КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа №362/1900/23 Головуючий у 1 інстанції: Ковбель М.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 листопада 2024 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Гаращенка Д.Р.

суддів Євграфової Є.П., Писаної Т.О.,

при секретарі Ганжалі С.К.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 13 серпня 2024 року в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ житлового будинку в натурі та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди,-

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У березні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про поділ житлового будинку в натурі.

Просив суд поділити в натурі між ним та відповідачем житловий будинок загальною площею 65,7 кв.м, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , в якому ОСОБА_1 належить 2/3 частини, а ОСОБА_2 1/3 частини.

Визнати за ОСОБА_1 право приватної власності на окреме домоволодіння в складі: приміщення 1 площею 6,8 м.кв, приміщення 1-1 площею 4.3 м.кв., приміщення 1-2 площею 6,8 м.кв, приміщення 1-3 площею 13,8 м. кв. загальною пощею 31,7 м. кв, житловою площею 13,8 м.кв, за адресою: АДРЕСА_1 , стягнувши з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 компенсацію в сумі 40 781 грн., за відступ від ідеальної частки у спільному майні, а саме житловому будинку загальною площею 65,7 кв.м, житловою площею 32,6 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 .

Припинити право спільної часткової власності ОСОБА_1 на житловий будинок загальною площею 65,7 кв.м. житловою площею 32,6 кв.м., який знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 .

В обґрунтування позову зазначав, що позивачу на праві власності належить 2/3 частини житлового будинку з відповідною частиною господарських та побутових будівель і споруд за адресою: АДРЕСА_3 , на підставі договору дарування від 20.12.2004. 1/3 частина спірного житлового будинку належить ОСОБА_2 .

Між співвласниками спірного будинку вникають непорозуміння та суперечки з приводу користування, утримання та збереження будинку і угоди про спосіб виділення в натурі його частки із сумісного спільного володіння не досягнуто хоча фактично кожен використовує свою частку будинку.

Поділ даного будинку між позивачем та відповідачем та виділення кожній зі сторін спору окремої частки - є технічно можливий і кожній із сторін може бути виділено відокремлену частину будинку з самостійним виходом (квартиру).

У травні 2023 року ОСОБА_2 звернувся до суду до ОСОБА_1 із зустрічним позовом про відшкодування моральної шкоди.

Просив стягнути з відповідача на його користь моральну шкоду в розмірі 500 000,00 гривень.

Свої вимоги обґрунтував тим, що ОСОБА_1 подає до суду недостовірні дані задля шахрайського залучення ОСОБА_2 відповідачем у різних справах.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 13 серпня 2024 року в задоволенні обох позовів відмовлено.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та її узагальнені доводи

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, 04 вересня 2024 року ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначив, що суд першої інстанції неповно з`ясував обставини у справі.

Вважає, що маючи у власності 2/3 частини спірного будинку, яка є більшою частиною він фактично володіє та користується меншою частиною, в той час, як відповідач, маючи у власності 1/3 частину спірного будинку, користується більшою половиною будинку.

Вважає, що висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи.

Позивач просив суд не про облаштування спірного будинку під двоквартирний, а про поділ спірного житлового будинку в натурі з виділенням кожному співвласнику належної йому на праві власності частини в натурі.

Суд першої інстанції мав надати оцінку висновку судової будівельно-технічної експертизи від 14 травня 2009 року в контексті доказу. Вказаний висновок не скасований не визнаний недійсним.

Зазначав, що апелянт подавав клопотання про призначення будівельної-технічної експертизи проведення якої просив доручити спеціалістам ТОВ «Науково-практичне східне бюро судових експертиз» з урахуванням значної вартості експертизи, яке Ухвалою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 13 серпня 2024 року було залишено без задоволення.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

18 жовтня 2024 року ОСОБА_3 подала відзив на апеляційну скаргу.

Позиція учасників справи, які з`явилися в судове засідання

Адвокат Шумило Н.М. представник апелянта ОСОБА_1 в судовому засіданні підтримала апеляційну скаргу з наведених в ній підстав та просила її задовольнити, а рішення суду першої інстанції скасувати.

Відповідача ОСОБА_2 , в судовому засіданні заперечував щодо задоволення апеляційної скарги, просив відмовити в її задоволенні, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Позиція суду апеляційної інстанції

Вислухавши доповідь судді доповідача, пояснення учасників процесу які з`явились судове засідання, вивчивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню враховуючи наступне.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 є власником 2/3 частини житлового будинку з відповідною частиною господарських та побутових будівель і споруд за адресою: АДРЕСА_3 , на підставі договору дарування від 20.12.2004 посвідченого приватним нотаріусом Васильківського районного нотаріального округу Леончук І.Б., зареєстрованого в реєстрі за №1860, витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно №13393176 та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №28677967.

Відповідно до договору дарування частки житлового будинку від 21.07.2006, посвідченого державним нотаріусом Васильківського районного державної нотаріальної контори Павленко Н.В., зареєстрованого в реєстрі за №1-2828, ОСОБА_2 є власником 1/3 частини житлового будинку з відповідною частиною господарських та побутових будівель і споруд за адресою: АДРЕСА_3 .

Рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 10 липня 2012 року в задоволенні позову ОСОБА_4 , ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визначення порядку користування жилим будинком та усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою відмовлено в зв`язку з тим, що згоди щодо користування будинком та господарськими будівлями між сторонами не досягнуто. Рішенням Апеляційного суду Київської області від 04 жовтня 2012 року рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 10 липня 2012 року в цій частині залишено без змін.

Як вбачається з технічного паспорта МБТІ на громадський будинок та встановлено рішенням Апеляційного суду Київської області від 04 жовтня 2012 року №22-2-4772/2012: будинок АДРЕСА_3 складається з приміщень по плану: веранда 1 площею 6,6 кв.м, коридор 1-1 -4,3 кв.м, кухня 1-2-6,8 кв.м, житлова кімната 1-3 -13,8 кв.м, житлова кімната 2-1 пл. 18,8 кв.м. З плану будинку вбачається, що в будинку є дві житлові кімнати площею 13,8 кв.м, що з`єднана з підсобними приміщеннями: кухнею, коридором, верандою та відокремлена кімната пл. 18,8 кв.м, що мала вихід на веранду 11 пл. 15,2 кв.м., яка в даний час знесена ОСОБА_4 та ОСОБА_2 .

Крім того, відповідно до технічного паспорту на спірний житловий будинок, на земельній ділянці домоволодіння, крім будинку, розміщені: літня кухня «Б», погріб «Б», сарай «Г», сарай «Д» , туалет «Е», криниця «К».

Позивач за первісним позовом в обґрунтування своїх вимог посилається на висновок судової будівельно-технічної експертизи №46/21/09 від 14 травня 2009 року, однак суд критично відноситься до даного висновку, як доказу, оскільки останній був предметом дослідження під час ухвалення рішення у справі №2-39/11, та відповідно до якого рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 23.09.2011, яке залишено без змін ухвалою Апеляційного суду Київської області від 04 жовтня 2012 року №22-2-4770/2012, в задоволенні позову ОСОБА_1 про поділ житлового будинку з відповідною частиною господарських та побутових будівель і споруд за адресою: АДРЕСА_3 , в натурі, - відмовлено.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в пункті 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», судовий захист права приватної власності громадян здійснюється шляхом розгляду справ, зокрема, за позовами про поділ спільного майна або виділ з нього частки.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права

Відповідно до ч.ч.1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Суд першої інстанції дійшов висновку, що станом на день звернення позивача до суду з даним позовом та на день розгляду справи суду першої інстанції не надано жодних належних доказів щодо можливого виділу в натурі частки спільного майна.

Так, згідно з частинами 1-3 статті 12, частинами 1,5,6 статті 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (частина друга статті 78 ЦПК України).

Колегія суддів звертає увагу, відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції неповно з`ясував обставини.

Колегія суддів наголошує, що основною засадою (принципом) цивільного судочинства є, зокрема, змагальність сторін та диспозитивність (пункт 4 та 5 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц).

Диспозитивність - це один з базових принципів судочинства, керуючись яким, позивач самостійно вирішує, які позовні вимоги заявляти. Суд позбавлений можливості формулювати позовні вимоги замість позивача. Якщо особою заявляється належна позовна вимога, спрямована на ефективний захист, суди не повинні відмовляти у її задоволенні виключно з формальних міркувань. Така відмова призведе до необхідності особи повторно звертатись до суду за захистом своїх прав (які при цьому могли бути ефективно захищені), що невиправдано затягне вирішення справи по суті (пункт 118 постанови Великої Палати Верховного Суду від 21 грудня 2022 року у справі № 914/2350/18 (914/608/20).

Європейський суд з прав людини наголошував, що право на доступ до суду має бути ефективним. Реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожна держава-учасниця Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони та обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

Разом з тим не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, оскільки доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, а й реальним.

Колегія суддів погоджується з висновками викладеними у рішенні суду першої інстанції, оскільки вони ґрунтуються на матеріалах справи, а також узгоджуються з вимогами чинного законодавства з огляду на наступне.

Відповідно до частин першої, другої статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю.

Частиною третьою статті 358 ЦК України передбачено, що кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Із зазначених вище норм ЦК України випливає, що кожен зі співвласників має право на надання йому у володіння та користування частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці в праві спільної часткової власності.

Частиною першою статті 364 ЦК України передбачено право співвласника на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності.

Системний аналіз положень статей 183, 358, 364, 379, 380, 382 ЦК України дає підстави дійти висновку, що у спорах про поділ будинку в натурі учасникам спільної часткової власності на будинок може бути виділено його відокремлену частину, яка відповідає розміру їх часток у праві власності. Виділ часток (поділ) жилого будинку, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін може бути виділено відокремлену частину будинку із самостійним виходом (квартиру) або в разі, коли є технічна можливість переобладнання будинку в ізольовані квартири, які за розміром відповідають розміру часток співвласників у праві власності. Якщо виділ (поділ) технічно можливий, але з відхиленням від розміру ідеальних часток співвласників, з урахуванням конкретних обставин поділ (виділ) може бути проведений зі зміною ідеальних часток і присудженням грошової компенсації співвласнику, частка якого зменшилася.

В судовому засіданні було встановлено наявність довготривалого спору між сторонами, який вже неодноразово був предметом розгляду судами.

Так, відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні повідомив, що в справі №2-39/11 судом була призначена судова експертиза щодо можливості поділу спірного будинку. Відповідно до висновку Київського науково-дослідного інституту судових експертиз №5011/10-15 від 30.05.2011 встановлено, що виконати розподіл спірного житлового будинку неможливо, а тому у задоволенні позову було відмовлено.

Окремо повідомив, що в справі №2-438-12 за позовом ОСОБА_1 про визначення порядку користування будинковолодінням, усунення перешкод в користуванні власністю шляхом виселення також було відмовлено.

В судовому засіданні адвокат Шумило Н.М. представник апелянта ОСОБА_1 підтримала клопотання про призначення будівельно-технічної експертизи.

Відповідно до ч. 2 ст. 102 ЦПК України, предметом висновку експерта може бути дослідження обставин, які входять до предмета доказування та встановлення яких потребує наявних у експерта спеціальних знань.

Відповідно до ч. 1 ст. 103 ЦПК України суд призначає експертизу у справі за сукупності таких умов: 1) для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо; 2) сторонами (стороною) не надані відповідні висновки експертів із цих самих питань або висновки експертів викликають сумніви щодо їх правильності.

Питання, з яких має бути проведена експертиза, що призначається судом, визначаються судом, а учасники справи можуть запропонувати суду питання, роз`яснення яких, на їхню думку, потребує висновку експерта (частини 4, 5 статті 103 ЦПК України).

Судова експертиза повинна призначатися лише для встановлення даних, які входять в предмет доказування у справі, і не може стосуватися тлумачення і застосування правових норм.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України №8 від 30 травня 1997 року «Про судову експертизу в кримінальних і цивільних справах», висновок експерта є доказом в цивільному процесі. Він не має наперед встановленої сили та переваги над іншими джерелами доказів, підлягає перевірці й оцінці за внутрішнім переконанням суду, яке має ґрунтуватися на всебічному, повному й об`єктивному розгляді всіх обставин справи у сукупності.

Виходячи з наведеного, колегія суддів доходить висновку про відсутність підстав для задоволення клопотання про призначення експертизи.

Апеляційний суд вважає, що доводи, викладені адвокат Шумило Н.М. представник апелянта ОСОБА_1 в апеляційній скарзі, висновків суду першої інстанції не спростовують, на законність судового рішення не впливають.

Відповідно до статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів апеляційного суду вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому відсутні правові підстави для задоволення апеляційної скарги адвокат Шумило Н.М. представника апелянта ОСОБА_1 .

Згідно з частиною 13 статті 141, підпунктами «б», «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції має вирішити питання щодо нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, у випадку скасування та ухвалення нового рішення або зміни судового рішення; щодо розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки апеляційну скаргу адвокат Шумило Н.М. представник апелянта ОСОБА_1 залишено без задоволення, а судове рішення без змін, тому розподіл судових витрат судом апеляційної інстанції не здійснюється.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382, 383, 384 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргуОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 13 серпня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена протягом 30 днів з дня складення повного тексту судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 16 грудня 2024 року

Головуючий Д.Р. Гаращенко

Судді Є.П. Євграфова

Т.О. Писана