Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 червня 2024 року Подільський районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді - Захарчук С. С.,

за участю секретаря судового засідання - Обиход В. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до акціонерного товариства «Укрсиббанк», треті особи: Центральний ВДВС м. Черкаси ГТУЮ в Черкаській області, Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області про визнання бездіяльність неправомірною, зобов`язати вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до акціонерного товариства «Укрсиббанк» (АТ «Укрсиббанк») про визнання бездіяльність неправомірною, зобов`язати вчинити дії.

Зазначала, що вона є клієнтом AT «Укрсиббанк». З 2009 року користувалася послугами банку відповідно до Умов і правил надання банківських послуг.

На момент відкриття карткового рахунку в AT «Укрсиббанк» і по сьогоднішній день вона є пенсіонером, і отримує пенсію, як особа з інвалідністю загального захворювання.

У березні 2021 вона дізналася, що на її рахунок у банку накладено арешт.

03.02.2021 її кошти у розмірі 27801,02 грн. були списані внутрішньобанківським платежем адміністрацією банку, зі слів працівників банку на так званий «транзитний рахунок».

Підставою для проведення списання її коштів була постанова про арешт коштів боржника від 12.06.2020.

Посилаючись на те, що зазначені кошти є її пенсійними виплатами, відповідач повинен був повідомити державного виконавця про статус цих коштів, однак будь-яких дій не вчинив, у зв`язку з чим, просила визнати бездіяльність AT «Укрсиббанк» такою, що порушує її право на отримання пенсії, наслідком чого було незаконне списання коштів з її карткового рахунку та зобов`язати відповідача повідомити Центральний ВДВС м. Черкаси ГТУЮ в Черкаській області про те, що грошові кошти у сумі 27 455,33 грн. є її пенсійними виплатами та стягнути з відповідача на її користь 5 000 грн. на відшкодування моральної шкоди.

У відзиві на позов, представник відповідача, заперечуючи проти позову, вказав на наступне.

20.10.2018 ОСОБА_1 в АТ «Укрсиббанк» було відкрито рахунок на підставі Договору-анкети про відкриття та комплексне розрахунково-касове обслуговування банківських рахунків фізичної особи.

15.06.2020 року до АТ «Укрсиббанк» надійшла постанова державного виконавця про накладання арешту на рахунки ОСОБА_1 в межах суми боргу в розмірі 646 479,59 грн.

На рахунок позивача в межах зазначеної суми боргу було накладено арешт та було арештовано кошти позивача на загальну суму у розмір 27 801,02 грн.

У банку відсутні правові підстави вважати поточний рахунок позивача рахунком зі спеціальним режимом використання, оскільки вказане не передбачено жодним нормативним актом України рахунки, на які зараховується пенсія або заробітна плата, є звичайними поточним рахунком (не мають статусу рахунку зі спеціальним режимом використання), на вказані рахунки зараховується як пенсія (заробітна плата), так і інші надходження, як наслідок - у банку відсутнє право присвоювати вказаному рахунку статус «зі спеціальним режимом використання», а також відсутній обов`язок надсилати повідомлення до виконавчої служби про спеціальний режим рахунку, на який накладено арешт, з метою подальшого зняття з нього.

Посилаючись на зазначені обставини, представник відповідача просив відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

У подальшому позивачем було подано заяву про зміну предмета позову, у якому ОСОБА_1 просила визнати бездіяльність AT «Укрсиббанк» такою, що порушує її право на отримання пенсії, наслідком чого було незаконне списання коштів з її карткового рахунку, зобов`язати відповідача усунути перешкоди у користуванні ОСОБА_1 коштами пенсійних надходжень у розмірі 27 455,33 грн. та стягнути з відповідача на її користь 5 000 грн. на відшкодування моральної шкоди.

У судове засідання учасники справи не з`явилися, про дату та час судового засідання були повідомлені належним чином, від представників позивача та відповідача в матеріалах справи наявні заяви про розгляд справи за їх відсутності.

Суд, відповідно до ст. 223 ЦПК України ухвалив розглядати справу за відсутності учасників справи.

Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази у їх сукупності, дійшов наступного висновку.

Судом установлено, що ОСОБА_1 отримує пенсію по інвалідності.

Відповідно до постанови державного виконавця Центрального ВДВС у м. Черкаси ЦМУМЮ Овдієнко С.В. від 12.06.2020 накладено арешт на грошові кошти ОСОБА_1 , що містяться на відкритих рахунках, крім коштів, що містяться на рахунках, стягнення на які заборонено законом у межах суми звернення стягнення з урахуванням виконавчого збору/основної винагороди приватного виконавця, витрат виконавчого провадження, штрафів у розмірі 646479,59 грн.

Зі змісту постанови вбачається те, що вона винесена у зв`язку з примусовим виконанням: виконавчого документу № 2-2236, виданого 03.03.2011 Соснівським районним судом м. Черкаси про стягнення з ОСОБА_1 на користь КС «Кредит-Союз» боргу в сумі 78 535,45 грн. та виконавчого документу № 2-4933, виданого 10.12.2010 Соснівським районним судом м. Черкаси про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «КБ Надра» боргу в сумі 623 071,86 грн., а з примусового виконання постанови 33778790 від 11.04.2019, виданого Центрального ВДВС у м. Черкаси ГТУЮ у Черкаській області про стягнення з ОСОБА_1 на користь держави виконавчого збору у розмірі 3 380,21 грн.

04.10.2017 старшим державним виконавцем Центрального ВДВС у м. Черкаси ГТУЮ у Черкаській області Постоєнком М.В. винесено постанову про звернення стягнення на пенсію боржника - ОСОБА_1 .

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження», у редакції, діючій на час виникнення спірних правовідносин, (далі - Закон) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Обов`язки і права виконавців визначені ст. 18 Закону.

Виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають у касах, на рахунках у банках, інших фінансових установах та органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів (крім коштів на єдиному рахунку, відкритому у порядку, визначеному статтею 35-1 Податкового кодексу України, коштів на рахунках платників податків у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, коштів на електронних рахунках платників акцизного податку, коштів на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом), на рахунки в цінних паперах, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей (п. 7 ч. 3 ст. 18 Закону).

Згідно зі ч. 2 ст. 48 Закону стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у національній та іноземній валютах, інші цінності, у тому числі на кошти на рахунках боржника у банках та інших фінансових установах.

Забороняється звернення стягнення та накладення арешту на кошти на єдиному рахунку, відкритому у порядку, визначеному статтею 35-1 Податкового кодексу України, кошти на рахунках платників податків у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, кошти на електронних рахунках платників акцизного податку, на кошти, що перебувають на поточних рахунках із спеціальним режимом використання, відкритих відповідно до статті 15-1 Закону України "Про електроенергетику", на поточних рахунках із спеціальним режимом використання, відкритих відповідно до статті 19-1 Закону України "Про теплопостачання", на поточних рахунках із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків за інвестиційними програмами, на поточних рахунках із спеціальним режимом використання для кредитних коштів, відкритих відповідно до статті 26-1 Закону України "Про теплопостачання", статті 18-1 Закону України "Про питну воду, питне водопостачання та водовідведення", на спеціальному рахунку експлуатуючої організації (оператора) відповідно до Закону України "Про впорядкування питань, пов`язаних із забезпеченням ядерної безпеки", на кошти на інших рахунках боржника, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом.

Частинами 1-4, 6 ст. 56 Закону передбачено, що арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника.

Арешт на рухоме майно, що не підлягає державній реєстрації, накладається виконавцем лише після проведення його опису.

Постанова про арешт майна (коштів) боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна.

Виконавець за потреби може обмежити право користування майном, здійснити опечатування або вилучення його у боржника та передати на зберігання іншим особам, про що він виносить постанову або зазначає обмеження в постанові про арешт. Вид, обсяг і строк обмеження встановлюються виконавцем у кожному конкретному випадку з урахуванням властивостей майна, його значення для власника чи володільця, необхідності використання та інших обставин.

Арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі.

Копії постанов, якими накладено арешт на майно (кошти) боржника, виконавець надсилає банкам чи іншим фінансовим установам, органам, що здійснюють реєстрацію майна, реєстрацію обтяжень рухомого майна, в день їх винесення.

Перешкоджання вчиненню виконавцем дій, пов`язаних із зверненням стягнення на майно (кошти) боржника, порушення заборони виконавця розпоряджатися або користуватися майном (коштами), на яке накладено арешт, а також інші незаконні дії щодо арештованого майна (коштів) тягнуть відповідальність, установлену законом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Таким чином, в силу зазначених норм Закону у банку відсутнє право присвоювати вказаному рахунку статус «зі спеціальним режимом використання», а також відсутній обов`язок надсилати повідомлення до виконавчої служби про спеціальний режим рахунку, на який накладено арешт, з метою подальшого зняття арешту з нього.

Виходячи з вищевикладеного, правових підстав для задоволення позову в частині визнання бездіяльності AT «Укрсиббанк» такою, що порушує право позивача на отримання пенсії, наслідком чого було незаконне списання коштів з карткового рахунку позивача та зобов`язання відповідача усунути перешкоди у користуванні ОСОБА_1 коштами пенсійних надходжень у розмірі 27 455,33 грн. у зв`язку з необґрунтованістю позовних вимог.

Не підлягає задоволенню позов і в частині стягнення з відповідача на користь позивача 5 000 грн. на відшкодування моральної шкоди.

Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Частинами 2 - 4 ст. 23 ЦК України передбачено, що моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п. 3 постанови № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

У п. 5 зазначеної постанови роз`яснено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Відповідно до п. 9 зазначеної постанови розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Оскільки, доказів наявності такої шкоди, протиправності діяння відповідача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням відповідача та наявності вини останнього в її заподіянні, позивачем суду не надано, а тому позов в частині стягнення з відповідача на користь позивача 5 000 грн. на відшкодування моральної шкоди задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 2, 4, 12, 13, 76-82, 141, 258-259, 263-265, 268, 273, 353, 354 ЦПК України

У Х В А Л И В :

У задоволенні позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до акціонерного товариства «Укрсиббанк» (м. Київ, вул. Андріївська, 2/12, Код ), треті особи: Центральний ВДВС м. Черкаси ГТУЮ в Черкаській області (18000, м. Черкаси, пр. Хіміків, 50, к. 515, Код ), Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області (18000, м. Черкаси, вул. Смілянська, 23, Код ) про визнання бездіяльність неправомірною, зобов`язати вчинити дії - відмовити.

Рішення може бути оскаржено безпосередньо до Київського апеляційного суду.

Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя С. С. Захарчук