УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 жовтня 2024 року

м. Київ

справа № 725/10987/23

провадження № 61-7625ск24

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Карпенко С. О. (судді-доповідача), Сердюка В. В., Фаловської І. М.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Марусяк Віталій Степанович, на постанову Чернівецького апеляційного суду від 18 квітня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про витребування майна,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2023 року ОСОБА_1 подав позов, в якому просив витребувати

від ОСОБА_2 на його користь 1/2 частку квартири

АДРЕСА_1 . Разом з позовом ОСОБА_1 подав до суду заяву про забезпечення позову, в якій просив суд накласти арешт на квартиру

АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01, яка зареєстрована за ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу р/н 898 від 4 березня 2016 року, посвідченого приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Олійник І. М.

Ухвалою Першотравневого районного суду міста Чернівці від 1 лютого 2024 року заяву про забезпечення позову задоволено.

Вжито заходи забезпечення позову та накладено арешт (до набрання рішенням суду у цій справі законної сили) на квартиру

АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01, яка зареєстрована за ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу р/н 898

від 4 березня 2016 року, посвідченого приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Олійник І. М.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що відповідно до матеріалів цієї справи між позивачем та відповідачем виник спір щодо володіння спірною квартирою. Отже, суд, проаналізувавши заяву про забезпечення позову, матеріали справи, з огляду на те, що між сторонами існує спір, враховуючи обґрунтоване припущення щодо утруднення чи неможливості виконання можливого судового рішення у цій справі, з метою створення гарантій для належного виконання судового рішення, дійшов висновку про те, що зазначену заяву слід задовольнити та вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на вказану квартиру.

Постановою Чернівецького апеляційного суду від 18 квітня 2024 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено. Ухвалу Першотравневого районного суду міста Чернівці від 1 лютого 2024 року змінено.

Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову задоволено частково.

Вжито заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на 1/2 частку квартири АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01, яка зареєстрована за ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу р/н 898 від 4 березня 2016 року, посвідченого приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Олійник І. М.

Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що, забезпечуючи позов шляхом накладення арешту на всю квартиру АДРЕСА_1 , суд першої інстанції не звернув увагу на неспівмірність обраного позивачем виду забезпечення позову пред`явленим позовним вимогам, зважаючи на те, що позивач просить витребувати у відповідача лише частку вказаної квартири, а не всю квартиру. Отже, дійшов висновку, що судом першої інстанції неправомірно накладено арешт на все нерухоме майно.

24 травня 2024 року ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Марусяк В. С.,через підсистему «Електронний суд» подав до Верховного Суду касаційну скаргу

на постанову Чернівецького апеляційного суду від 18 квітня 2024 року.

Ухвалою Верховного Суду від 13 червня 2024 року касаційну скаргу залишено без руху та надано заявнику п`ять днів з дня вручення цієї ухвали для усунення недоліку касаційної скарги, а саме: на підтвердження повноважень адвоката Марусяка В. С. підписувати касаційну скаргу та представляти у Верховному Суді інтереси ОСОБА_1 до суду касаційної інстанції необхідно було подати оформлений належним чином відповідний документ. Роз`яснено, що після підтвердження повноважень адвоката Марусяка В. С. представляти у Верховному Суді інтереси ОСОБА_1 , касаційним судом перевірятиметься відповідність касаційної скарги вимогам законодавства в іншій частині.

Вказані в ухвалі недоліки у встановлений судом строк усунено.

Ухвалою Верховного Суду від 12 серпня 2024 року касаційну скаргу залишено без руху, надано заявнику десять днів з дня вручення цієї ухвали для усунення недоліку касаційної скарги в іншій частині, а саме вказано на необхідність подати до суду докази, які свідчать про поважність причин пропуску строку на касаційне оскарження.

Представником заявника подано до суду відповідні матеріали, з яких вбачається, що строк на касаційне оскарження постанови Чернівецького апеляційного суду

від 18 квітня 2024 року ОСОБА_1 пропустив з поважних причин, тому зазначений процесуальний строк підлягає поновленню.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи,

а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку ухвали суду першої інстанції, вказані у пунктах 3, 6, 7, 15, 16, 22, 23, 27, 28, 30, 32 частини першої статті 353 цього Кодексу, після їх перегляду в апеляційному порядку.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 2 частини першої цієї статті,

є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Підставою касаційного оскарження постанови Чернівецького апеляційного суду

від 18 квітня 2024 року представник заявника зазначає те, що суд апеляційної інстанції порушив норми процесуального права, не врахував, що відповідач

є власником усієї спірної квартири, тому у позивача не було правових підстав клопотати перед судом про накладення арешту лише на 1/2 частку квартири.

За правилом частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Зі змісту касаційної скарги ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат

Марусяк В. С.,Верховний Суд встановив, що зазначена скарга є необґрунтованою,

а наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності оскаржуваного судового рішення, правильне застосування норм права судом апеляційної інстанції є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення.

Зазначеного висновку Верховний Суд дійшов з огляду на таке.

У статті 129 Конституції України однією із засад судочинства проголошено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови реалізації процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та їх гарантій.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням

чи невчиненням нею процесуальних дій (частина четверта статті 12 ЦПК України).

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору

на власний розсуд (частина третя статті 13 ЦПК України).

Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, у тому числі, у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи.

Дотримання принципу справедливості судового розгляду є надзвичайно важливим під час розгляду судових справ, оскільки його реалізація слугує гарантією того,

що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів.

Правилами частини першої статті 44 ЦПК України визначено, що учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Відповідно до частин першої, другої статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Під забезпеченням позову слід розуміти вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують реальне виконання судового рішення, прийнятого за його позовом.

Відповідно до вимог частини третьої статті 150 ЦПК України, заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати

в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, з майновими наслідками заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Ці обставини є істотними і необхідними для забезпечення позову.

Інститут забезпечення позову є сукупністю встановлених законом заходів,

що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо

у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться

у майбутньому утрудненим чи неможливим.

Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання можливе рішення суду по суті позовних вимог.

Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може призвести до неможливості виконання судового рішення. Інститут забезпечення позову захищає однаково інтереси як позивача, так і відповідача.

Під час вирішення питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо існування потреби у вжитті відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку

між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання

або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу (постанова Верховного Суду від 5 вересня 2022 року у справі № 758/10187/21-ц).

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу.

Підстави для забезпечення позову є оціночними та враховуються судом

в залежності від конкретного випадку.

При вжитті заходів забезпечення позову повинна бути наявність зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення

в разі задоволення позову.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі

№ 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) вказано, що: «співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову».

Судами встановлено, що предметом позову є вимоги про витребування 1/2 частки квартири.

Враховуючи характер спору і зміст позовної вимоги, суд апеляційної інстанції

дійшов обґрунтованого висновку, що між сторонами існує спір щодо витребування 1/2 частки спірної квартири, тому доцільно вжити заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно в межах заявлених позовних вимог, а саме на 1/2 частку квартири АДРЕСА_1 , оскільки існує обґрунтоване припущення невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, і такий захід забезпечення позову є співмірним із заявленою позовною вимогою у цій справі.

Встановивши, що суд апеляційної інстанції обґрунтував підставу застосування такого заходу забезпечення позову як накладення арешту на 1/2 частку квартири, Верховний Суд визнає, що апеляційний суд вжив забезпечення позову із дотриманням норм процесуального права.

Верховний Суд як суд права не вправі самостійно здійснювати оцінку фактичних обставин, що стали підставою для забезпечення позову.

Доступ до суду як елемент права на справедливий судовий розгляд не

є абсолютним і може підлягати певним обмеженням у випадку, коли такий

доступ особи до суду обмежується законом і не суперечить пункту першому

статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод

(далі - Конвенція); якщо воно не завдає шкоди самій суті права і переслідує легітимну мету за умови забезпечення розумної пропорційності між використаними засобами і метою, яка має бути досягнута.

Складовою правової визначеності є передбачуваність застосування норм процесуального законодавства. ЄСПЛ зазначає, що сторони судового провадження повинні мати право очікувати застосування до їхньої справи чинних норм процесуального законодавства (рішення ЄСПЛ у справі «Дія 97» проти України» від 21 жовтня 2010 року).

Повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватись для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду (§ 42 рішення ЄСПЛ у справі «Пономарьов проти України» № 3236/03).

З огляду на зазначене Верховний Суд визнає, що правильне застосування

судом апеляційної інстанцій норм процесуального права при ухваленні оскаржуваного судового рішення не викликає розумних сумнівів, а касаційна

скарга ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Марусяк В. С.,на постанову Чернівецького апеляційного суду від 18 квітня 2024 рокує необґрунтованою.

Згідно з частиною четвертою статті 394 ЦПК України, у разі якщо суд дійде висновку, що подана касаційна скарга є необґрунтованою, суд постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження.

Керуючись частиною четвертою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Поновити ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Марусяк Віталій Степанович, строк на касаційне оскарження постанови Чернівецького апеляційного суду від 18 квітня 2024 року.

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Марусяк Віталій Степанович, на постанову Чернівецького апеляційного суду від 18 квітня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2

про витребування майна.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: С. О. Карпенко

В. В. Сердюк

І. М. Фаловська