Сквирський районний суд Київської області
Справа № 376/1383/24
Провадження № 2-о/376/141/2024
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" травня 2024 р. Сквирський районний суд Київської області в складі:

Головуючого судді: Коваленка О.М.,

при секретарі: Таранчук В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: ОСОБА_2 про встановлення факту, що має юридичне значення,

ВСТАНОВИВ:

Заявник ОСОБА_1 звернувся до суду з вищевказаною заявою.

В обґрунтування своїх вимог заявник вказує, що він ОСОБА_1 фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 , разом зі своєю тіткою ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується Актом обстеження матеріально-побутових умов проживання №589 складений 30.04.2024 року депутатом Сквирської міської ради Ільченком Ю.В. в присутності свідків-сусідів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 є особою з інвалідністю ІІ групи загального захворювання з 18.04.2019 року довічно, що підтверджується Витягом з Акту огляду МСЕК Серія АВ №0985805.

Відповідно до Довідки ЛКК №375 видана 01.05.2024 року Сквирською амбулаторією загальної практики-сімейної медицини ОСОБА_2 , 1970 року народження за станом здоров`я потребує постійного стороннього догляду.

ОСОБА_2 потребує стороннього догляду та допомоги. У зв`язку з віком, наявною інвалідністю та проблемами зі здоров`ям ОСОБА_2 має залежність від інших осіб і певну нездатність до самообслуговування, а тому ОСОБА_1 здійснює постійний догляд за нею.

Догляд за ОСОБА_2 має можливість здійснювати лише заявник оскільки, інші особи які можуть такий догляд здійснювати відсутні.

Встановлення факту здійснення постійного догляду за ОСОБА_2 , заявнику необхідно для можливості офіційного підтвердження такого догляду з метою надавати допомоги й представляти особу, яку він доглядає в медичних закладах, органах місцевого самоврядування та органах державної влади, а також з приводу реалізації соціальних прав заявника.

За наведених обставин ОСОБА_1 звертається до суду з заявою, в якій просить:

Встановити факт, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у зв`язку з відсутністю інших працездатних осіб які можуть здійснювати постійний догляд є єдиною особою яка здійснює постійний догляд за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка потребує постійного стороннього догляду.

В судове засідання заявник ОСОБА_1 не з`явився, надав суду заяву, в якій просить справу розглянути в його відсутність, заяву підтримує та просить її задовольнити (а.с.20).

В судове засідання ОСОБА_2 не з`явилася, надала до канцелярії суду заяву, в якій просить заяву ОСОБА_1 задовольнити, а справу розглянути без її участі (а.с.21).

Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Частиною 3 ст. 211 ЦПК України передбачено, що учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів.

Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо ухвалити при проведенні судового засідання на підставі вимог ст. ст. 211, 247 ЦПК України.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що заявник ОСОБА_1 фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 , разом зі своєю тіткою ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується Актом обстеження матеріально-побутових умов проживання №589 складений 30.04.2024 року депутатом Сквирської міської ради Ільченком Ю.В. в присутності свідків-сусідів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 (а.с.13).

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 є особою з інвалідністю ІІ групи загального захворювання з 18.04.2019 року довічно, що підтверджується копією Витягу з Акту огляду МСЕК Серія АВ №0985805 (а.с.9) та копією Пенсійного посвідчення № НОМЕР_1 (а.с.10).

Відповідно до Довідки ЛКК №375 видана 01.05.2024 року Сквирською амбулаторією загальної практики-сімейної медицини ОСОБА_2 , 1970 року народження за станом здоров`я потребує постійного стороннього догляду (а.с.11).

ОСОБА_2 потребує стороннього догляду та допомоги. У зв`язку з віком, наявною інвалідністю та проблемами зі здоров`ям ОСОБА_2 має залежність від інших осіб і певну нездатність до самообслуговування, а тому ОСОБА_1 здійснює постійний догляд за нею.

Догляд за ОСОБА_2 має можливість здійснювати лише заявник оскільки, інші особи які можуть такий догляд здійснювати відсутні.

Отже, матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_2 потребує стороннього догляду та допомоги. У зв`язку з проблемами зі здоров`ям має залежність від інших осіб і певну нездатність до самообслуговування, а тому заявник здійснює постійний догляд за нею.

Інші особи які можуть такий догляд здійснювати відсутні.

Встановлення факту здійснення постійного догляду за ОСОБА_2 , заявнику необхідно для можливості офіційного підтвердження такого догляду з метою надавати допомогу і представляти особу, яку заявник доглядає в медичних закладах, органах місцевого самоврядування та органах державної влади, а також з приводу реалізації соціальних прав заявника.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частиною 1 ст. 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Частиною 1 статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Згідно ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

За змістом частини 3 статті 294 ЦПК України справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту перебування фізичної особи на утриманні.

Встановлення факту має для заявника юридичне значення, оскільки від цього залежить виникнення його прав та обов`язків, визначених Законом України «Про соціальні послуги» від 19 червня 2003 року №966-IV, Постановою Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку призначення і виплати компенсації фізичним особам, які надають соціальні послуги» від 29 квітня 2004 року №588.

Статтею 3 Конституції України, визначено, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави. Кожен має право на охорону здоров`я, медичну допомогу та медичне страхування. Держава створює умови для ефективного і доступного для всіх громадян медичного обслуговування. Держава дбає про розвиток фізичної культури і спорту, забезпечує санітарно-епідемічне благополуччя.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про соціальні послуги » чинники, що можуть зумовити складні життєві обставини: а) похилий вік; б) часткова або повна втрата рухової активності, пам`яті; в) невиліковні хвороби, хвороби, що потребують тривалого лікування; г) психічні та поведінкові розлади, у тому числі внаслідок вживання психоактивних речовин; г) інвалідність.

Відповідно до ч.6 ст.13 Закону України «Про соціальні послуги», фізичні особи, які надають соціальні послуги з догляду відповідно до цього Закону без здійснення підприємницької діяльності, можуть надавати соціальні послуги з догляду на непрофесійній основі без проходження навчання та дотримання державних стандартів соціальних послуг отримувачам соціальних послуг з числа членів своєї сім`ї, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права і обов`язки та є: особами з інвалідністю І групи; дітьми з інвалідністю; громадянами похилого віку з когнітивними порушеннями; невиліковно хворими, які через порушення функцій організму не можуть самостійно пересуватися та самообслуговуватися; дітьми, яким не встановлено інвалідність, але які є хворими на тяжкі перинатальні ураження нервової системи, тяжкі вроджені вади розвитку, рідкісні орфанні захворювання, онкологічні, онкогематологічні захворювання, дитячий церебральний параліч, тяжкі психічні розлади, цукровий діабет І типу (інсулінозалежні), гострі або хронічні захворювання нирок IV ступеня, дітьми, які отримали тяжку травму, потребують трансплантації органа, потребують паліативної допомоги.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного суду України за №5 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» роз`яснено, що суд вправі розглядати справи про встановлення факту, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки. Тобто, від встановлення такого факту залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян та встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

У вказаній Постанові зазначено вичерпний перелік заяв, які не можуть розглядатися судами, серед яких не вказано про факт здійснення догляду за особою, яка за висновком медичного закладу потребує постійного стороннього догляду.

З урахуванням вищевказаного, суд приходить до висновку, що заявник звернувся до суду із цією заявою, яка є належно обґрунтованою та обставини викладені в заяві підтверджені достовірними доказами, а тому вимоги викладені в заяві ОСОБА_1 підлягають до задоволення в повному обсязі та за таких обставинах суд вважає, що встановлення факту здійснення догляду, не суперечить Закону і не порушує права, свободи та інтереси осіб та має для заявника юридичне значення, а тому підстав для відмови у задоволенні заяви про здійснення постійного стороннього догляду за ОСОБА_2 її племінником ОСОБА_1 , судом не встановлено.

На підставі викладеного та керуючись ст. 3 Конституції України, ст.ст. 2,4, 12,13 , 76,77,81, 259, 263-265, 268, 293-294, 315, 351,352,354 ЦПК України, Постановою Пленуму Верховного суду України за №5 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», ст. ст. 1,13 Закону України «Про соціальні послуги», суд,

ВИРІШИВ:

Заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа: ОСОБА_2 про встановлення факту, що має юридичне значення - задовольнити в повному обсязі.

Встановити факт, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у зв`язку з відсутністю інших працездатних осіб які можуть здійснювати постійний догляд є єдиною особою яка здійснює постійний догляд за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка потребує постійного стороннього догляду.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду через суд першої інстанції на протязі 30 днів.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або в разі розгляду справи (вирішення справи) без повідомлення (виклику) учасників справи зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Суддя: О.М. Коваленко