КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________
Справа № 753/3641/24
Апеляційне провадження
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

4 грудня 2024 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Рейнарт І.М.

суддів Кирилюк Г.М., Ящук Т.І.

при секретарі Кононовій Н.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дарницького районного суду міста Києва від 30 травня 2024 року (суддя Мицик Ю.С.) в цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про зміну способу стягнення аліментів,

встановив:

у лютому 2024 року позивачка звернулась до суду з позовом про зміну способу стягнення аліментів з відповідача на неповнолітнього сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з твердої грошової суми в розмірі 3 000грн щомісячно на частину з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи від дня пред`явлення цього позову до суду до досягнення дитиною повноліття.

Мотивуючи позовні вимоги, позивачка зазначала, що з 10 червня 2016 року по 20 лютого 2020 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Під час шлюбу ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народився син - ОСОБА_3 . Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 5 вересня 2018 року з відповідача стягнуто аліменти на неповнолітнього сина у твердій грошовій сумі в розмірі 3 000грн щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 12 вересня 2017 року і до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до довідки-розрахунку від 1 грудня 2023 року заборгованість відповідача по сплаті аліментів станом на 1 грудня 2023 року становить 41 679,98грн.

Позивачка посилалася на те, що з вересня 2017 року їх син отримав посвідчення дитини з інвалідністю. Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 11 червня 2023 року № 164 її звільнено у запас на підставі підпункту «г» пункту другого частини четвертої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» у зв`язку з вихованням дитини з інвалідністю віком до 18 років, в результаті чого її було знято з усіх видів забезпечення.

Позивачка зазначала, що їх син проживає разом з нею та перебуває на її повному утриманні, при цьому відповідач декілька років не сплачував аліменти. Однак наразі відповідач призваний на військову службу та має належний рівень матеріального забезпечення. При цьому, їх син потребує постійного стороннього догляду, а її теперішніх доходів, у тому числі аліментів у розмірі 3 000грн, не вистачає для забезпечення усіх потреб дитини.

Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 30 травня 2024 року позов задоволено частково. Змінено спосіб стягнення аліментів, встановлений рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 5 вересня 2018 року у справі № 753/16757/17, та стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на малолітнього сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/5 частки всіх видів його заробітку, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в сумі 1211,20грн. В решті позову відмовлено.

У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення в частині зміни способу стягнення аліментів на неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в твердій грошовій сумі у розмірі 5 000грн щомісячно, до досягнення дитиною повноліття.

Відповідач вважає, що суд першої інстанції неповно встановив фактичні обставини справи, неправильно застосував норми матеріального права та допустив порушення норм процесуального права.

Відповідач зазначає, що не оспорює свій обов`язок по сплаті аліментів на сина, однак категорично не погоджується з їх розміром.

Відповідач стверджує, що добровільно сплачує аліменти у визначеному судом розмірі, заборгованості по їх оплаті не має, при цьому матеріали справи не містять належних доказів того, що витрати на утримання сина збільшились. Крім цього, позивачка, крім основного доходу, ще займається підприємницькою діяльністю, зокрема продає через інтернет-магазин військовий одяг та амуніцію, приймаючи оплату на ту саму карту, на яку він перераховує аліменти.

Також, відповідач посилається на те, що наразі він є мобілізованим військовослужбовцем та вимушений самостійно купувати собі теплі речі, амуніцію, техніку, медикаменти, тощо. Крім того, він щомісяця здійснює повернення коштів за договором позики, укладеним 11 листопада 2021 року, сплачує за оренду квартири та утримує своїх батьків-пенсіонерів.

Відповідач вважає, що розмір аліментів, які наразі стягуються з нього на сина, є достатнім, більше того, він систематично приймає участь у додатковому матеріальному забезпеченні дитини, купуючи сину необхідні речі.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 просить у її задоволенні відмовити, посилаючись на її необґрунтованість та зазначає, що на даний момент відповідач взагалі відмовляється сплачувати аліменти, а запропонований ним розмір аліментів в твердій грошовій валюті у сумі 5 000грн є недостатнім.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення відповідача ОСОБА_1 , який підтримав доводи апеляційної скарги, пояснення позивачки ОСОБА_2 та її представника - адвоката Константинова О.Г., які просили залишити рішення суду без змін, вивчивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Судом встановлено і матеріалами справи підтверджено, що сторони є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 5 вересня 2018 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі у розмірі 3 000грн щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 12 вересня 2017 року і до повноліття дитини.

Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 20 лютого 2020 року шлюб сторін розірвано.

5 вересня 2017 року ОСОБА_3 видано посвідчення про державну соціальну допомогу, як дитині-інваліду до 18 років та призначено соціальну допомогу.

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 11 червня 2023 року № 164 ОСОБА_2 звільнено з військової служби у запас відповідно до підпункту «г» пункту другого частини четвертої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (через такі сімейні обставини або інші поважні причини, у зв`язку із вихованням дитини з інвалідністю віком до 18 років).

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що дитина має право на достатній рівень матеріального забезпечення, з часу прийняття рішення про стягнення аліментів значно зросли ціни на продукти харчування, одяг, тому, враховуючи стан здоров`я дитини та потреби в реалізації соціального та духовного розвитку, наявні підстави для зміни способу стягнення аліментів.

Колегія суддів вважає, що такий висновок суду відповідає обставинам справи, наданим сторонами доказам та ґрунтується на нормах матеріального права.

Стаття 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції про права дитини держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до статей 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття.

Згідно з положеннями статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Згідно зі статтею 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Частина третя статті 181 СК України визначає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду,

змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

У частині першій статті 192 СК України передбачено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Отже, зміна способу стягнення аліментів (ч. 3 ст. 181 СК України) і зміна визначеного раніше розміру аліментів (ст. 192 ч. 1 СК України) є різними правовими інститутами. Водночас, ці інститути тісно пов`язані між собою. Зазвичай зміна способу стягнення аліментів тягне і зміну розміру (збільшення, зменшення) раніше обумовлених чи присуджених аліментів, зміна способу стягнення аліментів може слугувати засобом, методом зміни розміру стягуваних аліментів.

За обставинами даної справи з відповідача рішенням суду стягнені аліменти у розмірі 3 000грн щомісячно. Пред`явивши вимогу про зміну способу стягнення аліментів з твердої грошової суми на частку від доходу платника аліментів та визначивши її розмір у 1/4 частину, позивачка фактично заявляє вимоги про збільшення розміру аліментів.

У постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13 зроблено висновок, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів, матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

Статтею 192 СК України передбачено можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Частиною 1 статті 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Виходячи з наведених положень закону, при вирішенні вимог щодо зміни способу стягнення або розміру раніше стягнутих аліментів, суд зобов`язаний з`ясувати матеріальний та сімейний стан як платника аліментів, так і стягувача, погіршення чи поліпшення їх здоров`я, здоров`я та матеріального становища дитини.

Відповідно до ч.3 ст. 12, ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Звертаючись до суду з позовом про зміну способу стягнення аліментів, позивачка посилалася на те, що вона звільнена з попереднього місця роботи, так як їх син потребує стороннього догляду, а відтак у неї погіршився матеріальний стан. Разом з цим, відповідач

призваний на військову службу і його матеріальний стан покращився.

Вказані обставини підтверджені наявними в матеріалах справи документами, тому суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про наявність підстав для зміни способу стягнення аліментів, фактично змінивши (збільшивши) їх розмір.

Доводи апеляційної скарги, що позивачкою не надано доказів, які б свідчили про збільшення витрат на утримання сина, колегія суддів вважає безпідставними, так як загальновідомими є факти зростання цін в України під час воєнного стану, як на продукти харчування, так і на одяг, ліки, комунальні послуги та інші речі.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що позивачкою не надано доказів її доходів, є обґрунтованими, разом з цим, відповідачем не надано документів, які б спростували твердження позивачки, що після звільнення з військової частини вона не працює та будь-якого доходу не має, так як здійснює догляд за їх дитиною з інвалідністю, яка потребує стороннього догляду.

Твердження в апеляційній скарзі, що відповідач, будучи мобілізованим, забезпечує себе сам одягом та всім необхідним, вимушений здійснювати додаткові витрати на відновлення свого стану здоров`я, на погашення позики та сплату орендної плати за житло, а також надавати матеріальну допомогу своїм батькам, були враховані судом першої інстанції при прийнятті рішення, так як позовні вимоги були задоволенні частково.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суд першої інстанції повно встановив обставини справи, оцінив надані докази, правильно застосував норми матеріального права, не допустив порушення норм процесуального права, тому колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду та задоволення апеляційної скарги.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 381-383 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, рішення Дарницького районного суду міста Києва від 30 травня 2024 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, оскарженню у касаційному порядку не підлягає, крім випадків, зазначених у п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Суддя-доповідач І.М. Рейнарт

Судді Г.М. Кирилюк

Т.І. Ящук