КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________
Апеляційне провадження
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 червня 2024 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Рейнарт І.М.

суддів Кирилюк Г.М., Ящук Т.І.

при секретарі Ящуку Д.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Подільського районного суду міста Києва від 29 травня 2023 року (суддя Анохін А.М.) у цивільній справі за скаргою ОСОБА_1 на дії та бездіяльність головного державного виконавця Подільського відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Полінського Бориса Андрійовича, заінтересована особа: ОСОБА_2 ,

встановив:

у грудні 2022 року ОСОБА_1 звернулась до суду із скаргою на дії та бездіяльність головного державного виконавця Подільського відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Полінського Б. А., у якій просила визнати протиправними та скасувати: постанову про відкриття виконавчого провадження № НОМЕР_1 від 5 вересня 2022 року; постанову про арешт майна боржника ВП № НОМЕР_1 від 29 листопада 2022 року; постанову про арешт коштів боржника ВП № НОМЕР_1 від 29 листопада 2022 року; постанову про встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України ВП № НОМЕР_1 від 29 листопада 2022 року; постанову про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами ВП № НОМЕР_1 від 29 листопада 2022 року.

Скарга мотивована тим, що на виконанні в Подільському відділі державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) знаходиться виконавчий лист з виконання рішення Подільського районного суду м. Києва від 11 червня 2021 року у справі № 758/14687/18 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та її вихованні, визначення способу участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею. Постановою державного виконавця Полінського Б. А. від 5 жовтня 2022 року відкрито виконавче провадження № НОМЕР_1.

Боржниця вказувала, що після отримання постанови про відкриття виконавчого провадження від 5 жовтня 2022 року з автоматизованої системи виконавчих проваджень їй стало відомо про наявність таких постанов державного виконавця: про накладення штрафу від 29 листопада 2022 року за невиконання рішення суду в сумі 1 700грн; про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами від 29 листопада 2022 року; про встановлення тимчасового обмеження у праві

виїзду боржника за межі України від 29 листопада 2022 року; про арешт коштів боржника від 29 листопада 2022 року у межах суми звернення штрафу в розмірі 14 969грн та про арешт майна боржника від 29 листопада 2022 року у межах суми звернення штрафу в розмірі 14 969грн.

Боржниця вважала, що під час винесення зазначених постанов головний державний виконавець Подільського відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Полінський Б. А. порушив норми Закону України «Про виконавче провадження» та Інструкцію з примусового виконання рішень, оскільки постанова державного виконавця про відкриття виконавчого провадження не скріплена печаткою із зображенням Державного Герба України, а також незрозумілим їй є пункт 3 постанови про відкриття виконавчого провадження, в якому зазначено про винагороду приватного виконавця у розмірі 13 000грн. Крім цього, державний виконавець копії такої постанови надіслав їй не наступного дня, як вимагає закон, а майже через два з половиною місяці.

Боржниця зазначала, що державний виконавець не мав права встановлювати їй обмеження у праві керування транспортними засобами та у праві виїзду за межі України, оскільки вони застосовуються при виконанні рішення суду про стягнення аліментів, тоді як на виконанні в головного державного виконавця Полінського Б. А. перебуває відкрите виконавче провадження з виконання рішення суду про порядок спілкування з дітьми.

Крім цього, боржниця стверджувала, що оскаржувані постанови винесено всупереч вимогам частин першої - третьої статті 56 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки виконавчий лист, який перебуває на виконанні, не містить в собі будь-якої суми стягнення з неї на користь ОСОБА_2 . Накладення арешту на її кошти в розмірі 13000грн є незаконним та безпідставним. Розміри мінімальних втрат виконавчого провадження вона сплатила, що підтверджується платіжним дорученням, а 1 700грн штрафу на користь держави не підлягає сплаті з огляду на порушення державним виконавцем частини шостої статті 26 Закону України «Про виконавче провадження».

Ухвалою Подільського районного суду міста Києва від 29 травня 2023 року у задоволенні скарги відмовлено.

У поданій апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - адвокат Колісник О.В. просить ухвалу суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким скаргу задовольнити в повному обсязі, посилаючись на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин справи.

Представник боржниці зазначає, що судом першої інстанції не надано належної оцінки порушенню державним виконавцем вимог ч. 3 ст. 4 Закону України "Про виконавче провадження", а саме відсутність на постанові про відкриття виконавчого провадження печатки із зображенням Державного Герба України та зазначення в постанові про відкриття виконавчого провадження про винагороду приватного виконавця.

Також представник боржниці вважає, що судом не надано належної оцінки порушенню державним виконавцем вимог ч. 1, ч. 2 ч. 3 ст. 56 Закону України "Про виконавче провадження", якими визначено порядок накладення арешту на майно (кошти) і не враховано, що положеннями Закону України "Про виконавче провадження" не передбачено можливості накладення арешту на майно та грошові кошти боржника при виконанні рішення немайнового характеру.

Представник боржниці стверджує, що суд першої інстанції не взяв до уваги, що на підставі постанови про арешт коштів боржника було заблоковано рахунок, на який надходять аліменти, а відтак і не взято до уваги неправильність застосування державним виконавцем вимог п. 10 ч. 1 ст. 73 Закону України "Про виконавче провадження" та ст. 179 Сімейного кодексу України.

Також представник боржниці зазначає, що суд не звернув уваги, на те що державний виконавець при виконанні рішення про участь у вихованні та спілкуванні з

дітьми не мав повноважень встановлювати тимчасові обмеження боржнику на право виїзду за межі України та керування транспортними засобами.

Крім того, представник боржниці вказує, що державний виконавець самостійно скасував свої постанови про тимчасові обмеження на підставі ч. 9 ст. 71 Закону України "Про виконавче провадження", тоді як згідно з ч. 3 ст. 74 Закону України "Про виконавче провадження" таке право наявне лише у начальника відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу суду без змін, посилаючись на те, що боржницею не наведено жодних підстав, за яких виконавчий лист мав би бути повернутий стягувачу, а відтак суд першої інстанції правильно зазначив про правомірність постанови державного виконавця про відкриття виконавчого провадження.

Також стягувач зазначає, що постанови про накладення арешту на майно та арешту на кошти боржниці, постановлені державним виконавцем з дотриманням вимог Закону України "Про виконавче провадження". Постанови державного виконавця про тимчасові обмеження боржниці останнім скасовані.

Головний державний виконавець Подільського відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Полінський Б. А. у відзиві на апеляційну скаргу просить залишити її без задоволення, а ухвалу суду без змін, посилаючись на те, що всі оскаржувані боржницею постанови постановлені з дотриманням вимог Закону України "Про виконавче провадження".

Постановою Київського апеляційного суду від 12 вересня 2023 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково, ухвалу Подільського районного суду міста Києва від 29 травня 2022 року в частині відмови у задоволенні вимог про визнання протиправним та скасування постанов від 29 листопада 2022 року про накладення арешту на майно боржника та про накладення арешту на кошти боржника - скасовано і закрито провадження за скаргою ОСОБА_3 в цій частині. В іншій частині ухвалу Подільського районного суду міста Києва від 29 травня 2022 року - залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 27 березня 2024 року постанову Київського апеляційного суду від 12 вересня 2023 року в частині закриття провадження у справі за скаргою ОСОБА_1 про визнання протиправною та скасування постанови про арешт майна боржника від 29 листопада 2022 року, винесену головним державним виконавцем Подільського відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Полінським Борисом Андрійовичем у виконавчому провадженні № НОМЕР_1 і визнання протиправною та скасування постанови про арешт коштів боржника від 29 листопада 2022 року, винесену головним державним виконавцем Подільського відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Полінським Борисом Андрійовичем у виконавчому провадженні № НОМЕР_1, скасовано, справу в цій частині направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. Ухвалу Подільського районного суду м. Києва від 29 травня 2023 року та постанову Київського апеляційного суду від 12 вересня 2023 року в частині відмови в задоволенні скарги ОСОБА_1 про визнання протиправною та скасування постанови про відкриття виконавчого провадження № НОМЕР_1 від 5 жовтня 2022 року, визнання протиправними та скасування постанови про встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України від 29 листопада 2022 року та постанови про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами від 29 листопада 2022 року, що винесені головним державним виконавцем Подільського відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального

міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Полінським Борисом Андрійовичем у виконавчому провадженні № НОМЕР_1, залишено без змін. У задоволенні заяви представника ОСОБА_1 - адвоката Колісника Олега Веніаміновича про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу відмовлено.

Таким чином, предметом повторного апеляційного перегляду є апеляційна скарга ОСОБА_1 на ухвалу Подільського районного суду міста Києва від 29 травня 2023 року в частині відмови у задоволенні скарги ОСОБА_1 про визнання протиправною та скасування постанови про арешт майна боржника від 29 листопада 2022 року, та визнання протиправною та скасування постанови про арешт коштів боржника від 29 листопада 2022 року.

Стягувач ОСОБА_2 , будучи належним чином повідомленим про день, час та місце розгляду апеляційної скарги (с.с.67 т.3), у судове засідання не з`явився, клопотання про його перенесення не подав, причини неявки суду не повідомив, тому на підставі положень ст. 372 ЦПК України колегія суддів провела судовий розгляд у його відсутність.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника ОСОБА_1 - адвоката Колісника О.В., який підтримав доводи апеляційної скарги, головного державного виконавця Полінського Б.А., який просив у задоволенні апеляційної скарги відмовити, вивчивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено і матеріалами справи підтверджено, що рішенням Подільського районного суду м. Києва від 11 червня 2021 року у справі № 755/14687/18, яке залишено без змін постановою Київського апеляційного суду від 22 червня 2022 року, зобов`язано ОСОБА_1 усунути перешкоди ОСОБА_2 у вихованні дітей та спілкуванні з ними. Визначено спосіб участі ОСОБА_2 у спілкуванні з дітьми та їх вихованні шляхом встановлення батьку графіка зустрічей та спілкування з дітьми.

05 вересня 2022 року Подільський районний суд м. Києва видав виконавчий лист № 755/14687/18, який ОСОБА_2 подав до Подільського ВДВС у м. Києві для виконання.

05 жовтня 2022 року головним державним виконавцем Подільського ВДВС у м. Києві Полінським Б.А. прийнято постанову про відкриття ВП № НОМЕР_1, в якій, зокрема, зазначено про стягнення з боржника ОСОБА_1 виконавчого збору в розмірі 13 000грн, а також про необхідність виконання боржником рішення суду протягом десяти робочих днів.

Також 05 жовтня 2022 року головний державний виконавець Полінський Б.А. виніс постанову про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження, загальна сума яких становить 269грн.

23 листопада 2022 року головний державний виконавець Полінський Б.А. у присутності стягувача ОСОБА_2 здійснив вихід для перевірки виконання рішення суду, під час якого склав акт про невиконання рішення суду боржником ОСОБА_1

29 листопада 2022 року головний державний виконавець Полінський Б.А. виніс постанову про накладення штрафу на боржника за невиконання рішення суду у розмірі 1700грн.

29 листопада 2022 року головний державний виконавець Полінський Б.А. виніс постанову про накладення арешту на все майно боржника для збереження майна боржника у рахунок погашення заборгованості у межах суми 14 969грн з урахуванням виконавчого збору/основної винагороди приватного виконавця, витрат виконавчого провадження та штрафів.

29 листопада 2022 року головний державний виконавець Полінський Б.А. виніс постанову про арешт коштів боржника в межах суми виконавчого збору, витрат

виконавчого провадження та штрафу у розмірі 14 969грн.

Відмовляючи в задоволенні скарги в частині визнання протиправною та скасування постанови про арешт майна боржника від 29 листопада 2022 року та постанови про арешт коштів боржника від 29 листопада 2022 року, суд першої інстанції виходив з того, що вказані постанови мають лише стимулюючий характер для виконання рішення суду та сплати відповідних платежів у межах ВП № НОМЕР_1. Суд дійшов висновку, що боржник безпідставно ухиляється від виконання рішення Подільського районного суду м. Києва від 05 вересня 2022 року, а тому постанови є правомірними.

Колегія суддів вважає, що такий висновок суду першої інстанції суперечить нормам матеріального права з таких підстав.

Відповідно до статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

За змістом статей 1, 5 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню. Примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких установлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Згідно з пунктами 6 та 7 частини третьої статті 18 Закону України "Про виконавче провадження", у редакції на час прийняття спірних постанов, виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку; накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають у касах, на рахунках у банках, інших фінансових установах та органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів (крім коштів на єдиному рахунку, відкритому у порядку, визначеному статтею 35-1Податкового кодексу України, коштів на рахунках платників податків у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, коштів на електронних рахунках платників акцизного податку, коштів на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом), на рахунки в цінних паперах, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей.

Відповідно до частини шостої статті 48 Закону України «Про виконавче провадження» стягнення на майно боржника звертається в розмірі та обсязі, необхідних для виконання за виконавчим документом, з урахуванням стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених на боржника під час виконавчого провадження, основної винагороди приватного виконавця.

Згідно з частиною першою статті 56 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

Аналіз вищевказаних положень закону свідчить про те, що стягнення на майно боржника у вигляді накладення арешту на грошові кошти здійснюється у розмірі та обсязі,

необхідному для виконання за виконавчим документом з метою забезпечення реального виконання рішення суду.

Разом з цим, у межах ВП № НОМЕР_1 здійснюється виконання рішення суду немайнового характеру, виконання якого за рахунок майна та коштів боржника не здійснюється.

Згідно зі статтею 64-1 Закону України «Про виконавче провадження» виконання рішення про встановлення побачення з дитиною полягає у забезпеченні боржником побачень стягувача з дитиною в порядку, визначеному рішенням.

Державний виконавець здійснює перевірку виконання боржником цього рішення у час та місці побачення, визначених рішенням, а у разі якщо вони рішенням не визначені, то перевірка здійснюється у час та місці побачення, визначених державним виконавцем.

У разі невиконання без поважних причин боржником рішення державний виконавець складає акт та виносить постанову про накладення на боржника штрафу у розмірі, визначеному частиною першою статті 75 цього Закону. У постанові зазначаються вимога виконувати рішення та попередження про кримінальну відповідальність.

Аналіз положень статті 64-1 Закону України «Про виконавче провадження» вказує на те, що рішення суду про стягнення коштів та рішення суду про зобов`язання вчинити певні дії є різними за своєю правовою природою, тому для цих рішень встановлено різний порядок їх виконання.

Тобто положеннями Закону України «Про виконавче провадження» не передбачено можливості накладення арешту на майно та грошові кошти боржника при виконанні рішення немайнового характеру, а відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Крім того, суд першої інстанції не звернув уваги на посилання ОСОБА_1 на те, що головним державним виконавцем Полінським Б.А. накладено арешт на рахунок, на який надходять аліменти на дітей.

Статтею 179 СК України визначено, що аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини.

Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини.

Неповнолітня дитина має право брати участь у розпорядженні аліментами, одержаними на її утримання.

Неповнолітня дитина має право на самостійне одержання аліментів та розпорядження ними відповідно до Цивільного кодексу України.

У частині першій статті 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до пункту 10 частини першої статті 73 Закону України «Про виконавче провадження» стягнення не може бути звернено на допомогу особам, зайнятим доглядом трьох і більше дітей віком до 16 років, по догляду за дитиною-інвалідом, по тимчасовій непрацездатності у зв`язку з доглядом за хворою дитиною, а також на іншу допомогу на дітей, передбачену законом.

Суд першої інстанції, у порушення вищевказаних положень закону, не звернув уваги на те, що аліменти, одержані на дитину, є її власністю, ці грошові кошти мають цільове призначення виключно в інтересах дитини, тому на них не може бути звернуто стягнення.

Під цільовим призначенням при цьому потрібно розуміти витрати спрямовані на забезпечення потреб та інтересів дитини, зокрема потреби у харчуванні, лікуванні, одязі,

гігієні, забезпечення речами, необхідними для розвитку і виховання дитини, реалізації її здібностей. При цьому СК України уточнює правовий режим аліментів, отриманих на неповнолітню дитину шляхом визнання за нею права брати участь у розпорядженні аліментами, які одержані для її утримання.

Аналогічні висновки містяться у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 березня 2018 року у справі 682/690/16-ц.

Ураховуючи викладене, суд, у порушення зазначених вище положень закону, не надав належної правової оцінки доводам ОСОБА_1 , не врахував, що аліменти мають цільове призначення виключно в інтересах дитини, не звернув уваги на те, що на кошти, які передбачені для утримання дитини, головним державним виконавцем накладено арешт.

Також суд першої інстанції не врахував, що головним державним виконавцем Полінським Б.А. не спростовано доводи ОСОБА_1 про те, що ним накладено арешт на банківський рахунок, на який надходять аліменти на утримання дітей, та не враховано, що аліменти на утримання дітей є іншою допомогою на дітей у контексті пункту 10 частини першої статті 73 Закону України «Про виконавче провадження».

За таких обставин, суд першої інстанції при розгляді скарги ОСОБА_1 не врахував, що на примусовому виконанні перебуває рішення суду, яке носить немайновий характер, виконавчий документ не містить жодних вимог щодо стягнення грошових коштів з боржника і закон прямо не передбачає можливість застосувати арешт грошових коштів та майна боржника, як спосіб забезпечення виконання рішення немайнового характеру, тому головний державний виконавець має застосовувати тільки ті заходи, які передбачені Розділом 8 Закону України «Про виконавче провадження». Ці заходи повинні бути спрямовані на забезпечення виконання рішення саме немайнового характеру.

Намагання головного державного виконавця Полінського Б.А. забезпечити виконання судового рішення немайнового характеру за допомогою заходів, які прямо не передбачені законом, є втручанням у право боржника на мирне володіння майном, тобто порушенням статті 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав і основоположних свобод.

Згідно ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Суд першої інстанції неповно встановив обставини справи, неправильно застосував норми матеріального права, не оцінив надані докази, тому ухвала суду в частині відмови у задоволенні скарги про визнання протиправними та скасування постанов головного державного виконавця про накладення арешту та майно та кошти боржника підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення в цій частині про задоволення зазначених вимог скарги.

Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до статті 452 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом скарги, покладаються судом на заявника, якщо було постановлено рішення про відмову в задоволенні його скарги, або на орган державної виконавчої служби чи приватного виконавця, якщо було постановлено ухвалу про задоволення скарги заявника.

Оскільки скарга підлягає частковому задоволенню з головного державного

виконавця Подільського відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Полінського Б.А. на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню сплачений нею судовий збір за подання скарги у сумі 536грн 80коп. та за подання апеляційної скарги у сумі 536грн 80коп., а всього 1073грн 60коп.

Керуючись статтями 367, 374, 376, 381- 383 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Подільського районного суду міста Києва від 29 травня 2023 року в частині відмови у задоволенні скарги ОСОБА_1 про визнання протиправною та скасування постанови про арешт майна боржника від 29 листопада 2022 року, винесену головним державним виконавцем Подільського відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Полінським Борисом Андрійовичем у виконавчому провадженні № НОМЕР_1 та визнання протиправною та скасування постанови про арешт коштів боржника від 29 листопада 2022 року, винесену головним державним виконавцем Подільського відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Полінським Борисом Андрійовичем у виконавчому провадженні № НОМЕР_1, скасувати, ухваливши нове судове рішення, яким визнати протиправною та скасувати постанову про арешт майна боржника від 29 листопада 2022 року, винесену головним державним виконавцем Подільського відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Полінським Борисом Андрійовичем у виконавчому провадженні № НОМЕР_1, та визнати протиправною та скасування постанову про арешт коштів боржника від 29 листопада 2022 року, винесену головним державним виконавцем Подільського відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Полінським Борисом Андрійовичем у виконавчому провадженні № НОМЕР_1.

Стягнути з головного державного виконавця Подільського відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Полінського Бориса Андрійовича на користь ОСОБА_1 судові витрати у сумі 1073грн 60коп.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 21 лютого 2025 року.

Суддя-доповідач І.М. Рейнарт

Судді Г.М. Кирилюк

Т.І. Ящук