УХВАЛА

10 січня 2024 року

м. Київ

справа № 945/2307/23

провадження № 61-472ск24

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Гулейкова І. Ю., вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Миколаївського апеляційного суду від 20 грудня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 , поданим в своїх інтересах та інтересах ОСОБА_2 до Соціальної служби у Франкфурті-на-Майні, Українського Товариства у Франкфурті-на-Майні (Соціальамту), Соціальної служби у м. Ерланген, Українського Товариства у м. Ерланген (Соціальамту), про повернення дитини до України, скасування рішення, призначення позивача опікуном малолітнього онука та визначення часу для його відвідування,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 , діючи в своїх інтересах та інтересах ОСОБА_2 , звернулася до суду з вищезазначеним позовом.

Ухвалою Миколаївського районного суду Миколаївської області від 31 жовтня 2023 року позовну заяву ОСОБА_1 повернуто як неподану, на підставі частини третьої статті 185 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України).

У грудні 2023 року ОСОБА_1 у своїх інтересах та в інтересах ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу на зазначену вище ухвалу.

Ухвалою Миколаївського апеляційного суду від 20 грудня 2023 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 в частині, що подана від імені ОСОБА_2 , на ухвалу Миколаївського районного суду Миколаївської області від 31 жовтня 2023 року повернуто.

У січні 2024 року ОСОБА_1 звернулася з касаційною скаргою на ухвалу Миколаївського апеляційного суду від 20 грудня 2023 року.

Касаційна скарга не може бути прийнята до розгляду та підлягає поверненню з таких підстав.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду апеляційної інстанції, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

У поданій касаційній скарзі ОСОБА_1 не наводить підстав касаційного оскарження ухвали суду апеляційної інстанції, не зазначає які норми процесуального права судом застосовано неправильно. Крім того, прохальна частина містить вимоги до Верховного Суду розглянути її позовні вимоги як суд першої інстанції, що суперечить повноваженням Верховного Суду, згідно зі статтею 409 ЦПК України.

У силу вимог статті 400 ЦПК України Верховний Суд зобов`язаний перевіряти наявність підстав для відкриття касаційного провадження, зазначених у касаційній скарзі, оскільки перевіряє правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального чи процесуального права, в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» від 23 жовтня 1996 року, Reports 1996-V, p. 1544, § 45; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» від 19 грудня 1997 року).

У справах «Осман проти Сполученого королівства» та «Креуз проти Польщі» Європейський суд з прав людини роз`яснив, що реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя, держави-учасниці цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони й обмеження, зміст яких полягає в запобіганні безладного руху у судовому процесі.

У пункті 4 частини четвертої статті 393 ЦПК України передбачено, що касаційна скарга не приймається до розгляду та повертається судом, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.

Таким чином, Верховний Суд констатує, що подана заявником касаційна скарга не містить належного викладу підстав для оскарження ухвали про повернення апеляційної скарги в касаційному порядку, тому касаційна скарга ОСОБА_1 на ухвалу Миколаївського апеляційного суду від 20 грудня 2023 року підлягає поверненню.

Повернення касаційної скарги не перешкоджає повторному зверненню до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення скарги.

Керуючись статтями 185, 392, 393 ЦПК України

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Миколаївського апеляційного суду від 20 грудня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 , поданим в своїх інтересах та інтересах ОСОБА_2 до Соціальної служби у Франкфурті-на-Майні, Українського Товариства у Франкфурті-на-Майні (Соціальамту), Соціальної служби у м. Ерланген, Українського Товариства у м. Ерланген (Соціальамту), про повернення дитини до України, скасування рішення, призначення позивача опікуном малолітнього онука та визначення часу для його відвідування вважати неподаною та повернути заявнику.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя І. Ю. Гулейков