Справа № 464/2174/24
пр.№ 2/464/961/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23.12.2024 року

Сихівський районний суд м.Львова

в складі: головуючої - судді Бойко О.М.

секретар судових засідань Білінська К.М.-Є.

за участю: представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_14

розглянувши в порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні в м.Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Львівської міської ради, ОСОБА_4 про визнання недійсними договорів оренди земельних ділянок та ухвал Львівської міської ради,-

в с т а н о в и в :

позивач ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом, збільшивши вимоги якого, просить:

визнати недійсною та скасувати ухвалу Львівської міської ради «Про передачу громадянам у власність, спільну сумісну власність та оренду земельних ділянок у м.Львові» №2365 від 16 лютого 2009 року в частині передачі ОСОБА_5 земельної ділянки за адресою АДРЕСА_1 ;

визнати недійсним договір оренди землі від 15 травня 2009 року, укладений між Львівською міською радою та ОСОБА_5 щодо земельної ділянки кадастровий номер :03:006:0069, загальною площею 0,0792;

визнати недійсним договір оренди землі від 15 травня 2009 року, укладений між Львівською міською радою та ОСОБА_5 щодо земельної ділянки кадастровий номер :03:006:0068, загальною площею 0,0299;

визнати недійсною та скасувати ухвалу Львівської міської ради №4955 від 14 липня 2015 року в частині внесення змін у додаток до ухвали міської ради №4955 від 16 лютого 2009 року №2365 «Про передачу громадянам у власність, спільну сумісну власність та оренду земельних ділянок у м.Львові» - у графі 2 пункту 56 слова « ОСОБА_5 » замінити на словами « ОСОБА_4 »;

визнати недійсним договір оренди землі від 16 листопада 2015 року, укладений між Львівською міською радою та ОСОБА_4 щодо земельної ділянки кадастровий номер :03:006:0068, загальною площею 0,0299 га;

визнати недійсною та скасувати ухвалу Львівської міської ради № 4095 від 11.10.2018 року в частині п.4 надання ОСОБА_4 земельної ділянки, площею 0,0211 га (кадастровий номер :03:006.0152) на АДРЕСА_1 терміном на 10 років для обслуговування житлового будинку;

визнати недійсним договір оренди землі від 01 березня 2019 року укладений між Львівською міською радою та ОСОБА_4 щодо земельної ділянки кадастровий номер :03:006:0152, загальною площею 0.0211 га;

визнати недійсною та скасувати ухвалу Львівської міської ради № 6346 від 20.02.2020 року про продовження ОСОБА_4 терміну оренди земельної ділянки на АДРЕСА_1 ;

визнати недійсним договір оренди землі від 18 червня 2020 року, укладений між Львівською міською радою та ОСОБА_4 щодо земельної ділянки кадастровий номер :03:006:0069, загальною площею 0,0792га;

скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 53282094 від 24.07.2020 10:35:12, винесене ОСОБА_6 , Управління державної реєстрації юридичного департаменту Львівської міської ради, Львівська обл. про реєстрацію права оренди земельною ділянкою кадастровий номер :03:006:0069 за ОСОБА_4 на підставі договору оренди землі, серія та номер: С-47745, виданий 18.06.2020, видавник: Львівська міська рада та ОСОБА_7 ;

скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 27535233 від 25.12.2015 17:04:05, винесене ОСОБА_8 , Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у Львівській області, Львівська обл. про реєстрацію права оренди земельною ділянкою кадастровий номер :03:006:0068 за ОСОБА_4 на підставі Договору оренди землі, серія та номер: С-4221, виданий 16.11.2015, видавник: Львівська міська рада;

скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 46119426 від 25.03.2019 11:30:18, винесене ОСОБА_9 , Управління державної реєстрації юридичного департаменту Львівської міської ради, Львівська обл. про реєстрацію права оренди земельною ділянкою кадастровий номер :03:006:0152 за ОСОБА_4 на підставі договору оренди землі, серія та номер: б/н, виданий 01.03.2019, видавник: Львівська міська рада.

В обгрунтування позову покликаються на те, що він є учасником АТО, проживає та зареєстрований у м. Львові. Учасники бойових дій та особи прирівняні до них відповідно до пункту 14 частини першої статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», у тому числі учасники антитерористичної операції, мають право на першочергове відведення земельних ділянок для індивідуального житлового будівництва, садівництва і городництва. Реалізовуючи своє право на отримання земельної ділянки, передбачене вищезазначеним Законом, він звернувся до Львівської міської ради з заявою про виділення йому земельної ділянки за адресою АДРЕСА_1 . Однак, згодом йому стало відомо, що цій земельній ділянці присвоєно кадастровий номер :03:006:0069, площею 0.0792 га та кадастровий номер :03:006:0152, площею 0,0211 га. У відповідь на звернення отримав інформацію про те, що вказані земельні ділянка згідно ухвали Львівської міської ради №2365 від 16.02.2009 року та на підставі договорів оренди землі від 15 травня 2009 року передані в оренду ОСОБА_5 . Однак йому відомо, що ОСОБА_10 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , отже, ухвала про передачу в оренду земельних ділянок у місті Львові №2365 від 16.02.2009 року та договори оренди земельних ділянок від 15.05.2009 року підписано після смерті особи, вказаної орендарем у вказаних правовідносинах. Ухвалою Львівської міської ради №4955 від 14 липня 2015 року внесено зміни у додаток до ухвали Львівської міської ради №2365 від 16.02.2009 року, а саме у графу 2 пункту 56 слова « ОСОБА_5 » замінено словами « ОСОБА_4 », на підставі ухвали №4955 від 14 липня 2015 року укладено договір оренди земельної ділянки від 16 листопада 2015 року. Ухвалою Львівської міської ради №4095 від 11 жовтня 2018 року затверджено ОСОБА_4 технічну документацію із землеустрою щодо поділу земельної ділянки на АДРЕСА_1 та надано дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) на АДРЕСА_1 . Згідно вказаної ухвали земельну ділянку кадастровий номер :03:006:0068 розділено на дві земельні ділянки: кадастровий номер :03:006:0152, площею 0,0211 га та кадастровий номер :03:006:0153, площею 0,0088 га. На підставі Ухвали Львівської міської ради №4095 від 11 жовтня 2018 року з ОСОБА_4 укладено договір оренди землі від (1 березня 2019 року кадастровий номер :03:006:0152, площею 0,0211 га. Ухвалою Львівської міської ради №6346 від 20 лютого 2020 року продовжено ОСОБА_4 термін оренди земельної ділянки на АДРЕСА_1 , кадастровий номер :03:006:0069 площею 0,0792 га. В основі усіх вищезазначених ухвал був факт передання в оренду земельної ділянки за адресою АДРЕСА_1 , першочерговий документ - ухвала №22365 від 16.02.2009 року та договори оренди земельних ділянок від 15 травня 2009 року винесені та укладені з померлою особою. Згідно п.40 Договору оренди землі від 15 травня 2009 року право на орендовану земельну ділянку у разі смерті особи - орендаря не переходить до спадкоємців або інших осіб, які використовують цю земельну ділянку разом з орендарем. Враховуючи зазначені обставини вважає, що оспорювані правочини є недійсними, а оскаржувані рішення протиправними, а тому просить позов задоволити.

Представник відповідача ОСОБА_2 подав відзив на позов, у якому повністю заперечив вимоги позову, зазначивши, що згідно із п.3 Розділу 1 Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні затверджених Наказом Міністерства юстиції України від 18.10.2000 №52/5 державні відділи реєстрації актів цивільного стану районних, районних у містах, міських (міст обласного значення), міськрайонних управлінь юстиції проводять реєстрації народження фізичної особи з одночасних визначенням їх походження, а також реєстрацію смерті, шлюбу, розірвання шлюбу, зміни імені, приймають і розглядають заяви громадян про внесення змін, доповнень,

поновлення, а також анулювання актових записів цивільного стану та в установленому порядку зберігають книги реєстрації актів цивільного стану (в редакції чинній станом на 07.06.2008 р.). Згідно п.6 ч.2 Розділу ІІІ Правил №652/5 реєстрація смерті провадиться за заявою родичів померлого, його сусідів, працівників житлово-експлуатаційних організацій або інших осіб чи за повідомленням адміністрації закладу охорони здоров?я, де сталася смерть. Відповідно до ч.1 ст.19 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» повторна видача свідоцтва про державну реєстрацію актів цивільного стану, оригінал якого було вкрадено, загублено, пошкоджено чи знищено, та повторна видача свідоцтва у разі внесення змін до актового запису чи його поновлення здійснюються відділами державної реєстрації актів цивільного стану (в редакції чинній на момент звернення до суду з позовною заявою).

Поряд із цим, ч. 2 вищевказаної статті встановлює, що свідоцтво про смерть повторно видається другому з подружжя та близьким родичам померлого на підставі їх заяви та представникові органу опіки і піклування у разі виконання ним повноважень з опіки та піклування стосовно осіб, які мають право на отримання такого свідоцтва. Згідно з п.4 розділу IV Правил №52/5 повторна видача свідоцтва про державну реєстрацію акту цивільного стану здійснюється за заявою особи, щодо якої складено запис, батьків, усиновлювачів, опікунів, піклувальників, представника закладу охорони здоров?я, навчального або іншого дитячого закладу, де постійно перебуває дитина, органу опіки та піклування. Свідоцтво про державну реєстрацію акту цивільного стану видається представникам зазначених установ за довіреністю установи та при пред?явленні документів, що посвідчують їх особу. Свідоцтво про смерть повторно видається другому з подружжя, а також дітям, у тому числі й усиновленим, та їх законним представникам, близьким родичам померлого братам і сестрам, онукам, діду і бабі як з боку батька, так і з боку матері), особі, яка є спадкоємцем за законом або заповітом, представникові органу опіки та піклування у разі виконання ним повноважень з опіки та піклування стосовно осіб, які мають право на отримання такого свідоцтва. Відповідно до п. 5 розділу IV Правил №52/5 на свідоцтвах про державну реєстрацію актів цивільного стану, що повторно видаються, робиться відмітка «Повторно». Аналіз вказаного в сукупності дає підстави вважати, що позивач не входить в суб`єктивний склад осіб, які мають право на отримання як оригіналів свідоцтв про смерть, так і їх копій. У позовній заяві вказано, що «оригінали документів, що зазначені в додатках під №62-7 знаходяться у позивача, оригінали документів під №8-18 знаходяться у відповідачів». Із додатків вбачається, що додаток №66 - копія свідоцтва про смерть ОСОБА_5 від 07.06.2008 р. серії НОМЕР_1 . Оскільки у відповідності до законодавства в розпорядженні позивача не може перебувати оригінал свідоцтва про смерть ОСОБА_5 , а відтак, останній не має достатніх підстав для засвідчення його як копії із проставленням відмітки «згідно з оригіналом». Відтак, подальше посилання та аргументація, які базуються на такому доказі не мають прийматись судом до уваги. Крім того, позивачем пропущено строк позовної давності, оскільки ним не зазначено з- якого моменту він дізнався про порушене право. З врахуванням наведеного просить відмовити у задоволенні позову.

Відповідач ОСОБА_4 подала відзив на позов, у якому заперечила вимоги позову, зазначивши, що відповідно до договору купівлі-продажу житлового будинку від 30.05.2007 ОСОБА_5 придбав у ОСОБА_11 та ОСОБА_12 житловий будинок АДРЕСА_1 з усіма належними до нього господарськими будівлями та спорудами. На момент придбання зазначеного житлового будинку, ОСОБА_5 та ОСОБА_4 перебували у шлюбі, а тому, в силу вимог чинного законодавства, зазначений будинок належав відповідачці та її чоловіку на праві спільної сумісної власності. Відповідно до листа Відділу №1 Управління забезпечення реалізації державної політики у сфері земельних відносин Головного управління Держгеокадастру у Львівській області земельна ділянка пл.0,166 га на АДРЕСА_1 , згідно списку землекористувачів та землевласників Личаківського району м. Львова, затвердженого рішенням виконкому Львівської міської ради від 06.02.1998 .51 «Про інвентаризацію земель м. Львова», облікувалась за ОСОБА_13 (батьком продавців зазначеного будинку). Зазначила, що вона як співвласник будинку по АДРЕСА_1 мала переважне право на отримання у користування та/або у власність земельної ділянки для обслуговування та будівництва житлового будинку на АДРЕСА_1 . Позивач не долучив до позову доказів того, що він звертався до Львівської міської ради із заявою про виділення йому саме спірних ділянок. Позивачем не обгрунтовано, яке саме його право порушено і коли у нього виникло таке право. Згідно із долученим до позову посвідченням бійця-добровольця АТО позивачу надано зазначений статус на підставі рішення Львівської обласної ради №203 від 13.09.2016. Тобто, статус бійця-добровольця АТО позивач не міг отримати раніше вказаної дати, а оскільки посвідчення йому видано Львівською обласною радою 15.03.2018, то цей статус він набув саме з 15.03.2018. Натомість оспорюваний ним договір оренди було укладено між Львівською міською радою та ОСОБА_4 16.11.2015, ще задовго до отримання позивачем статусу бійця-добровольця АТО. Крім того, позивач не подав належних доказів про те, що він має статус учасника бойових дій, адже статус бійця-добровольця АТО не свідчить про отримання особою автоматично такого статусу. Так, відповідно до п.5 Порядку надання статусу учасника бойових дій особам, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 20 серпня 2014 р. №413 рішення про надання статусу учасника бойових дій приймається: комісіями з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій, утвореними в Міноборони, МВС, Національній гвардії, СБУ, Службі зовнішньої розвідки, Адміністрації Держприкордонслужби, Адміністрації Держспецтрансслужби, Генеральній прокуратурі України, Управлінні державної охорони, Адміністрації Держспецзв 'язку, ДСНС, ДПтС; міжвідомчою комісією з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій та виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) або інвалідності волонтера, яка утворюється Державною службою у справах ветеранів війни та учасників антитерористичної операції, - у разі виникнення спірних питань, що потребують міжвідомчого врегулювання. Таким чином, Львівська обласна рада не уповноважена на присвоєння особам статусу учасника бойових дій. Відтак, оскільки позивачем не надано належних та допустимих доказів того, що він є учасником бойових дій, то ним і не доведено і його першочергове право на відведення йому спірних земельних ділянок. Позивачем також не доведено факт порушення його права спірними договорами та ухвалами, адже на момент їх прийняття та укладення у нього жодних прав на спірні ділянки не було і не могло бути. Оскільки, жодне право позивача оспорюваними правочинами не порушено, визнання їх недійсними не може призвести до відновлення його гіпотетичного права на отримання спірних земельних ділянок, відтак, позовні вимоги ОСОБА_3 не можуть бути задоволені.

У судовому засіданні представник позивача позов підтримала, дала пояснення, аналогічні змісту позовної заяви, просить позов задоволити.

Представник відповідача Львівської міської ради в судовому засіданні позов не визнав, надав пояснення, аналогічні змісту відзиву на позов, просить відмовити у задоволенні позову.

Представник відповідача ОСОБА_4 в судовому засіданні позов не визнав, надав пояснення, аналогічні змісту відзиву на позов, просить відмовити у задоволенні позову.

Заслухавши пояснення представників сторін, з`ясувавши дійсні обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав.

Відповідно до частини першої статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Судом встановлено, що 16 лютого 2009 Львівською міською радою прийнято ухвалу №2365 «Про передачу громадянам у власність, спільну сумісну власність та оренду земельних ділянок у м.Львові», якою, зокрема, передано в оренду ОСОБА_5 земельну ділянку за адресою АДРЕСА_1 , терміном на 10 років. На підставі вказаної ухвали 15 травня 2009 року між Львівською міською радою та ОСОБА_5 укладено договір оренди земельної ділянки кадастровий номер :03:006:0069, загальною площею 0,0792 та договір оренди земельної ділянки кадастровий номер :03:006:0068, загальною площею 0,0299.

Ухвалою Львівської міської ради №4955 від 14 липня 2015 року прийнято рішення про внесення змін у додаток до ухвали міської ради №4955 від 16 лютого 2009 року №2365 «Про передачу громадянам у власність, спільну сумісну власність та оренду земельних ділянок у м.Львові», а саме у графі 2 пункту 56 слова « ОСОБА_5 » замінено на слова « ОСОБА_4 ».

В подальшому, у зв`язку із внесенням вказаних змін 16.11.2015 між Львівською міською радою та ОСОБА_4 укладено договір оренди земельної ділянки кадастровий номер :03:006:0068, загальною площею 0,0299 га.

Також 11 жовтня 2018 року Львівською міською радою прийнято ухвалу № 4095, якою затверджено ОСОБА_4 технічну документацію із землеустрою щодо розподілу, якою затверджено громадянці ОСОБА_4 технічну документацію із землеустрою щодо поділу земельної ділянки, загальною площею 0.0299 (кадастровий :03:006:0068) на АДРЕСА_1 на земельні ділянки, площею 0,0211 га (кадастровий номер 46 0136800:03:006:0152) та площею 0,0088 га (кадастровий номер :03:006:0153). Припинити дію договору оренди землі, укладеного між Львівською міською радою га громадянкою ОСОБА_4 , зареєстрованого у Львівській міській раді 16.11.2015 / ». N. C-4221 (книга записів реєстрації Договорів оренди землі С-4), у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права (реєстраційний номер об?єкта нерухомого майна 01, номер запису про право власності 12891383, номер запису про інше речове право 12891554). Вилучити за згодою з користування громадянки ОСОБА_4 земельну ділянку площею 0,0088 га (кадастровий номер 46 10136800:03:006:0153) на АДРЕСА_1

Надати громадянці ОСОБА_4 земельну ділянку площею 0.0211 та (кадастровий номер :03:006:0152) на АДРЕСА_1 в оренду терміном на 10 років для обслуговування житлового будинку (код КІВІДІЗ 02.01 - для будівництва і обслуговування» житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка) за рахунок земель житлової та громадської забудови.

На підставі вказаної ухвали 01.03.2019 року між Львівською міською радою та ОСОБА_4 укладено договір оренди земельної ділянки кадастровий номер :03:006:0152, загальною площею 0,0211 га.

Ухвалою Львівської міської ради № 6346 від 20 лютого 2020 року ОСОБА_4 продовжено термін оренди земельної ділянки на АДРЕСА_1 , загальною площею 0,0792 га.

На підставі вказаної ухвали 18 червня 2020 року між Львівською міською радою та ОСОБА_4 укладено договір оренди земельної ділянки кадастровий номер :03:006:0069, загальною площею 0,0792га.

Вказані обставини підтверджуються копіями ухвал Львівської міської ради та копіями договорів оренди, наявними у матеріалах справи.

Крім того, судом встановлено, що на земельній ділянці по АДРЕСА_1 розташований житловий будинок із господарськими будівлями. Як вбачається із копії договору купівлі-продажу від 13.05.2007 року, ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , яким вказаний будинок належав на праві власності на підставі свідоцтва про спадщину, продали його разом із належними до нього господарськими спорудами ОСОБА_5 .

Із відповіді Головного управління Держгеокадастру у Львівській області №1664/308-24 від 23.08.2024 вбачається, що згідно списку землекористувачів та землевласників Галицького району м. Львова затвердженого рішенням виконкому Львівської міської ради від 06.02.98р. за №51 «Про інвентаризацію земель м.Львова», земельна ділянка на АДРЕСА_1 на період до 2008 року (згідно представленого плану земельної ділянки) обліковується за ОСОБА_13 , площею 0,166га та частково відносилась до земель м.Львова, які не надані у власність або користування.

Згідно із ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

За змістом ч.1 ст.202 цього ж Кодексу правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ст.215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин).

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Таким чином, зазначеними положеннями законодавства визначено підстави для визнання правочину недійсним.

Вирішуючи спори про визнання правочинів (договорів) недійсними, суд повинен встановити, зокрема, наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів (договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин. Обов`язок доведення наявності обставин, з якими закон пов`язує визнання судом оспорюваного правочину недійсним, покладається на позивача.

Відповідно до правового висновку, висловленого у постанові Верховного суду, який в силу положень ст.263 ЦПК є обов`язковим для суду, при вирішенні позову про визнання недійсним оспорюваного правочину враховуються загальні приписи статей 3, 15, 16 ЦК України. За результатами розгляду такого спору вирішується питання про спростування презумпції правомірності правочину й має бути встановлено не лише наявність підстав недійсності правочину, передбачених законом, але й визначено, чи було на час пред`явлення позову порушене цивільне право особи, за захистом якого позивач звернувся до суду, яке саме право порушене та в чому полягає його порушення, оскільки залежно від цього визначається необхідний та ефективний спосіб захисту порушеного права, якщо таке порушення відбулося (постанова Верховного Суду від 27 травня 2021 року у справі № 910/8072/20).

Відповідно до висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 04 грудня 2019 року у справі № 910/15262/18, від 11 лютого 2020 року у справі № 922/1159/19, правочини не можуть бути оскаржені в суді, допоки особи не доведуть, що цими діями порушуються їхні права.

У постанові Верховного Суду від 16 жовтня 2020 року у справі № 910/12787/17 зазначено, що особа, яка звертається до суду з позовом про визнання недійсним договору (чи його окремих положень), повинна довести конкретні факти порушення її майнових прав та інтересів, а саме: має довести, що її права та законні інтереси як заінтересованої особи безпосередньо порушені оспорюваним договором і в результаті визнання його (чи його окремих положень) недійсним майнові права заінтересованої особи буде захищено та відновлено.

Таким чином, реалізуючи право на судовий захист і звертаючись до суду з позовом про визнання недійсним правочину, стороною якого не є, позивач зобов`язаний довести (підтвердити) в установленому законом порядку, яким чином оспорюваний ним договір порушує його права та законні інтереси, а суд, у свою чергу, - перевірити доводи та докази, якими позивач обґрунтовує такі свої вимоги, і залежно від встановленого вирішити питання про наявність чи відсутність підстав для правового захисту позивача. Відсутність порушеного або оспорюваного права позивача є підставою для ухвалення рішення про відмову у задоволенні позову, незалежно від інших встановлених судом обставин.

Позивачем заявлено про те, що оскаржуваними правочинами порушено його право на першочергове відведення земельних ділянок для індивідуального житлового будівництва, садівництва і городництва, як учасника Антитерористичної операції.

Проте, в матеріалах справи відсутнє звернення позивача про виділення йому саме спірної земельної ділянки. Наявне в матеріалах справи звернення позивача мало місце лише 25.05.2023 і стосувалось виділення йому земельної ділянки на території Львівської міської територіальної громади, а не конкретної спірної земельної ділянки.

Будь-яких інших обставин, які б свідчили про порушення будь-якого права чи законного інтересу оспорюваними правочинами, позивачем суду не наведено та доказів на підтвердження існування таких обставин не надано.

Враховуючи те, що оспорювані правочини виникли до набуття позивачем статусу, який надавав би йому право на першочергове право відведення земельної ділянки, відсутність фактичних даних про його звернення для відведення саме спірної земельної ділянки, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для оспорення позивачем вказаних правочинів, оскільки судом не встановлено порушення вказаними правочинами будь-якого права чи законного інтересу позивача, а тому заявлений позов не підлягає до задоволення.

Керуючись ст.ст. 12,81, 141, 258, 259, 263-265, 354, 355 ЦПК України,-

в и р і ш и в :

в задоволенні позову за позовом ОСОБА_3 до Львівської міської ради, ОСОБА_4 про визнання недійсними договорів оренди земельних ділянок та ухвал Львівської міської ради- відмовити.

Апеляційна скарга на рішення може бути подана безпосередньо до Львівського апеляційного суду протягом 30 днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 01.01.2025 року.

Головуюча: