КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа №761/4724/24 Головуючий у 1 інстанції: Романишена І.П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2024 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Гаращенка Д.Р.

суддів Євграфової Є.П., Писаної Т.О.,

при секретарі Ганжалі С.К.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Універсал Банк» на рішення Шевченківський районний суд міста Києва від 27 червня 2024 року в справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Універсал Банк» про відшкодування майнової та моральної шкоди,-

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У лютому 2024 року ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до Акціонерного товариства «Універсал Банк» про відшкодування майнової та моральної шкоди.

Просила суд стягнути з відповідача 472 350 грн. на відшкодування майнової шкоди та 50 000 грн. моральної шкоди.

В обґрунтування позову зазначила, що 18 жовтня 2023 року в будинку АДРЕСА_1 сталася аварія в системі центрального опалення, внаслідок якої вода з квартири АДРЕСА_2 , розташованої на п?ятому поверсі, протекла до квартир АДРЕСА_3 , АДРЕСА_4 , АДРЕСА_5 , сходових клітин та маршів цього житлового будинку до першого поверху, а також до шахти ліфта. У зв?язку з даною аварією працівниками КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва» було негайно перекрито постачання центрального опалення в будинку.

Наступного дня на місце прибув представник АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» (у власності якого перебуває квартира АДРЕСА_2 ), після чого в присутності працівника КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва», а також мешканців квартир АДРЕСА_5 та АДРЕСА_3 було відчинено квартиру АДРЕСА_2 , в якій виявлено місце прориву на радіаторі опалення, і слюсарем-сантехніком усунуто несправності. Внаслідок цієї аварії сталося залиття квартири АДРЕСА_4 .

Дана квартира належить на праві приватної власності позивачу - ОСОБА_1 .

У зв?язку з залиттям квартири на підставі Договору №35 від 31.01.2023 року, укладеного між КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м.Києва» та ТОВ «ІМПУЛЬС-ГАЗ» про надання послуг з комплексного обслуговування будинків, споруд, об?єктів благоустрою і прибудинкових територій у житлових будинках комунальної власності неадміністративного мікрорайону «Центральна» Шевченківського району м. Києва було здійснено обстеження.

За результатами обстеження квартири АДРЕСА_4 від 23.10.2023 року, комісією у складі: провідного інженера виконавця послуг Гайдук Н.Л., майстра технічної дільниці обслуговуючого підприємства ОСОБА_2 , слюсаря-сантехніка ОСОБА_3 , було складено Акт.

Відповідно до акту причиною залиття 18.10.2023 квартири АДРЕСА_4 стало пошкодження футорки на радіаторі в квартирі АДРЕСА_2 .

Згідно зі Звітом про незалежну оцінку майнових прав, виконаного на підставі договору на проведення незалежної оцінки від 06.11.2023 року, укладеному позивачем з ПП «Експертзабезпечення» ринкова вартість матеріального збитку становить 472 350 гривень без ПДВ.

Позивач вважає, що наявними доказами встановлено, що причиною залиття 18.10.2023 квартири АДРЕСА_4 стало пошкодження футорки на радіаторі (батареї) центрального опалення в квартирі АДРЕСА_2 , розташованій двома поверхами вище в даному будинку, внаслідок чого відбувся виток теплоносія.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 27 червня 2024 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з Акціонерного товариства «Універсал Банк» на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду у сумі 472 350, 00 грн. та моральну шкоду в сумі 10 000 грн.

Стягнуто з Акціонерного товариства «Універсал Банк» на користь ОСОБА_1 витрати на проведення оцінки матеріального збитку в сумі 5 000 грн. та судовий збір в сумі 5 480, 23 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та її узагальнені доводи

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, 1 серпня 2024 року АТ «Універсал Банк» подало апеляційну скаргу.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначило, що судом першої інстанції поверхнево досліджено обставини справи, окрім цього безпідставно перекладено тягар доведення (спростування) обставин та доводів позивача на відповідача.

Апелянт посилався на те, що у відзиві на позовну заяву було зазначено, що акт обстеження житлової квартири АДРЕСА_4 який було складено 23.10.2023 є неналежним доказом, оскільки складений з порушеннями і у відсутності зацікавлених осіб від потерпілої сторони та з боку винної особи.

Складення акту відбулося без відвідування кварти АДРЕСА_2 . Фото та відеофіксацію місця витоку (прориву) не здійснювалась.

Надані позивачем фото та відео докази не можна вважати належними доказами так як з них не можна встановити дату та час затоплення.

Вважає, що Звіт про незалежну оцінку майнових прав, було здійснено з метою визначення ринкової вартості, але він жодним чином не доводить вину відповідача, а містить тільки інформацію, щодо вартості необхідного ремонту.

Щодо моральної шкоди, то апелянт вважає, що позивач не навів доказів глибини фізичних та душевних страждань розміру завданої морального шкоди, та чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

5 листопада 2024 року ОСОБА_1 подала відзив на апеляційну скаргу.

Позиція учасників справи, які з`явилися в судове засідання

Представник апелянта ОСОБА_4 , в судовому засіданні підтримав апеляційну скаргу з наведених в ній підстав та просив її задовольнити. Просив рішення суду першої інстанції скасувати, та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Представник позивача ОСОБА_5 , в судовому засіданні заперечував щодо задоволення апеляційної скарги, просив відмовити в її задоволенні, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Позиція суду апеляційної інстанції

Вислухавши доповідь судді доповідача, пояснення учасників процесу які з`явились у судове засідання, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, дослідивши доводи апеляційної скарги та наявні у справі докази колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу належіть залишити без задоволення враховуючи наступне.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Судом першої інстанції встановлено, що за наслідками залиття квартири позивачки 23.10.2023 було складено акт комісією в складі: провідного інженера виконавця послуг Гайдук Н.Л., майстра технічної дільниці обслуговуючого підприємства ОСОБА_2 , слюсаря-сантехніка ОСОБА_3 , відповідно до якого залиття квартири АДРЕСА_4 , внаслідок пошкодження футорки в радіаторі в кв. АДРЕСА_2 , розташованої на 5 поверсі.

У акті зазначені всі обов`язкові реквізити, а саме: дата та місце складання; члени комісії, що складають акт; місце, де трапилося залиття; подія, що трапилася; наслідки залиття, а також причини залиття, отже даний акт відповідає вимогам Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджених Наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17.05.2005 № 76, і є належним та допустимим доказом.

Та обставина, що представник відповідача не підписав даний акт, не свідчить про недостовірність вказаного акта комісії, адже відповідач жодними належними та допустимими доказами не спростовано факт залиття квартири позивачки внаслідок пошкодження футорки в радіаторі.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції повністю відповідає.

Згідно з частиною 1 статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до частини 1 статті 16 ЦК України, частини 1 статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

За змістом положень частини 3 статті 386 ЦК України власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової і моральної шкоди.

У частинах 1, 2 статті 22 ЦК України визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками, зокрема, є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Отже, під збитками необхідно розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені, та упущену вигоду. При цьому такі витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано пов`язані з відновленням свого порушеного права, тобто з наведеного випливає, що без здійснення таких витрат неможливим було б відновлення свого порушеного права особою.

Стягнення збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності, для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками і вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.

При цьому такі витрати мають бути необхідними для відновлення порушеного права та перебувати у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку з порушенням (постанова Верховного Суду від 27 травня 2021 року справа № 761/12945/19).

Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі (стаття 1192 ЦК України).

Статтею 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини завдавача шкоди. Якщо у процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.

З огляду на наведене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності і диспозитивності цивільного процесу, положень ЦК України щодо відшкодування шкоди, саме на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності вини у завданні шкоди.

Відповідно до статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Положеннями статті 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Згідно з ст. 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі.

Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Відповідно до висновків Верховного Суду, викладених в постанові від 04 серпня 2020 року у справі № 925/1478/16, протиправна поведінка особи може виявлятися у прийнятті нею неправомірного рішення або у неправомірній поведінці (діях або бездіяльності). Протиправною у цивільному праві вважається поведінка, яка порушує імперативні норми права або санкціоновані законом умови договору, внаслідок чого порушуються права іншої особи. Причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи та завданою шкодою є обов`язковою умовою відповідальності, яка передбачає, що шкода стала об`єктивним наслідком поведінки заподіювача шкоди.

При цьому цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини заподіювача шкоди. Якщо у процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. З огляду на наведене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності і диспозитивності цивільного процесу, положень ЦК України щодо відшкодування шкоди, саме на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності вини у завданні шкоди (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду від 27 грудня 2019 року у справі №686/11256/16-ц).

Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.

Колегія суддів відхиляє доводи апелянта про те, що акт не можна вважати доказом так як наявне порушення порядку складання цього акту про залиття квартири від 23.10.2023.

Вважає, що невідповідність акту про залиття затвердженій формі не може бути підставою для відмови в задоволенні позову про відшкодування майнової шкоди, завданої внаслідок залиття, у разі доведеності факту залиття і причинно наслідкового зв`язку.

При цьому відповідачем оспорюється сама форма даного акту, а не сам факт залиття.

Колегія суддів встановила, що заперечуючи проти позову, відповідач не надав суду належних та допустимих доказів на спростування факту залиття квартири АДРЕСА_4 , а також відсутності вини у залитті квартири позивачки. Не надав доказів на спростування розміру визначеної позивачкою шкоди, а тому на думку колегії суддів суд першої інстанції дійшов законного та обґрунтованого висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову.

Відповідач не спростував своєї вини у залитті квартири позивача, клопотань про призначення відповідних судових експертиз, зокрема на предмет визначення причин залиття квартири позивача не заявляв та не надав інших належних та допустимих доказів щодо причин залиття, хоча це є його процесуальним обов`язком, оскільки у спірних правовідносинах діє презумпція вини заподіювача шкоди.

Визначення розміру збитків, спричинених залиттям може бути здійснено різними способами, а саме: безпосередньо в акті про залиття може бути вказано розмір збитків.

Розмір збитків визначається також на підставі кошторисної документації, складеної будівельно-ремонтною організацією, оцінки вартості матеріальних збитків щодо ремонтно-відновлювальних робіт, проведеної суб`єктом оціночної діяльності, повноваження якого підтверджується сертифікатом суб`єкта оціночної діяльності, проведенням будівельно-технічної експертизи експертом, який має відповідні знання в даній сфері.

Відповідно до частини 1 статті 95 ЦПК України письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції.

З урахуванням викладеного, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про

Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на власному тлумаченні і розумінні стороною відповідача спірних правовідносин та положень ЦПК України, вони не спростовують правильність висновків суду першої інстанцій і не дають підстав вважати, що судом першої інстанції порушено норми процесуального права або неправильно застосовано норми матеріального права, які передбачені статтею 376 ЦПК України як підстави для скасування рішення суду.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів дійшла висновку про те, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Підстав для його скасування з мотивів, викладених у скарзі, апеляційний суд не знаходить.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Справу було розглянуто судом першої інстанції на підставі встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи та належних доказів.

Зважаючи на викладене, апеляційний суд рішення суду першої інстанції залишає без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Керуючись ст. ст. 268, 367, 368, 375, 383, 384 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Універсал Банк» залишити без задоволення.

Рішення Шевченківський районний суд міста Києва від 27 червня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 20 грудня 2024 року.

Головуючий Д.Р. Гаращенко

Судді Є.П. Євграфова

Т.О. Писана