА_2 до ОСОБА_3 (рішення від 22.12.2018 № 24475 (дата публікації та реєстрації 10.01.2019).

Позов обґрунтовується тим, що 02 лютого 2016 року на підставі Договору №01 про передання виключних майнових прав інтелектуальної власності на торговельну марку між Товариством з обмеженою відповідальністю "Еволюшен Медіа" (Власник згідно договору) та ОСОБА_1 (Правонабувач згідно договору) позивачка як Правонабувач отримала у повному складі всі виключні майнові права інтелектуальної власності (право власності) на торговельну марку (знак для товарів і послуг) "ІНФОРМАЦІЯ_1", яка посвідчується свідоцтвом України на знаки для товарів і послуг № НОМЕР_1 від 15.09.2006.

21 березня 2016 року Державною службою інтелектуальної власності України прийнято рішення № 19455 про публікацію в офіційному бюлетені "Промислова власність" та внесення до Державного реєстру свідоцтв України на знаки для товарів і послуг відомості про передачу права власності на знак, відповідно до яких право власності на знак для: товарів і послуг класів 16,41, на які зареєстровано знак, свідоцтво України № НОМЕР_1 , передається ОСОБА_1 . Дата публікації та реєстрації 11 квітня 2016 року. Згідно виписки з Державного реєстру свідоцтв України на знаки для товарів і послуг від 11 квітня 2016 року, власником свідоцтва № НОМЕР_1 є ОСОБА_1 . Номер бюлетеня та дата публікації : Бюл. № 7 від 11 квітня 2016 року.

Згідно з умовами п.2.1.2. Договору, власник Товариство з обмеженою відповідальністю "Еволюшен Медіа" мав право використовувати знак для товарів і послуг "ІНФОРМАЦІЯ_1" до 01.06.2016 року без додаткових дозволів. Саме тому, оригінал свідоцтва України на знак для товарів і послуг "ІНФОРМАЦІЯ_1" № НОМЕР_1 від 15.09.2006 (кл. 16, 41 МКТП, пріоритет від 13.02.2006) продовжував залишатися на зберіганні у Товариства з обмеженою відповідальністю "Еволюшен Медіа".

У жовтні 2019 року позивачка, маючи намір укласти Договір про передання виключних майнових прав інтелектуальної власності на торговельну марку (знак для товарів і послуг) "ІНФОРМАЦІЯ_1", яка посвідчується свідоцтвом України на знаки для товарів і послуг № НОМЕР_1 від 15.09.2006, дізналася, що вона вже не є власником виключних майнових прав інтелектуальної власності на торговельну марку (знак для товарів і послуг) "ІНФОРМАЦІЯ_1", яка посвідчується свідоцтвом України на знаки для товарів і послуг № НОМЕР_1 від 15.09.2006.

Отримавши відповіді на адвокатські запити, позивачці стало відомо про існування Договору №1 про передання виключних майнових прав інтелектуальної власності на торговельну марку від 17 травня 2016 року між ОСОБА_1 та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 .

Однак, позивачка стверджує, що жодних договорів з фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 ніколи не укладала.

Також з`ясувалося, що за даними Державного реєстру свідоцтв України на знаки для товарів і послуг власником знаку для товарів і послуг "ІНФОРМАЦІЯ_1" за свідоцтвом України № НОМЕР_1 вже є ОСОБА_3 , а не фізична особа-підприємець ОСОБА_2 .

Враховуючи викладене, просить задовольнити позов.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями 27.11.2019 цивільну справу передано в провадження судді Солом`янського районного суду м. Києва ОСОБА_4

Ухвалою суду від 10.12.2019 позовну заяву залишено без руху.

Ухвалою суду від 01.12.2020 відкрито загальне позовне провадження в цивільній справі та призначено підготовче судове засідання для розгляду справи.

22.06.2021 року до суду від Міністерства економіки України надійшов відзив, в якому відповідач-2 просить відмовити у задоволенні позовних вимог та просить розгляд справи проводити без участі представника Міністерства економіки України. Обґрунтовує свою позицію тим, що чинним законодавством не передбачено повноваження установи та спосіб, у якій вона може здійснювати перевірку повноважень осіб, які підписали договір про передачу права власності на знак.

Від ДП «Український інститут інтелектуальної власності» надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач-3 просить відмовити у задоволенні позовних вимог. Обґрунтовує свою позицію тим, що до компетенції їх установи не входить перевірка справжності підпису сторін договору, за яким відбувається відчуження виключного права на знак для товарів та послуг. Тому у відповідача-3 не було жодних законних підстав для відмови в публікації та внесенні до реєстру відомостей про передачу права власності на знак за свідоцтвом № НОМЕР_1 , оскільки заявником надано повний пакет документів, необхідний для реєстрації передачі права власності на знак.

01.10.2021 року до суду від представника позивачки ОСОБА_1 адвоката Скрицької Н.А. надійшла відповідь на відзив ДП «Український інститут інтелектуальної власності», в якому стверджується, що договору № 1 про передання виключних майнових прав інтелектуальної власності на торговельну марку від 17.05.2016 року позивачка з фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 ніколи не укладала, тому зазначений договір має бути визнаний судом недійсним.

Відповідач-1 ФОП ОСОБА_2 та відповідач-4 ОСОБА_3 своїм правом на подання відзиву на позовну заяву не скористалися.

Ухвалою суду, постановленою на місці у судовому засіданні 23.06.2021, залучено правонаступника Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України - Міністерство економіки України у зв`язку зі зміною назви, та залучено у якості співвідповідача Державне підприємство «Український інститут інтелектуальної власності».

Ухвалою суду, постановленою на місці у судовому засіданні 01.10.2021, залучено у якості співвідповідача ОСОБА_3 .

Ухвалою суду від 01.10.2021 витребувано докази у ДП «Український інститут інтелектуальної власності» та ФОП ОСОБА_2 .

Ухвалою суду від 29.11.2021 витребувано докази у ДП «Український інститут інтелектуальної власності», а саме копії матеріалів заявки, на підставі якої було прийнято рішення від 10.01.2019 №24475 про передачу права власності на знак для товарів і послуг « ІНФОРМАЦІЯ_1 », за свідоцтвом України на знаки для товарів і послуг № НОМЕР_1 ОСОБА_3 , в тому числі копію Договору про передання виключних майнових прав інтелектуальної власності на торговельну марку від 10.10.2018 року від ОСОБА_2 до ОСОБА_3 .

Ухвалою суду від 04.02.2022 року у справі призначена судова почеркознавча експертиза, проведення якої доручено Київському науково-дослідному експертно-криміналістичному центру МВС України.

Ухвалою суду від 04.02.2022 задоволено заяву позивача про забезпечення позову.

01.03.2023 до суду надійшов висновок експерта від 22.02.2023 року за результатами почеркознавчої експертизи.

Ухвалою суду від 03.05.2023 відповідача Державне підприємство «Український інститут інтелектуальної власності» замінено на Державну організацію «Український національний офіс інтелектуальної власності та інновацій».

Ухвалою суду, постановленою на місці у судовому засіданні 15.06.2023, закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті.

25.09.2023 до суду від представника позивачки ОСОБА_1 адвоката Скрицької Н.А. надійшла заява про стягнення судових витрат, які позивачка сплатила та має сплатити у зв`язку з розглядом справи, з відповідача-1 фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 та відповідача-4 ОСОБА_3 .

19.02.2024 до суду від Державної організації «Український національний офіс інтелектуальної власності та інновацій» надійшли пояснення щодо виконання ухвали суду від 29.11.2021. Зазначено, що рішення від 10.01.2019 № 24475 про передачу права власності на знак для товарів і послуг «ІНФОРМАЦІЯ_1» за свідоцтвом України на знаки для товарів і послуг № НОМЕР_1 , було прийнято Міністерством економічного розвитку і торгівлі, а тому витребувані докази знаходяться у розпорядженні Міністерства економіки України.

Ухвалою суду від 11.03.2024 витребувано докази у Міністерства економіки України, а саме копії матеріалів заявки, на підставі якої було прийнято рішення від 10.01.2019 р.№24475 про передачу права власності на знак для товарів і послуг «ІНФОРМАЦІЯ_1», за свідоцтвом України на знаки для товарів і послуг № НОМЕР_1 ОСОБА_3 , в тому числі копію Договору про передання виключних майнових прав інтелектуальної власності на торговельну марку від 10.10.2018 року від ОСОБА_2 до ОСОБА_3 .

20.03.2024 до суду від Міністерства економіки України надійшло клопотання про долучення доказів на виконання ухвали суду від 11.03.2024, а саме копії матеріалів заявки, на підставі якої було прийнято рішення від 22.12.2018 № 24475 (дата публікації та реєстрації 10.01.2019) про передачу права власності на знак для товарів і послуг «ІНФОРМАЦІЯ_1», за свідоцтвом України на знаки для товарів і послуг № НОМЕР_1 ОСОБА_3 , в тому числі копію Договору про передання виключних майнових прав інтелектуальної власності на торговельну марку від 10.10.2018 від ОСОБА_2 до ОСОБА_3 .

Розпорядженням керівника апарату Солом`янського районного суду міста Києва від 03.04.2024 №701 призначено проведення автоматизованого розподілу судової справи у зв`язку з неможливістю продовжувати розгляд справи суддею ОСОБА_4 у зв`язку з її звільненням у відставку, відповідно до рішення Вищої ради правосуддя від 19.03.2024 №797/0/15-24.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями визначено головуючого суддю Козленко Г.О.

Цивільну справу прийнято до свого провадження та продовження розгляду у порядку загального позовного провадження з викликом сторін.

Представник позивача в судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. 19.11.2024 надійшла заява про розгляд без участі, в якій просила позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Відповідачі в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, причини неявки суду не повідомили.

19.11.2024 від представника Міністерства економіки України надійшло клопотання про розгляд без участі представника.

Вивчивши матеріали справи, письмові докази, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин справи, керуючись законом, оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного рішення, дійшов до наступного висновку.

Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно з ч.ч. 2, 3 ст. 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

02 лютого 2016 року на підставі Договору №01 про передання виключних майнових прав інтелектуальної власності на торговельну марку між Товариством з обмеженою відповідальністю "Еволюшен Медіа" (Власник згідно договору) та ОСОБА_1 (Правонабувач згідно договору) позивачка як Правонабувач отримала у повному складі всі виключні майнові права інтелектуальної власності (право власності) на торговельну марку (знак для товарів і послуг) "ІНФОРМАЦІЯ_1", яка посвідчується свідоцтвом України на знаки для товарів і послуг № НОМЕР_1 від 15.09.2006.

21 березня 2016 року Державною службою інтелектуальної власності України прийнято рішення № 19455 про публікацію в офіційному бюлетені "Промислова власність" та внесення до Державного реєстру свідоцтв України на знаки для товарів і послуг відомості про передачу права власності на знак, відповідно до яких право власності на знак для: товарів і послуг класів 16,41, на які зареєстровано знак, свідоцтво України № НОМЕР_1 , передається ОСОБА_1 . Дата публікації та реєстрації 11 квітня 2016 року. Згідно виписки з Державного реєстру свідоцтв України на знаки для товарів і послуг від 11 квітня 2016 року, власником свідоцтва № НОМЕР_1 є ОСОБА_1 . Номер бюлетеня та дата публікації: Бюлетень № 7 від 11 квітня 2016 року.

Згідно з умовами п.2.1.2. Договору власник Товариство з обмеженою відповідальністю "Еволюшен Медіа" мав право використовувати знак для товарів і послуг "ІНФОРМАЦІЯ_1" до 01.06.2016 без додаткових дозволів. Саме тому, оригінал свідоцтва України на знак для товарів і послуг "ІНФОРМАЦІЯ_1" НОМЕР_5 від 15.09.2006 (кл. 16, 41 МКТП, пріоритет від 13.02.2006) продовжував залишатися на зберіганні у Товариства з обмеженою відповідальністю "Еволюшен Медіа".

У жовтні 2019 року позивачка, маючи намір укласти Договір про передання виключних майнових прав інтелектуальної власності на торговельну марку (знак для товарів і послуг) "ІНФОРМАЦІЯ_1", яка посвідчується свідоцтвом України на знаки для товарів і послуг № НОМЕР_1 від 15.09.2006, дізналася, що вона вже не є власником виключних майнових прав інтелектуальної власності на торговельну марку (знак для товарів і послуг) "ІНФОРМАЦІЯ_1".

Отримавши відповіді на адвокатські запити, позивачці стало відомо про існування Договору №1 про передання виключних майнових прав інтелектуальної власності на торговельну марку від 17 травня 2016 року між ОСОБА_1 та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 . Також позивачка з відповіді на адвокатські запити, зроблені в її інтересах, дізналася, що за даними Державного реєстру свідоцтв України на знаки для товарів і послуг власником знаку для товарів і послуг "ІНФОРМАЦІЯ_1" за свідоцтвом України № НОМЕР_1 є ОСОБА_3 .

Позивачка стверджувала, що Договору № 1 про передання виключних майнових прав інтелектуальної власності на торговельну марку від 17 травня 2016 року з фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 вона ніколи не укладала. На підтвердження вказаних обставин подала клопотання про проведення почеркознавчої експертизи.

Згідно з висновком експерта Київського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України від 22.02.2023 "підпис від імені ОСОБА_1 у Договорі №1 про передання виключних майнових прав інтелектуальної власності на торговельну марку від 17 травня 2016 року виконано не ОСОБА_1 , а іншою особою. Підпис від імені ОСОБА_1 на заяві від 20 травня 2016 року з проханням опублікувати в офіційному бюлетені "Промислова власність" та внести до Державного реєстру свідоцтв України на знаки для товарів і послуг відомості про передачу права власності на знак "ІНФОРМАЦІЯ_1" (№ НОМЕР_1) від власника свідоцтва ОСОБА_1 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 виконано не ОСОБА_1 , а іншою особою".

У даному випадку висновок судового експерта має доказове значення згідно з положеннями ЦПК України містить відповіді на порушені питання, які є обґрунтованими та такими, що узгоджуються з іншими матеріалами справи, містить інформацію щодо предмета доказування у даній справі, складений експертом, якого попереджено про кримінальну відповідальність за ст. ст. 384, 385 КК України.

Таким чином, суд доходить висновку, що висновок експерта від 22.02.2023 №СЕ-19/111-23/3012-ПЧ є належним доказом та вважає за можливе покласти в основу судового рішення зроблені в ньому судовим експертом висновки.

Відповідачами вказані обставини та висновок експерта спростовані не були.

В ході розгляду справи від відповідачів клопотань про призначення експертизи з викладенням підстав незгоди з вказаним висновком заявлено не було, так само як і будь-яких інших клопотань з процесуальних питань з метою встановлення обставин, необхідних для обґрунтування відповідачами своєї позиції.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 21 Закону України "Про охорону прав на знаки для товарів і послуг" захист прав на знак здійснюється у судовому та іншому встановленому законом порядку. Юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у зв`язку з застосуванням цього Закону.

Суди відповідно до їх компетенції розв`язують, зокрема, спори про: встановлення власника свідоцтва; порушення прав власника свідоцтва.

Подання позову про визнання прав на знаки для товарів і послуг відповідно до ч. 2 ст. 16 Цивільного кодексу України є способом захисту цивільних прав у суді шляхом визнання права. Вирішення спорів про встановлення власника свідоцтва на знаки для товарів і послуг віднесено до компетенції судів.

Згідно з ч. 3 ст. 5 Закону України "Про охорону прав на знаки для товарів і послуг" набуття права на торговельну марку засвідчується свідоцтвом.

Згідно з ч. 7 ст. 16 Закону України "Про охорону прав на знаки для товарів і послуг" (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) власник свідоцтва може передавати будь-якій особі право власності на знак повністю або відносно частини зазначених у свідоцтві товарів і послуг, на підставі договору.

Згідно з ч. 9 ст. 16 Закону України "Про охорону прав на знаки для товарів і послуг" договір про передачу права власності на знак вважається дійсними, якщо він укладений у письмовій формі і підписаний сторонами.

Згідно з ч. 1 ст. 420 Цивільного кодексу України до об`єктів права інтелектуальної власності, зокрема, належать, торговельні марки (знаки для товарів і послуг).

Згідно з ч. 1 ст. 494 Цивільного кодексу України набуття права інтелектуальної власності на торговельну марку засвідчується свідоцтвом. Умови та порядок видачі свідоцтва встановлюються законом.

Згідно з ст. 495 Цивільного кодексу України майновими правами інтелектуальної власності на торговельну марку є: право на використання торговельної марки; виключне право дозволяти використання торговельної марки; виключне право перешкоджати неправомірному використанню торговельної марки, в тому числі забороняти таке використання; інші майнові права інтелектуальної власності, встановлені законом.

Майнові права інтелектуальної власності на торговельну марку належать володільцю відповідного свідоцтва .

Згідно з ст. 499 Цивільного кодексу України права інтелектуальної власності на торговельну марку визнаються недійсними з підстав та в порядку, встановлених законом.

Згідно з ч. 1 ст. 203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Згідно з ч.ч. 3,4 ст. 203 Цивільного кодексу України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

Згідно з ч. 1 ст. 204 Цивільного кодексу України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Згідно з ч. 2 ст. 207 Цивільного кодексу України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Згідно з ч. 1 ст.215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно з ч. 3 ст. 215 Цивільного кодексу України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Судом встановлено, що підпис ОСОБА_1 у Договорі №1 про передання виключних майнових прав інтелектуальної власності на торговельну марку від 17 травня 2016 року не відповідає справжності підпису позивачки і зроблений не встановленою особою.

Оскільки позивачка ОСОБА_1 не укладала Договір №1 про передання виключних майнових прав інтелектуальної власності на торговельну марку від 17 травня 2016 року з фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 , то зазначений Договір має бути визнаний судом недійсний.

Підпис ОСОБА_1 на заяві від 20 травня 2016 року з проханням опублікувати в офіційному бюлетені "Промислова власність" та внести до Державного реєстру свідоцтв України на знаки для товарів і послуг відомості про передачу права власності на знак "ІНФОРМАЦІЯ_1" (НОМЕР_5) від власника свідоцтва ОСОБА_1 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 не відповідає справжності підпису позивачки і зроблений не встановленою особою.

Вищезазначене є підставою для визнання договору №1 про передання виключних майнових прав інтелектуальної власності на торговельну марку від 17 травня 2016 року недійсним, згідно зі статтями 203, 215 Цивільного кодексу України у зв`язку з відсутністю волевиявлення ОСОБА_1 на укладання оспорюваного Договору.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 1107 Цивільного кодексу України розпоряджання майновими правами інтелектуальної власності здійснюється на підставі, зокрема, договору про передання виключних майнових прав інтелектуальної власності.

У ч. 2 ст. 1107 Цивільного кодексу України закріплено, що правочин щодо розпоряджання майновими правами інтелектуальної власності укладається у письмовій (електронній) формі, за винятком випадків, визначених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 1113 Цивільного кодексу України за договором про передання виключних майнових прав інтелектуальної власності одна сторона (особа, що має виключні майнові права) передає другій стороні частково або у повному складі ці права відповідно до закону та на визначених договором умовах (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Внаслідок укладання та підписання невстановленою особою Договору між ОСОБА_1 та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 , виключні майнові права інтелектуальної власності (право власності) на торговельну марку (знак для товарів і послуг) "ІНФОРМАЦІЯ_1" та право на використання домену ІНФОРМАЦІЯ_2, що нерозривно пов`язане з торговельною маркою (знак для товарів і послуг) "ІНФОРМАЦІЯ_1", вибули із законного володіння ОСОБА_1 та перейшли до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 та згодом перейшли від ОСОБА_2 до ОСОБА_3 .

Згідно з ч. 1 ст. 216 Цивільного кодексу України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Згідно з ч. 1 ст. 236 Цивільного кодексу України нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам.

Таким чином, позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.

Сторона позивача також просить стягнути з відповідачів, а саме з фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 та ОСОБА_3 суму судових витрат, зокрема витрат на надання правової допомоги, за проведення почеркознавчої експертизи, витрати на відправку поштової кореспонденції у розмірі 101 981 грн. 92 коп.

Згідно з ч. 1 ст. 133 Цивільного процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 133 Цивільного процесуального кодексу України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати:

1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Згідно з ч. 1 ст. 137 Цивільного процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Відповідно до ч. 8 ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів.

До заяви про стягнення судових витрат, які позивачка сплатила та має сплатити у зв`язку з розглядом справи, поданої до суду представником позивачки 25.09.2023 року додано:

- копію договору № 1/23-09 про надання правової допомоги від 23 вересня 2019 року;

- копію Додаткової угоди № 1 від 23 вересня 2019 до Договору №1/23-09 про надання правової допомоги від 23 вересня 2019 року;

- копію Додаткової угоди № 2 від 25 вересня 2023 року до Договору №1/23-09 про надання правової допомоги від 23 вересня 2019 року;

- копію Акта приймання-передачі наданих послуг № 1 від 25 вересня 2023 року згідно Договору №1/23-09 про надання правової допомоги від 23 вересня 2019 року;

- копію рахунку на оплату № 001/25-09 від 25 вересня 2023 року;

- копію Рахунку № 118 /Kiev23 від 24.01.2023 за проведення судової експертизи на суму 4 530,80 грн;

- копію квитанції № 1 від 14.02.2023 року на суму 4 530 грн 80 коп.;

- копії описів поштових відправлень та фіскальних чеків поштових відправлень.

Таким чином, виходячи з критеріїв реальності та розумності, а також враховуючи складність справи, обсяг виконаних адвокатом робіт за час розгляду справи у суді, слід дійти висновку про співмірність заявленого до стягнення розміру судових витрат у сумі 101 981 грн 92 коп.

Клопотання про зменшення судових витрат від відповідачів не надходило.

Питання судового збору, суд вирішує в порядку статті 141 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 8, 21, 55, 129 Конституції України, ст.ст. 16, 203, 204, 207, 215, 216, 236,420, 494, 495, 499 ЦК України, ст.ст. 2,4, 5, 12, 23, 76-84,102-104,107-108,110,133, 137, 141, 258-259, 263-265 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 , Міністерства економіки України, Державної організації «Український національний офіс інтелектуальної власності та інновацій», ОСОБА_3 про визнання договору про передання виключних майнових прав інтелектуальної власності на торговельну марку недійсним, визнання права власності на торговельну марку, зобов`язання вчинити дії - задовольнити.

Визнати недійсним Договір №1 про передання виключних майнових прав інтелектуальної власності на торговельну марку, укладений між ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 ) від 17 травня 2016 року.

Визнати за ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) виключні майнові права інтелектуальної власності (право власності) на торговельну марку (знак для товарів і послуг) «ІНФОРМАЦІЯ_1», яка посвідчується свідоцтвом України на знаки для товарів і послуг № НОМЕР_1 від 15.09.2006 року.

Зобов`язати Державну організацію «Український національний офіс інтелектуальної власності та інновацій» внести зміни до Державного реєстру свідоцтв України на знаки для товарів і послуг стосовно визнання права власності на торговельну марку (знаку для товарів і послуг) «ІНФОРМАЦІЯ_1», яка посвідчується свідоцтвом України на знаки для товарів і послуг № НОМЕР_1 від 15.09.2006 року за ОСОБА_1 та опублікувати відповідні зміни в офіційному бюлетені «Промислова власність» або іншому чинному офіційному виданні державної системи охорони інтелектуальної власності.

Зобов`язати Державну організацію «Український національний офіс інтелектуальної власності та інновацій» внести зміни до Державного реєстру свідоцтв України на знаки для товарів і послуг стосовно скасування відомостей про внесення до Державного реєстру свідоцтв України на знаки для товарів і послуг відомостей про передачу права власності на знак для товарів і послуг по свідоцтву України № НОМЕР_1 від ОСОБА_2 до ОСОБА_3 (рішення від 22.12.2018 № 24475 (дата публікації та реєстрації 10.01.2019).

Стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 ) та ОСОБА_3 (РНОКПП за номером паспорта НОМЕР_4 , відповідно до рішення ДПІ у Шевченківському районі м. Києва від 28.07.2012, паспорт серії НОМЕР_4 , виданий ТУМ-2 Шевченківського РУ ГУ МВС України в місті Києві 29.05.2012), зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) судові витрати у розмірі 101 981 грн 92 коп.

Стягнути з відповідачів фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 ), Міністерства економіки України (, місцезнаходження: 01008, м. Київ, вул. Грушевського, буд. 12/2), Державної організації "Український національний офіс інтелектуальної власності та інновацій" (, місцезнаходження: 01601, м. Київ, вул. Дмитра Годзенка, буд. 1) та ОСОБА_3 (РНОКПП за номером паспорта НОМЕР_4 , відповідно до рішення ДПІ у Шевченківському районі м. Києва від 28.07.2012, паспорт серії НОМЕР_4 , виданий ТУМ-2 Шевченківського РУ ГУ МВС України в місті Києві 29.05.2012), зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 ) судовий збір за подання позовної заяви з чотирма вимогами немайнового характеру в розмірі 768 грн 40 коп. з кожного, а всього 3073 грн 60 коп. на користь держави.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Г.О. Козленко