справа № 619/3383/23
провадження № 2/619/35/24
Рішення

іменем України

09 січня 2024 року,

м. Дергачі,

Дергачівський районний суд Харківської області у складі: головуючого судді Нечипоренко І.М., за участю секретаря судового засідання Алфьорової В.В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу № 619/3383/23,

ім`я (найменування) сторін:

позивач: ОСОБА_1 ,

відповідач: Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,

вимоги позивача: про стягнення безпідставно набутих коштів,

представник позивача: Мариничев Ю.П.,

представник відповідача: Левицька А.В.

Виклад позиції позивача та заперечень відповідача.

Рязанова Наталія Іванівна, у інтересах якої діє представник адвокат Мариничев Ю.П., у системі «Електронний суд» звернулася з позовом про стягнення з АТ КБ «ПриватБанк» безпідставно набутих коштів в сумі 56088,85 грн. У обґрунтування позову зазначено, що між нею та АТ КБ «ПриватБанк» був укладений кредитний договір про надання банківських послуг № б/н від 05.07.2019, за яким був встановлений кредитний ліміт в сумі 200000,00 грн. АТ КБ «ПриватБанк» звернулося до Дергачівського районного суду Харківської області із позовом про стягнення з неї заборгованості за кредитним договором про надання банківських послуг № б/н від 05.07.2019 в розмірі 217981,80 грн та рішенням від 25.08.2021 по справі № 619/1384/21 з неї стягнуто заборгованість у розмірі 217981,80 грн, у задоволенні зустрічної позовної заяви було відмовлено. Постановою Полтавського апеляційного суду від 20.04.2023 скасовано рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 25.08.2021 в частині задоволення вимог позову АТ КБ «ПриватБанк» про стягнення з неї заборгованості за кредитним договором. Крім того до позовної заяви представника відповідача від 25.01.2021, окрім інших документів, був доданий розрахунок заборгованості за кредитним договором про надання банківських послуг № б/н від 05.07.2019 укладений між позивачем та нею, станом на 20.01.2021, відповідно якого нею погашено за кредитним договором про надання банківських послуг № б/н від 05.07.2019 заборгованість за поточним тілом кредита у розмірі 190270,39 грн; заборгованість за простроченим тілом кредита у розмірі 29039,66 грн; заборгованість за нарахованими відсотками у розмірі 12809,31 грн; заборгованість за простроченими відсотками у розмірі 23969,49 грн. Таким чином, вона сплатила відповідачу за кредитним договором про надання банківських послуг № б/н від 05.07.2019 загальну суму в розмірі 256088,85 грн. Постановою Полтавського апеляційного суду від 20.04.2023 було встановлено, що за кредитним договором про надання банківських послуг № б/н від 05.07.2019 підлягає сплаті лише основна суму кредиту (тіло кредиту), а відсотки за користування кредитом та інші супутні платежі сплаті не підлягають. Таким чином, грошові кошти за кредитним договором про надання банківських послуг № б/н від 05.07.2019 в розмірі 56088,85 грн (256088,85 грн 200000,00 грн) є такими, що отримані відповідачем від неї без достатньої правової підстави.

АТ КБ «ПриватБанк», у інтересах кого діє представник Левицька А.В., подало до суду відзив на позовну заяву, у якому просить відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 в повному обсязі посилаючись на те, що той факт, що постановою Полтавського апеляційного суду від 20.04.2023 апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково, а рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 25.08.2021 скасовано в частині задоволення вимог первісного позову та ухвалено в цій частині нове рішення, яким відмовлено в задоволенні первісного позову, не дає підстав ОСОБА_1 вимагати від банку кошти, отримані без достатньої правової підстави в порядку ст. 1212 ЦК України, так як в «іншій частині» рішення місцевого суду залишено без змін, а саме: в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 до АТ КБ «ПриватБанк» про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину, стягнення коштів та відшкодування моральної шкоди відмовлено. Тобто, як Дергачівським районним судом Харківської області, так і Полтавським апеляційним судом вже розглядались вимоги ОСОБА_1 про стягнення з АТ КБ «ПриватБанк» коштів і суди обох інстанцій не знайшли підстав для їх задоволення (навіть частково). Тобто, факт безпідставності вимог ОСОБА_1 до АТ КБ «ПриватБанк» в частині стягнення коштів встановлено судом. За таких умов, доводи позовної заяви про те, що банк має повернути позивачці грошові кошти в сумі 56088,85 грн, отримані без достатньої правової підстави в порядку ст. 1212 ЦК України - безпідставні.

Представником позивачки подано відповідь на відзив, у якій просить суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на те, що при розгляді справи № 619/1384/21 вона подала зустрічну позовну заяву, у якій просила застосувати наслідки нікчемного правочину, провести зарахування зустрічних однорідних вимог та стягнути грошові кошти, у задоволенні яких їй було відмовлено. Тобто, предмет і підстава зустрічного позову у цивільній справі № 619/1384/21 та предмет і підстава позову у цивільній справі № 619/3383/23 є різними. Таким чином, заперечення представника відповідача є необґрунтованими та такими, що не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства України.

Заяви, клопотання, процесуальні дії у справі.

Ухвалою суду від 18.07.2023 позовну заяву залишено без руху та 21.07.2023 позивачкою усунуто недоліки.

Ухвалою суду від 25.07.2023 прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін, судове засідання призначено на 25.08.2023, яке неодноразово відкладалося за заявами учасників справи.

Ухвалою суду від 22.11.2023 провадження по справі було зупинено до розгляду Верховним Судом цивільної справи № 619/1384/21 та поновлено ухвалою суду від 12.12.2023, призначено судове засідання на 09.01.2024.

Представник позивачки у судове засідання не з`явився, надіславши в системі «Електронний суд» заяву, у якій просить здійснити розгляд справи за його відсутності та відсутності позивачки, позовні вимоги підтримує.

Представник відповідача у судове засідання не з`явилася, надіславши в системі «Електронний суд» заяву, у якій просить здійснити розгляд справи за її відсутності та просить відмовити у задоволенні позовних вимог.

Частиною 3 ст. 211 ЦПК України передбачено, що учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Фактичні обставини, встановлені судом, норми права, які застосовував суд, мотиви суду.

05.07.2019 ОСОБА_1 підписала анкету-заяву про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у ПриватБанк та погодилася із тим, що ця анкета-заява разом із Умовами та Правилами надання банківських послуг складають між нею та банком Договір про надання банківських послуг, та підписала паспорт споживчого кредиту, у якому своїм електронним підписом підтвердила отримання та ознайомлення з інформацією про умови кредитування, та орієнтовну загальну вартість кредиту, надані виходячи із обраних нею умов кредитування. Їй було надано відповідну кредитну картку та 17.12.2019 встановлено кредитний ліміт в сумі 200000,00 грн (а.с. 29-32).

Із розрахунку заборгованості за договором № б/н від 05.07.2019, укладеним між сторонами станом на 20.01.2021 установлено, що загальна сума заборгованості за наданим кредитом становить 217981,80 грн, з яких: заборгованість за тілом кредита 141622,15 грн, прострочені відсотки 59122,01 грн, нараховані відсотки 10237,74 грн, прострочені відсотки 6999,90 грн. При цьому у розрахунку також зазначено, що погашено заборгованість за: поточним тілом кредита в сумі 190270,39 грн; простроченим тілом кредита в сумі 29039,66 грн; нарахованими відсотками в сумі 12809,31 грн; простроченими відсотками в сумі 23966,49 грн (а.с. 16-18).

Проте, у зв`язку з невиконанням зобов`язань ОСОБА_1 перед АТ КБ «ПриватБанк», банк звернувся до Дергачівського районного суду Харківської області із позовною заявою про стягнення з останньої заборгованості за договором про надання банківських послуг № б/н від 05.07.2019 у розмірі 217981,80 грн.

Рішенням Дергачівського районного суду Харківської області від 25.08.2021 по справі 619/1384/21 стягнуто із ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором б/н від 05.07.2019 у розмірі 217981,80 грн, яка складається з такого: 200744,16 грн - заборгованість за кредитом; 10237,74 грн - заборгованість за нарахованими відсотками; 6999,90 грн заборгованість за простроченими відсотками. У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 до Акціонерного Товариства Комерційний Банк «ПРИВАТБАНК» про захист прав споживачів, застосування наслідків нікчемного договору, стягнення коштів відмовлено (а.с. 93-101).

Постановою Полтавського апеляційного суду від 20.04.2023 по справі 619/1384/21, яка залишена без змін постановою Верховного суду від 22.11.2023 (а.с. 167-170), рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 25.08.2021 скасовано в частині задоволення позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» та ухвалено в цій частині нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовлено з тих підстав, що: «витяги із Умов і Правил надання банківських послуг в ПриватБанк та Тарифів, які містять загальні умови кредитування щодо обслуговування кредитних карт не відповідають вимогам статті 207 ЦК України щодо письмової форми правочину та статті 634 ЦК України щодо форми договору приєднання, а тому не можуть розцінюватись як частина кредитного договору, укладеного між сторонами 05.07.2019 шляхом підписання анкети-заяви. Приєднаний до справи паспорт споживчого кредиту, підписаний за згоди позичальника, не означає укладення договору про споживчий кредит та дотримання його форми, адже у паспорті кредиту не відбувається фіксація волі сторін та його змісту. Такі висновки, сформовані у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 23.05.2022 у справі № 393/126/20. Разом із цим, за відсутності узгоджених сторонами умов кредитування, банк має право вимоги повернення фактично отриманої та не повернутої позичальником суми кредитних коштів, розмір якої має бути доведений належними та допустимими доказами. Зі змісту виписки по рахунку вбачається, що позичальник активно користувалася кредитними коштами всього витративши коштів за отриманою карткою на загальну суму 1939887,47 грн, тоді як внесено на погашення заборгованості 1948356,10 грн, тобто відсутнє мінусове сальдо за тілом кредиту, що виключає підстави його стягнення судом згідно наданого позивачем розрахунку заборгованості, який не відповідає фактичним умовам зобов`язання. За відсутності належних доказів фіксації волі позичальника щодо сплати процентів та її базової відсоткової ставки, яка банком неодноразово змінювалася без погодження із позичальником, апеляційний суд дійшов висновку про відмову у стягненні з позичальника відсотків згідно наданого банком розрахунку» (а.с. 89-92).

З урахуванням того, що ОСОБА_1 було отримано від АТ КБ «ПриватБанк» кредитний ліміт в сумі 200000,00 грн та нею було повернуто суму 256088,85 грн, у т.ч. з урахуванням відсотків, однак банк не мав правових підстав стягувати такі відсотки, остання просить стягнути з банка сплачені відсотки в сумі 56088,85 грн (256088,85 - 200000,00 = 56088,85), як такі, що набуті без правової підстави.

Загальні підстави для виникнення зобов`язань у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 ЦК України.

Стаття 1212 ЦК України регулює випадки набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав.

Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна i які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок іншої особи, в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочинну або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України).

Об`єктивними умовами виникнення зобов`язань із набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають: 1) набуття або збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення або незбільшення майна у іншої особи (потерпілого); 3) обумовленість збільшення або збереження майна на стороні набувача шляхом зменшення або відсутності збільшення на стороні потерпілого; 4) відсутність правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб.

За змістом частини першої статті 1212 ЦК України безпідставно набутим майном є майно, набуте особою або збережене нею у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави.

Згідно із частиною першою статті 177 ЦК України об`єктами цивільних прав є, зокрема, речі, у тому числі гроші.

Необхідно виходити з того, що правова підстава отримання (набуття) майна відсутня у тому разі, коли відбувся перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується безпосередньо на вимозі закону, або суперечить меті існування правовідношення i його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Загальне правило частини першої статті 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов`язальних (договірних) відносинах: отримане однією зі сторін у зобов`язанні підлягає поверненню іншій стороні на підставі статті 1212 ЦК України тільки за наявності ознаки безпідставності отримання такого виконання.

Під правовою підставою збагачення повинна розумітися певна економічна мета надання майна, легітимізована відповідним юридичним фактом, або така, що ґрунтується безпосередньо на законові. Одночасна наявність цих двох елементів: відповідність збагачення економічній меті надання майна, юридичного факту (норми закону), що легітимізує цю мету, - є необхідною для того, щоб збагачення однієї особи за рахунок іншої вважалося підставним та правомірним.

Залежно від того, у якій формі виражається недолік правової підстави, що породжує обов`язок повернути майно, можна виокремити, зокрема, такий вид безпідставного збагачення як збагачення, правова підстава якого була відсутньою з самого початку (ab initio sine causa). До таких можна віднести, наприклад, передачу майна за правочинами, що не відбулися (у тому числі за договорами, що не були укладені).

У такому випадку відбувається збагачення, хоча й з волі потерпілого, проте, яке не засноване на правомірному юридичному фактові. Таке збагачення виникає внаслідок передачі майна як виконання за договором, який не було укладено.

Враховуючи характер взаємних стосунків між сторонами справи, не можливо встановити, що списання грошової суми відповідала будь-якій правомірній та справедливій меті й відповідач вправі був розраховувати на те, що такі грошові кошти він правомірно набув у власність.

За загальним правилом, набуття права власності на отримане майно від іншої особи, ґрунтується на відповідному волевиявленні відчужувача, воля якого сформована вільно. Таке волевиявлення має бути однозначним за своїм змістом та свідчити про бажання колишнього власника такого майна, спрямованого на передачу його саме у власність такого набувача.

При цьому, суд має виходити з того, що підстава отримання будь-якого майна безвідплатно від іншої особи має бути недвозначною та явно вираженою з боку особи, яка здійснює таке передання. Отже, діючи розумно та добросовісно, кожен учасник цивільних відносин має оцінювати, чи не створює отримання якогось майна від іншої особи для самого отримувача певні цивільні зобов`язання, зокрема й щодо повернення отриманого без справедливої підстави.

Цивільне право слугує меті забезпечення стабільності цивільного обороту, критерієм забезпечення чого є, за загальним правилом, отримання усіма учасниками цивільних відносин лише належного, тобто того, на отримання чого особа вправі справедливо та розумно розраховувати.

Отже, саме такої розумної та справедливої підстави набуття грошових коштів, що є предметом спору, у відповідача не існувало ані на час їх отримання, ані у подальшому такі підстави не виникли.

Згідно з частиною першою статті 1213 ЦК України набувач зобов`язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі.

Аналогічна позиція заначена у постанові Верховного суду від 19.01.2022 по справі № 202/2965/21.

Доводи представника відповідача щодо того, що в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 до АТ КБ «ПриватБанк» про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину, стягнення коштів та відшкодування моральної шкоди відмовлено, отже як Дергачівським районним судом Харківської області так і Полтавським апеляційним судом вже розглядались вимоги ОСОБА_1 про стягнення з АТ КБ «ПриватБанк» коштів і суди обох інстанцій не знайшли підстав для їх задоволення (навіть частково), не знайшли свого підтвердження, оскільки у цій справі позов ОСОБА_1 має інший предмет спору і поданий з інших підстав.

За змістом ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Враховуючи, що постановою Полтавського апеляційного суду від 20.04.2023 встановлено відсутність підстав для стягнення АТ КБ «ПриватБанк» з ОСОБА_1 інших платежів, крім тіла кредиту 200000,00 грн, яке ОСОБА_1 погашено, при цьому за кредитним договором від 05.07.2019 нею було повернуто суму 256088,85 грн, про що свідчить розрахунок (а.с. 16-18), суд дійшов висновку, що грошові кошти у розмірі 56088,85 грн отримані АТ КБ «ПриватБанк» є фактичною сумою, отриманою банком без відповідної правової підстави, у зв`язку з чим ці кошти підлягають поверненню ОСОБА_1 .

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки при зверненні до суду з цим позовом позивачку звільнено від сплати судового збору, то з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір у розмірі 1073,60 грн.

Керуючись ст. 7, 12, 13, 81, 141, 259, 263-265, 268, 354 ЦПК України, суд

ухвалив:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити повністю.

Стягнути з Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 безпідставно набуті кошти в сумі 56088,85 грн (п`ятдесят шість тисяч вісімдесят вісім гривень 85 копійок).

Стягнути з Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на користь держави витрати судоий збір у розмірі 1073,60 грн (одна тисяча сімдесят три гривні 60 копійок).

Надіслати учасникам справи копію судового рішення в електронній формі у порядку, визначеному законом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закри ття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне найменування (ім`я) сторін:

позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ,

відповідач: Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк», , місцезнаходження: 49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, буд. 50.

Повний текст рішення складено 11.01.2024.

Суддя І. М. Нечипоренко