справа № 570/2114/24
провадження № 2/570/879/2024
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

26 листопада 2024 року

Рівненський районний суд Рівненської області

в особі судді Кушнір Н.В.,

з участю позивача ОСОБА_1 ,

її представників адвокатів Сороки В.Г.,

Буднія М.М.,

відповідача ОСОБА_2 ,

її представника адвоката Цісар І.В.,

секретаря судового засідання Полюхович М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в приміщенні Рівненського районного суду Рівненської області /м.Рівне, вул.C.Петлюри, 10/ цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про повернення майна (грошей) набутого без достатньої правової підстави,

у с т а н о в и в:

покликаючись на те, що відповідач, яка не мала на час купівлі маєтку достатньо коштів, користуючись його незнанням української мови, оформила половину маєтку на себе, представник позивача адвокат Віталій Сорока у поданій до суду 01 травня 2024 року позовній заяві просить стягнути з відповідача на користь позивача кошти в сумі 50 675 доларів США.

У відзиві представник відповідача адвокат Ірина Цісар заперечує проти задоволення позовних вимог у повному обсязі, вказує, що сторони, познайомившись навесні 2017 року вже влітку цього ж почали проживати як подружжя, орендувавши квартиру, розташовану в будинку АДРЕСА_1 , планували своє сімейне життя. Вказує, що на момент придбання зазначеного будинку позивач вже перебувала на третьому місяці вагітності від позивача, тобто на той момент сторони вже перебували у фактичних шлюбних відносинах.

Дійсно, у зазначені в позовній заяві дати позивач перерахував на рахунок відповідача чотирма переказами зазначену суму коштів і даний факт відповідач не оспорює, проте стверджує, що позивач з самого початку знав і наполягав на придбанні вказаного будинку саме у рівних з відповідачем частках. Стверджує, що вказані суми грошових коштів перераховувалися відповідачу для придбання житлового будинку, що свідчить про те, що вона набула майно за існування достатніх правових підстав, у спосіб, що не суперечить цивільному законодавству, зважаючи на бажання позивача придбати якнайшвидше житловий будинок одразу після його повернення в Україну та перед народженням їх спільної дитини. Пояснює, що рахунок в банку відповідач ОСОБА_2 також відкрила за вказівкою позивача і він переводив на нього кошти виключно добровільно, а тому ці кошти не є отриманими відповідачем безпідставно у розумінні статті 1212 ЦК України та не є такими, що підлягають поверненню, адже всі її дії здійснювались з дозволу та за вказівкою позивача. Вона не вважала ці кошти своїми, ними після повернення на початку листопада 2017 року в Україну розпорядився позивач на власний розсуд. Також під час вчинення нотаріальних дій, крім рієлтора, яка особисто пропонувала варіанти та в подальшому підібрала нерухомість для придбання майбутнім подружжям, була присутня і перекладач, яка жодним чином не була та не могла бути зацікавленою у спотворенні перекладу тексту договору купівлі-продажу будинку. Вказує, що восени 2022 року, вже перебуваючи в зареєстрованому шлюбі, подружжя виявило втрату оригіналу договору купівлі-продажу спірного нерухомого майна, а тому 11.11.2022 звернулись до нотаріуса Олинець А. М. та отримали його дублікат, а тому вже тоді позивач не міг не розуміти, що нерухоме майно належить йому з ОСОБА_2 в рівних частках, оскільки нотаріус при виготовленні та видачі дублікату договору вимагав обов?язкової присутності обох його співвласників. Вважає, що кошти позивачем ОСОБА_3 перераховувались на рахунок ОСОБА_2 добровільно - для придбання в подальшому житлової нерухомості, а тому кошти в розмірі 50 675 доларів США не є отриманими нею безпідставно у розумінні ст.1212 ЦК України та не є такими, що підлягають поверненню.

В суді позивач та його представники позов підтримали повністю і по аналогічних мотивах.

Відповідач та її представник просили відмовити у задоволенні позову з підстав, викладених у відзиві.

Суд встановив такі обставини.

Позивач перерахував на банківський рахунок відповідача грошові кошти для придбання житлового будинку у розмірі 99 175 доларів США чотирма переказами: 04 жовтня 2017 року - 4 050 доларів США, 18 жовтня 2017 року - 37 100 доларів США, 27 жовтня 2017 року - 36 245 доларів США, 30 жовтня 2017 року - 21 780 доларів США. Вказані факти не оспорюються сторонами, а тому не підлягають доказуванню.

Згідно з дублікатом договору купівлі-продажу, посвідченого 08 листопада 2017 року приватним нотаріусом Рівненського районного нотаріального округу Олинцем В.П., зареєстрованого в реєстрі за №№2169, 2170, ОСОБА_1 та ОСОБА_4 придбали в рівних частках, тобто по 1/2 кожен, житловий будинок по АДРЕСА_2 . Сума продажу становить 1 048 072 грн., що згідно офіційного курсу становить 39 180, 26 долари США.

Відповідно до договору купівлі продажу, посвідченого 08 листопада 2017 року приватним нотаріусом Рівненського районного нотаріального округу Олинцем В.П., зареєстрованого в реєстрі за №№2172, 2173, ОСОБА_1 та ОСОБА_4 придбали в рівних частках, тобто по 1/2 кожен, земельну ділянку площею 0,0895 га, кадастровий номер :02:005:0259, цільове призначення - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що розташована по АДРЕСА_2 . Сума продажу становить 260 639,00 грн., що згідно офіційного курсу становить 9 743,51 доларам США.

Сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 04 січня 2019 року по 03 червня 2021 року, мають сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Згідно свідоцтва про зміну імені серії НОМЕР_1 ОСОБА_6 змінила ім`я на ОСОБА_2 , про що 28 грудня 2021 року складено відповідний актовий запис №131 Рівненським відділом ДРАЦС у Рівненському районі Рівненської області Західного міжрегіонального Міністерства юстиції (м.Львів).

На думку сторони позивача, у відповідності до розрахунку сума безпідставно набутих відповідачем коштів складає 50 675 доларів США, яка вирахувана таким чином: 99 175 доларів США (сума перерахованих коштів) - 48 500 доларів США (вартість придбання половини будинку та земельної ділянки 97000/2).

24 квітня 2024 року позивач направив поштовим відправленням відповідачу претензію про добровільне повернення безпідставно набутих коштів в сумі 50 675 доларів США.

Суд застосував такі норми права.

Особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала /ст.1212 ЦК України/.

Суд прийшов до таких висновків, визначивши юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, дослідивши подані письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності.

Вимоги ст.264 ЦПК України зобов`язують суд під час ухвалення рішення вирішити чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Звертаючись до суду, позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту і, діючи на засадах змагальності, повинен переконливими, належними та припустимими доказами довести правову та фактичну підставу заявлених ним вимог. Розглядаючи справу, суд забезпечив сторонам рівні можливості щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Сторони скористалися правовою допомогою.

Позивач як спосіб захисту своїх прав обрав застосування ст. 1212 ЦК України, зокрема вважає отримані відповідачем кошти безпідставно збереженим майном і саме з цих підстав просить позов задовольнити

Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок іншої особи, в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положеньзакону, адміністративного акта, правочину або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України).

Об`єктивними умовами виникнення зобов`язань із набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають: 1) набуття або збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення або не збільшення майна у іншої особи (потерпілого); 3) обумовленість збільшення або збереження майна на стороні набувача шляхом зменшення або відсутності збільшення на стороні потерпілого; 4) відсутність правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб.

Відсутність правової підстави - це такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідносин i їх юридичному змісту. Відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином (п. 68-70 постанови Великої Палати Верховного Суду від 14.12.2021 у справі №643/21744/19).

У постановах Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2018 року у справі №922/3412/17 та від 13 лютого 2019 року у справі № 320/5877/17 зроблено висновок, що предметом регулювання глави 83 Цивільного кодексу Україниє відносини, що виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Відповідно до частин першої та другої статті 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення глави 83 Цивільного кодексу України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала. У разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер спірних правовідносин унеможливлює застосування до них судом положеньглави 83 Цивільного кодексу України.

Ознаки, характерні для кондикції, свідчать про те, що пред`явлення кондикційної вимоги можна визнати належним самостійним способом захисту порушеного права власності, якщо: 1) річ є такою, що визначена родовими ознаками, в тому числі грошовими коштами; 2) потерпілий домагається повернення йому речі, визначеної родовими ознаками (грошових коштів) від тієї особи (набувача), з якою він не пов`язаний договірними правовідносинами щодо речі.

Відносини щодо повернення безпідставно збережених грошових коштів є кондикційними, в яких вина не має значення, важливим є лише факт неправомірного набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої.

Свідок ОСОБА_7 - рідна сестра відповідача та перекладач ОСОБА_8 підтвердили встановлені судом обставини.

Враховуючи викладене, отримані від позивача кошти в сумі 50 675 доларів США не були безпідставно набутим майном відповідачем.

Отже, посилання представника позивача на положення ст.1212 ЦК України як на правову підставу позову є наслідком невірного тлумачення ним норм права.

Підсумовуючи вищенаведене, розглянувши справу в межах доводів та поданих доказів, всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та доводи відповідача, оцінивши належним чином зібрані по справі докази кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв`язок у сукупності, виходячи із системного аналізу положень чинного законодавства України, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову необхідно відмовити.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат між сторонами суд виходить із положень ч.ч.1,2 ст.141 ЦПК України, де зазначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

У зв`язку з відмовою в позові судові витрати не підлягають відшкодуванню.

Клопотання про компенсацію судових витрат, а також доказів про такі витрати відповідач не подавав, тому такі відшкодуванню не підлягають.

З огляду на викладене, керуючись ст.263-265 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

відмовити у цивільному позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про повернення майна (грошей) набутого без достатньої правової підстави.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Рівненського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні оголошена лише вступна та резолютивна частина судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не вручене у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_3 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_3 , місце реєстрації: АДРЕСА_3 .

Повне судове рішення виготовлене 04 грудня 2024 року.

Суддя: Кушнір Н.В.