Номер провадження: 22-ц/813/4698/24
Головуючий у першій інстанції Бондар В.Я.
Доповідач Сєвєрова Є. С.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.12.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії:

головуючого судді Сєвєрової Є.С.,

суддів: Вадовської Л.М., Коновалової В.А.,

за участю секретаря Венжик Л.С.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 , який діє в інтересах недієздатної ОСОБА_2 ,

відповідач - ОСОБА_3

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 , який діє в інтересах недієздатної ОСОБА_2 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 26.01.2024 у складі судді Бондара В.Я.,

встановив:

У травні 2023 року ОСОБА_1 , який діє в інтересах недієздатної ОСОБА_2 , звернулося до суду із позовом до ОСОБА_3 про витребування об`єкта нерухомого майна з чужого незаконного володіння квартири АДРЕСА_1 .

В обґрунтування позову зазначив, що 29.09.1990 між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 було укладено шлюб, в результаті чого остання змінила прізвище на ОСОБА_5 . 12.10.2000 рішення Ленінградського районного суду м. Києва ОСОБА_2 була визнана недієздатною, а ОСОБА_1 є її представником. ІНФОРМАЦІЯ_1 померла мати ОСОБА_2 - ОСОБА_6 та 05.06.2000 було відкрито спадкову справу. Однак з`ясувалося, що незадовго до смерті ОСОБА_7 внаслідок протиправних дій квартира вибула з власності і ОСОБА_2 не може отримати свідоцтво про право на спадщину. Відтак 22.05.2000 рішенням Приморського районного суду м. Одеси у справі №2-1246 встановлений факт укладення угоди між ОСОБА_8 та померлою ОСОБА_7 , а також за ОСОБА_8 визнано право власності на квартиру. 22.01.2008 на підставі договору дарування ОСОБА_9 придбав квартиру у ОСОБА_8 27.05.2008 вищевказане рішення Приморського районного суду м. Одеси від 12.10.2000 у справі №2-1246 було скасовано ухвалою Приморського районного суду м. Одеси в порядку перегляду за нововиявленими обставинами. Проте 23.11.2013 ОСОБА_9 продав квартиру ОСОБА_3 , тож відбулося вибуття квартири з володіння законного власника ОСОБА_2 (спадкоємця, який прийняв спадщину) на користь ОСОБА_3 . 16.03.2015 ОСОБА_1 , діючи в інтересах ОСОБА_2 звернувся до Приморського районного суду м. Одеса (справа №522/5315/15-ц) з позовом до ОСОБА_3 та ОСОБА_10 про встановлення факту родинних стосунків, визнання права власності на квартиру, визнання правочину недійсним, виселення, але Верховний суд відмовив у позові у зв`язку з обранням позивачем неправильного способу захисту порушеного права. Тому, позивач був змушений звернутись до суду з позовом про витребування квартири з чужого незаконного володіння.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 26.01.2024 позов ОСОБА_1 в інтересах недієздатної ОСОБА_2 про витребування об`єкта нерухомого майна з чужого незаконного володіння залишено без задоволення.

ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, у якій посилаючись на порушення судом норм процесуального та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення Приморського районного суду м. Одеси від 26.01.2024 скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що висновок суду першої інстанції про сплив строку позовної давності позивача із позовом про витребування квартири з чужого незаконного володіння є хибним, оскільки Верховний суд у своїй постанові від 15.12.2021 скасував попередні рішення лише в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_1 , і виключно у зв`язку із неефективністю обраного способу захисту, в інших частинах постанову Одеського апеляційного суду від 28.07.2021 залишено без змін. Також зазначає, що на початку 2000-х позивач не мав об`єктивної можливості дізнатись про особу, що заволоділа нерухомим майном та обставини такого порушення, в тому числі через відсутність реєстрів, при цьому встановленими та доведеними є обставини набуття права власності позивача на квартиру, протиправне вибуття її з законного володіння з подальшим відчуженням спочатку у 2008, а в подальшому на користь останнього набувача ОСОБА_3 . Вважає, що якщо припустити, що строк позовної давності дійсно сплинув, зважаючи на обставини справи, є поважні причини його поновлення (в тому числі систематичні дії осіб, які незаконно заволоділи квартирою у формі зловживання правом).

Дослідивши матеріали справи, апеляційний суд дійшов висновку про часткове задоволення апеляційної скарги, зміну рішення суду, виходячи з наступного.

Встановлено, що 30 лютого 1968 року ОСОБА_11 уклала шлюб та змінила прізвище на « ОСОБА_12 ».

ОСОБА_13 є донькою ОСОБА_14 , що підтверджується свідоцтвом про народження.

29 травня 1980 року шлюб розірвано, та ОСОБА_14 змінила прізвище на « ОСОБА_15 ».

18 вересня 1997 року ОСОБА_4 уклала шлюб з ОСОБА_1 та змінила прізвище на « ОСОБА_5 ».

11 квітня 1981 року ОСОБА_11 одружилась та змінила прізвище на « ОСОБА_7 ».

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , є матір`ю недієздатної ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

ОСОБА_7 була власницею квартири АДРЕСА_1 , що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло, виданим 27 квітня 1999 року.

ОСОБА_7 померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується свідоцтвом про смерть.

На підставі заяви ОСОБА_2 05 червня 2000 року відкрита спадкова справа після смерті ОСОБА_7 .

Рішенням Ленінградського районного суду м. Києва від 12 жовтня 2000 року ОСОБА_2 визнана недієздатною.

Розпорядженням Ленінградської районної адміністрації м. Києва від 19 січня 2001 року № 2 ОСОБА_1 призначений опікуном ОСОБА_2

22 травня 2000 року рішенням Приморського районного суду м. Одеси у справі № 2-1246 встановлений факт укладання угоди між ОСОБА_8 та померлою ОСОБА_7 , а також за ОСОБА_8 визнано право власності на квартиру АДРЕСА_1 .

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 27 травня 2008 року заяву заступника прокурора Приморського району м. Одеси в інтересах ОСОБА_2 про перегляд рішення Приморського районного суду м. Одеси 22 травня 2000 року за нововиявленими обставинами задоволено. Скасовано вказане судове рішення, справу призначено до судового розгляду.

24 лютого 2009 року ухвалою Приморського районного суду м. Одеси заяву ОСОБА_8 , зацікавлені особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , залишено без розгляду у зв`язку із наявністю спору про право цивільне щодо квартири АДРЕСА_1 .

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 09 липня 2013 року у справі № 522/2099/13-ц, у задоволенні позову ОСОБА_9 , ОСОБА_10 до ОСОБА_2 , про визнання дійсним усного договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , укладеного між ОСОБА_8 та ОСОБА_7 18 квітня 1999 року, та у визнанні за ОСОБА_9 , ОСОБА_10 права власності у рівних долях на квартиру АДРЕСА_1 , відмовлено. Рішення у цій частині залишено без змін рішенням Апеляційного суду Одеської області від 17 червня 2014 року.

Рішенням Апеляційного суду Одеської області від 17 червня 2014 року скасовано рішення Приморського районного суду м. Одеси від 09 липня 2013 року в частині визнання родинних відносин між ОСОБА_7 та ОСОБА_2 .

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних та кримінальних справ України від 18 грудня 2014 року, рішення Апеляційного суду Одеської області від 17 червня 2014 року залишено без змін.

22 січня 2008 року на підставі договору купівлі-продажу ОСОБА_9 , який діяв в своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього сина ОСОБА_10 , придбав у ОСОБА_8 спірну квартиру.

ОСОБА_9 , який діяв від свого імені та від імені свого малолітнього сина ОСОБА_10 , та ОСОБА_8 , яка діяла від імені свого неповнолітнього сина ОСОБА_10 , 23 листопада 2013 року уклали договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 .

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 07 квітня 2016 року накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1 .

Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав ОСОБА_3 є власником спірної квартири на момент накладання арешту.

Відмовлючи в задволенні позову, суд виходив з того, що право позивача є порушеним, але пропущений строк позовної давності. При цьому вважав необхідним обчислювати строк з моменту призначення ОСОБА_1 опікуном ОСОБА_2 та його сплив 10.01.2004. Також судом зазначено, що сроною позивача не надано будь-яких доказів на підтвердження поважності причин відсутності дій щодо захисту порушених майнових прав ОСОБА_2 з 2004 року по 2015 рік.

Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (стаття 256 ЦК України).

Позовна давність є строком пред`явлення позову як безпосередньо особою, право якої порушено, так і тими суб`єктами, які уповноважені законом звертатися до суду з позовом в інтересах іншої особи - носія порушеного права.

Якщо позовні вимоги господарським судом визнано обґрунтованими, а стороною у справі заявлено про сплив позовної давності, то суд зобов`язаний застосувати до спірних правовідносин положення статті 267 ЦК України та вирішити питання про наслідки такого спливу (тобто або відмовити в позові у зв`язку зі спливом позовної давності, або, за наявності поважних причин її пропущення, - захистити порушене право, але в будь-якому разі вирішити спір з посиланням на зазначену норму Цивільного кодексу України).

Отже право на судовий захист особистого немайнового або майнового права та інтересу, а саме можливість реалізації порушеного права у судовому порядку обмежується певним строком, яким є позовна давність, сплив якої хоча і не обмежує права на звернення за судовим захистом, однак зі спливом якої припиняється можливість реалізації у примусовому порядку порушеного права.

У цьому разі суд з посиланням на докази у справі та норми законодавства, має встановити (обрахувати), чи мав місце пропуск строку позовної давності. Без цього відсутні підстави для застосування наслідків пропуску строку позовної давності, визначених в статті 267 ЦК України.

Висновок суду про сплив строку позовної давності є вірним, однак при його обчисленні суд припустився помилки.

Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав ОСОБА_3 стала власником спірної квартири 23.11.2013 (а.с.58-62), а тому з того часу позивач мав дізнатися про порушення прав через набуття квартири останнім набувачем, проте з позовом звернувся 30.05.2023, тобто з пропуском строку позовної давності.

Більш того, вимоги про визнання недійсним договору були предметом розгляду (справа №522/5315/15), позивач звернувся із позовом у березні 2015 року, та вже на той час зазначивши ОСОБА_3 відповідачем, тому обставини набуття нею квартири були відомі.

Враховуючи те, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові та застосовується тільки до обґрунтованих позовних вимог, то суд дійшов вірного висновку про унеможливлення задоволення вимог, хоча частково шляхом невірного обґрунтування.

Доводи апеляційної скарги про не поновлення судом строку позовної давності не можуть бути підставою скасування рішення суду, оскільки заяви про поновлення строку протягом розгляду справи не подано, суд в силу принципу диспозитивності з власної ініціативи поновити строк не вправі.

Доводи апеляційної скарги про те, що тривалий розгляд справи, в якій відмовлено позивачу у відновленні прав через обрання невірного способу захисту є ознакою непропускну строку до уваги не приймаються, оскільки обрання способу захисту порушеного права є суб`єктивним правом кожної особи, на яку покладається тягар відповідальності за неправильно обраний спосіб захисту і за всі наслідки пов`язані з цим (постанова ВС від 21.05.2019 у справі №904/5511/16).

Також не можуть бути застосовані висновки, викладені у постанові Одеського апеляційного суду від 28.07.2021 справа 522/5315/15, оскільки предметом вирішення не були вимоги про витребування майна.

Відповідно до пункту другому частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , який діє в інтересах недієздатної ОСОБА_2 , задовольнити частково.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 26.01.2024 змінити шляхом викладення мотивувальної частини в редакції цієї постанови, в решті залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст складений 06.01.2025

Головуючий

Судді: