н/п 2-сз/490/1/24 Справа № 490/7285/23
Центральний районний суд м. Миколаєва
__________________________________________________________________________
У Х В А Л А

іменем України

10 січня 2024 року Суддя Центрального районного суду м. миколаєва Гуденко О..А., розглянувши заяву ОСОБА_1 про ухвалення додаткової постанови про стягнення судових витрат по справі про скасування судового наказу -

ВСТАНОВИВ:

09.08.2023 року Центральним районним судом м. Миколаєва виданий судовий наказ (справа №490/7285/23) за заявою Приватного акціонерного товариства «Миколаївська теплоелектроцентраль», яким стягнуто з ОСОБА_1 , який є власником кваритири заадресою: АДРЕСА_1 на користь ПрАТ «Миколаївська теплоелектроцентраль» заборгованість за спожиту теплову енергію у розмірі 28979,08грн.,суми інфляційних нарахувань у розмірі 31,56 грн., три відсотки річних в розмірі 6,18 грн., а також судовий збір у сумі 268,40 грн.

Копію судового наказу та копію заяви стягувача про видачу судового наказу не отримував, а про його наявність йому стало відомо лише 24.11.2023 року під час ознайомлення з матеріалами справи в Центральному районному суді м. Миколаєва, про що в матеріалах справи є відповідна відмітка.

11.12.2023 року до суду надійшла заява ОСОБА_1 про скасування судового наказу, в якій висловлює свою незгоду із заявленими вимогами, вважає за необхідне скасувати судовий наказ. В обґрунтування заяви посилається на те, що зазначені стягувачем обставини не відповідають дійсності повідношенню до квартири АДРЕСА_2 , оскільки ця квартира з18.09.2019 року була відключена від мереж централізованого опалення, та, відповідно, у вказану квартиру не здійснюється постачання теплової енергії і власнику квартири не надаються послуги з централізованого опалення. Вказане свідчить, що ОСОБА_1 не є споживачем теплової енергії в квартирі, яка розташована за адресою: АДРЕСА_3 .

При цьому до вкзаної заяви жодного попереднього розрахунку судових витрат не було додано, про те, що очікуються судові витрати на професійну правничу допомогу не зазначено.

04 січня 2024 на адресу суду від ОСОБА_2 надійшла заява про стягнення з Приватного акціонерного товариства «Миколаївська теплоелектроцентраль» на його користь витрати, понесені на професійну правничу допомогу у розмірі 8 000 грн., атакож судового збору 143,20 грн судового збору. Також просить поновити строк на подання вказаної заяви, оскільки копію ухвали суду про скасування судового наказу отримав лише 31.12.2023 року, про що надано копію поштового конверту.

Зваживши доводи заяви, вивчивши письмові матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до вимог ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1)стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; 2)суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати; 3)судом не вирішено питання про судові витрати.

Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. У разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви. Додаткове рішення або ухвалу про відмову в прийнятті додаткового рішення може бути оскаржено.

Відповідно до частини першої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема на професійну правничу допомогу (пункт 1 частини третьої статті 133 ЦПК України).

Частиною першою та другою статті 137 ЦПК України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

На підтвердження своїх витрат заявник надав суду копію Договору № 10/11 від 10 листопада 2023 року про надання правничої допомоги , укладеного з АО "Регіональна колегія адвокатів" ( відповідальні особи адвокат Гусак О.М. та адвокат Фуртатов К.М.), додатковий договір № 1 до договру від 10.11.2023 року , де встановлено розмір гонорару адвоката - 1500 грн за ознайомлення з матеріалами наказного провадження 1500 грн, консультатція 500 грн, написання та подача заяви про скасування судового наказу - 6000 грн., та Акт наданих послуг до договру від 03.01.2024 року про прийняття клієнтом вказаних послуг., атакож ордер адвокатат Фуртатова К.М. від 10.11.2023 року.

Відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

За приписами ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

З аналізу наведених норм процесуального права слідує, що судові витрати підлягають розподілу між позивачем та відповідачем (сторонами у позовному провадженні) у разі вирішення спору по суті, тобто при ухваленні судом остаточного рішення, оскільки саме тоді на суд покладається обов`язок вирішення питання щодо розподілу судових витрат з урахуванням приписів ч.ч. 3, 8 ст. 141 ЦПК України та застосування пропорційності, що передбачено вимогами частин 1 та 2 ст. 141 ЦПК України.

Тобто, статтею 141 ЦПК України передбачений поряд розподілу судових витрат під час розгляду справ позовного провадження.

Розгляд справи в наказному провадженні є безспірне вирішення справи, а тому підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Крім того, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування в справі, та за правилами наказного провадження стягувач в справі буде позбавлений можливості довести неспівмірність заявлених вимог про стягнення витрат на професійну правничу допомогу або погодитися з розміром цих витрат.

При розгляді вказаної заяви суд враховує правову позицію Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду, викладену у постанові від 25 березня 2020 року у справі № 607/1219/18, яка полягає в тому, що відшкодування витрат на правничу допомогу можливе лише у справах позовного провадження.

Так, порядок розгляду заяви про розподіл судових витрат після ухвалення рішення по суті встановлений ч.8 ст.270 ЦПК України, проте її дія поширюється на справи, які розглядаються в порядку позовного провадження.

При вирішенні питання щодо певних видів правничої допомоги наданих адвокатським об`єднанням суд повинен врахувати пов`язаність їх з розглядом справи, обґрунтованість та розумність визначення у контексті обсягу заперечень, наданих протилежною стороною.

Проте в наказному провадженні суд позбавлений процесуальної можливості вислухати заперечення протилежної сторони.

Витрати на правову допомогу у справах наказного провадження повинні стягуватись з боржника, у випадку їх включення в заяву про видачу судового наказу, за умови достатньої обґрунтованості їх розміру, на підставі загальних положень Цивільного процесуального законодавства.

Суд додатково враховує, що про такі витрати у заяві про скасування судового наказу заявлено не було.

Із зазначених норм матеріального права та процесуальних норм встановлено, що судові витрати підлягають розподілу між позивачем та відповідачем (сторонами у позовному провадженні) у разі вирішення спору по суті, тобто при ухваленні судом остаточного рішення, оскільки саме тоді на суд покладається обов`язок вирішення питання щодо розподілу судових витрат з урахуванням приписів ч.ч.3, 8 ст.141 ЦПК України та застосування пропорційності, що передбачено вимогами ч.ч.1,2 ст.141 ЦПК України.

З огляду на приписи ч.2 ст.164 ЦПК України можна дійти висновку, що законодавець розподіл судових витрат, що понесені у наказному провадженні, пропонує вирішувати при пред`явленні стягувачем позову до боржника у порядку позовного провадження.

Крім того, слід зазначати, що порядок розподілу судових витрат у наказному провадженні визначений розділом II ЦПК України. Так, ст. 164 ЦПК України визначено, що за подання заяви про видачу судового наказу справляється судовий збір у розмірі, встановленому законом. У разі відмови у видачі судового наказу або в разі скасування судового наказу внесена сума судового збору стягувачу не повертається. У разі пред`явлення стягувачем позову до боржника у порядку позовного провадження сума судового збору, сплаченого за подання заяви про видачу судового наказу, зараховується до суми судового збору, встановленої за подання позовної заяви.

Проте, процесуальний закон, зокрема і глава 8 «Судові витрати» розділу І ЦПК України, не містить норми, відповідно до якої, у випадку скасування судового наказу на стягувача за судовим наказом покладався би обов`язок відшкодування боржнику судових витрат.

Порядок розподілу судових витрат визначений ст.ст.141,142 ЦПК України, які регулюють порядок розподілу судових витрат, понесених сторонами при розгляді справ у позовному провадженні, а не в наказному провадженні.

До того ж у постановах Верховного Суду від 07.11.2019 у справі № 905/1795/18 та від 08.04.2020 року у справі № 922/2685/19 висловлено правову позицію, за якою суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Верховний Суд неодноразово звертав увагу на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (п.21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц).

Також при вирішенні питання щодо розподілу судових витрат в наказному провадженні, суд виходить з того, що відповідно до положень ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Положеннями ч.2 ст.160 ЦПК України передбачено право особи звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу, якщо вона вважає, що їй належить право вимоги.

Таким чином, саме по собі звернення стягувача з такою заявою до суду про видачу судового наказу не свідчить про необґрунтованість дій останнього зловживання своїми правами, що могло б бути підставою для стягнення судових витрат, оскільки зазначене є його диспозитивним правом, передбаченим процесуальним законодавством.

Більш того, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування по справі та за правилами наказного провадження стягувач по справі буде позбавлений можливості довести неспівмірність заявлених вимог про стягнення витрат на професійну правничу допомогу або погодитися з розміром цих витрат.

Вирішення питання щодо стягнення судових витрат вирішується судом у порядку статті 270 ЦПК України.

Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення.

Згідно частин 1, 3, 5 ст.258 ЦПК України судовими рішеннями є: 1) ухвали; 2) рішення; 3) постанови; 4) судові накази. Розгляд справи по суті судом першої інстанції закінчується ухваленням рішення суду. У випадках, передбачених цим Кодексом, судовий розгляд закінчується постановленням ухвали чи видачею судового наказу.

Тобто, варто розрізняти судове рішення, яке включає і рішення, ухвалу, постанову та судовий наказ та рішення суду, яким є виключно рішення.

З наведених норм процесуального права вбачається, що ухвалення додаткового рішення, зокрема, якщо судом не вирішено питання про судові витрати, можливе лише у разі розгляду справи в порядку позовного провадження та постановлення судом рішення по суті позовних вимог, оскільки згідно загальної характеристики вимог, за якими може бути видано судовий наказ, вони повинні бути безспірними.

При вирішенні даного питання судом враховано роз`яснення, які надані в Постанові №14 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23.12.2011 року «Про практику розгляду судами заяв у порядку наказного провадження» стосовно того, що суд має право, не змінюючи суті виданого судового наказу, вирішити питання про виправлення описок та арифметичних помилок, видати додатковий судовий наказ чи роз`яснити його.

В свою чергу, представник боржника в суд звертається із заявою про стягнення витрат на правничу допомогу після винесення судомухвали суду про скасування судового наказу.

Виходячи з системного аналізу наведених норм законодавства суд дійшов висновку, що підстави для задоволення клопотання відсутні.

Щодо витрат на сплату судового збору, то за загальним правилом ст. 141,171 ЦПК України такі витрати підлягають стягненню на користь сторони, на корсить якої ухвалено судове рішення.

Сплата судового збору у розмірі 143 грн 20 коп. за подання заяви про скасування судового наказу заявником підтверджується квитанцією від 11.12.2023 року

Керуючись ст.141, 160-161, 168, 260-261, 270 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В:

Відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_1 про стягнення витрат на професійну правничу допомогу у справі № № 490/7285/23 про скасування судового наказу, виданого 09.08.2023року Центральним районним судом м. Миколаєва, за заявою Приватного акціонерного товариства «Миколаївська теплоелектроцентраль» про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 заборгованість за спожиту теплову енергію у розмірі 28 979,08., суми інфляційних нарахувань у розмірі 31,56 грн., три відсотки річних в розмірі 6,18 грн., а також судовий збір в розмірі 268,40 грн.

Сятгнути на користь ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 ) з Приватного акціонерного товариства «Миколаївська теплоелектроцентраль» () судовий збір у розмірі 143,20 грн.

Ухвала може бути оскаржена до Миколаївського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Гуденко О.А.