Провадження № 2/522/1403/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(ЗАОЧНЕ)

12 січня 2024 року м. Одеса

Приморський районний суд міста Одеси у складі головуючої судді Косіциної В.В. розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ПАЛЛАДА ШИП`ЯРД» про визнання трудових відносин припиненими,-

ВСТАНОВИВ:

12 вересня 2023 року до Приморського районного суду м. Одеси надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ПАЛЛАДА ШИП`ЯРД» про визнання трудових відносин припиненими, в якій позивачка просить визнати відмову ТОВ «ПАЛЛАДА ШИП`ЯРД» у задоволенні заяви ОСОБА_1 від 03.08.2023 року про звільнення з 07.08.2023 року з посади головного економіста начальника планово-економічного відділу протиправною; припинити трудові відносини між ОСОБА_1 та ТОВ «ПАЛЛАДА ШИП`ЯРД» у зв`язку з порушенням ТОВ законодавства про працю та умов колективного договору; стягнути з ТОВ «ПАЛЛАДА ШИП`ЯРД» на користь ОСОБА_1 заробітну плату в період з 01.02.2021 року по 07.08.2023 року у розмірі 239 323,32 гривні; стягнути з ТОВ «ПАЛЛАДА ШИП`ЯРД» на користь ОСОБА_1 компенсацію витрат частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати за період з 01.02.2021 року по 07.08.2023 року у розмірі 37 278,66 гривень; стягнути з ТОВ «ПАЛЛАДА ШИП`ЯРД» на користь ОСОБА_1 компенсацію за невикористану відпустку за період по 07.08.2023 року у розмірі 33 703,45 гривень; стягнути з ТОВ «ПАЛЛАДА ШИП`ЯРД» на користь ОСОБА_1 в якості вихідної допомоги грошову суму у розмірі 48 360,00 гривень; стягнути з ТОВ «ПАЛЛАДА ШИП`ЯРД» на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 50 000,00 гривень, а також судові витрати.

За результатами автоматизованого розподілу справи між суддями, вона передана на розгляд судді Косіциній В.В.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 29 вересня 2023 року провадження у справі відкрито. Встановлено, що розгляд справи здійснюватиметься в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Відповідачеві надано 15-ти денний строк з моменту отримання копії ухвали для подання відзиву.

02 жовтня 2023 року до Приморського районного суду м. Одеси від представника позивача надійшла заява про виправлення описки.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси зазначену у заяві від 02 жовтня 2023 року описку було виправлено.

30 жовтня 2023 року до Приморського районного суду м. Одеси надійшло клопотання представника позивача адвоката Бориченко Катерини Валеріївни про долучення доказів, у якій заявник просить долучити до матеріалів справи копії медичних документів.

Ухвалою суду від 27 листопада 2023 року було задоволено клопотання про витребування доказів, зокрема, витребувано у ТОВ «ПАЛЛАДА ШИП`ЯРД» належним чином засвідчені копії розрахункові листи головного економіста начальника планово-економічного відділу Демченкової О.О. за період з 01.02.2021 року по 07.08.2023 року, а також копію колективного договору (договорів), діючого у Херсонському державному завод «Палада», правонаступником якого стало ТОВ «ПАЛЛАДА ШИП`ЯРД» у період з 01.02.2021 року по 07.08.2023 року.

11 грудня 2023 року до Приморського районного суду м. Одеси надійшло клопотання представника позивача адвоката Бориченко Катерини Валеріївни, у якій заявник просить стягнути з ТОВ «ПАЛЛАДА ШИП`ЯРД» на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 38 000,00 гривень.

14 грудня 2023 грудня 2023 року до Приморського районного суду м. Одеси надійшла відповідь від ТОВ «ПАЛЛАДА ШИП`ЯРД» на ухвалу про витребування доказів.

11 січня 2024 року до Приморського районного суду м. Одеси надійшло клопотання представника позивача, у якому заявник вказує на те, що не заперечує проти постановлення заочного рішення по справі.

Будь яких інших заяв або клопотань від учасників справи не надходило.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відповідно до ч. 4,5 ст. 268 ЦПК України, у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Враховуючи те, що відповідач своїм правом на подання відзиву не скористався, про відкриття провадження був повідомлений належним чином а також те, що позивач не заперечував проти ухвалення заочного рішення, суд, керуючись положеннями ст.. 280 ЦПК України вважає за можливе ухвалити у справі заочне рішення на підставі наявних у матеріалах справи доказах.

Суд, вивчивши та дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків.

ОСОБА_1 з 24 вересня 2019 року працювала в Херсонському державному заводі «Палада», правонаступником якого стало ТОВ «Палада Шип`ярд», що підтверджується копією трудової книжки серії НОМЕР_1 (а.с.45).

03 серпня 2023 року ОСОБА_1 звернулася до ТОВ «ПАЛЛАДА ШИП`ЯРД» із заявою про звільнення на підставі ч.3 ст.38 КЗпП у зв`язку з триваючим порушенням законодавства про працю (а.с.36).

Відповідно до відповіді ТОВ «ПАЛЛАДА ШИП`ЯРД» від 10.08.2023 року №98, ОСОБА_1 було відмовлено у звільненні, у зв`язку з незгодою ТОВ «ПАЛЛАДА ШИП`ЯРД» із підставою звільнення (а.с.37).

Також, у відповіді від 10.08.2023 року №98 відповідач вказує на те, що відповідно до наказу ТОВ «ПАЛЛАДА ШИП`ЯРД» від 12.11.2022 року №1/11, із ОСОБА_1 було поновлено трудові відносини. При цьому, будь-яких наказів, які б підтверджували призупинення трудових відносин із позивачем не було надано.

У додатках до позовної заяви наявний наказ ТОВ «ПАЛЛАДА ШИП`ЯРД» від 16.08.2022 року №5/1, відповідно до якого було призупинено трудові відносини із переліком осіб, визначеним в додатку №1 (а.с.39).

Як вбачається з додатку №1 до наказу від 16.08.2022 року №5/1, ОСОБА_1 там відсутня (а.с.40), а тому, будь яких доказів, які б підтверджували призупинення трудових відносин між ОСОБА_1 та ТОВ «ПАЛЛАДА ШИП`ЯРД» немає.

За приписами ст. 43 Конституції України, ст. 2 КЗпП України право громадян України на працю, - тобто на одержання роботи з оплатою праці не нижче встановленого державою мінімального розміру, - включаючи право на вільний вибір професії, роду занять і роботи, забезпечується державою. Це право включає в себе як вибір професії, роду занять, так і можливість прийняття рішення про припинення трудових відносин та безперешкодну його реалізацію, яка має забезпечуватися у т.ч. й судовою формою захисту порушених прав.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 7 липня 2004 року № 14- рп/2004, свобода праці передбачає можливість особи займатися чи не займатися працею, а якщо займатися, то вільно її обирати, забезпечення кожному без дискримінації вступати у трудові відносини для реалізації своїх здібностей.

Згідно із частиною третьою статті 38 КЗпП України працівник має право у визначений ним строк розірвати трудовий договір за власним бажанням, якщо роботодавець не виконує законодавство про працю, умови колективного чи трудового договору, чинив мобінг (цькування) стосовно працівника або не вживав заходів щодо його припинення, що підтверджено судовим рішенням, що набрало законної сили.

У постанові постанові КЦС ВС від 20.12.2023 у справі № 153/758/22 вказано, що Розірвання трудового договору за частиною третьою статті 38 КЗпП України є різновидом припинення трудових відносин в односторонньому порядку. Для припинення трудового договору за цією підставою має значення, чи мали місце порушення з боку роботодавця законодавства про працю чи умов колективного чи трудового договору, а також письмово викладена ініціатива працівника з наміром припинити трудові відносини, що доведена до відома роботодавця в установленому законом порядку. Отже, при вирішенні трудового спору щодо припинення трудового договору на підставі частини третьої статті 38 КЗпП України визначальним є те, чи мали місце порушення трудового законодавства зі сторони роботодавця стосовно працівника на момент подання таким працівником заяви про звільнення на підставі частини третьої статті 38 КЗпП України. Особливістю розірвання трудового договору на підставі частини третьої статті 38 КЗпП України є те, що працівник має право самостійно визначити строк розірвання трудового договору. Роботодавець може не погоджуватись з тим, що мають місце порушення, які відповідно до частини третьої статті 38 КЗпП України є підставами для розірвання трудового договору за ініціативою працівника у визначені ним строки, що, у свою чергу, свідчить про виникнення трудового спору.

Умовою розірвання трудового договору з ініціативи працівника згідно з частиною першою статті 38 КЗпП України є власне бажання працівника, зумовлене неможливістю продовжувати роботу з підстав особистих його обставин. Згідно з частиною третьої цієї статті - винні дії власника або уповноваженого ним органу через невиконання законодавства про працю, умов колективного чи трудового договору. Підприємство у разі незгоди з підставою звільнення, заявленою позивачем, повинно було відмовити у розірванні трудового договору на таких підставах, а не звільняти працівника в односторонньому порядку, змінивши підстави розірвання трудового договору.

Отже, для висновку про наявність підстав для звільнення працівника відповідно до частини третьої статті 38 КЗпП України доказуванню підлягає факт існування порушень роботодавцем трудового законодавства стосовно працівника на момент подання ним такої заяви про звільнення. Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 28 червня 2023 року у справі № 182/1207/21 (провадження № 61 -2375св23).

Згідно постанови КЦС ВС від 28.06.2023 у справі № 182/1207/21, роботодавець може не погоджуватись з тим, що мають місце порушення, які відповідно до частини третьої статті 38 КЗпП України є підставами для розірвання трудового договору за ініціативою працівника у строки, визначені останнім, що, у свою чергу, свідчить про виникнення трудового спору. При незгоді роботодавця звільнити працівника із підстав, передбачених частиною третьою статті 38 КЗпП України, останній може відмовити у розірванні трудового договору, але не вправі розірвати цей договір з інших підстав, які працівником не зазначалися». Отже, для висновку про наявність підстав для звільнення працівника на підставі частини третьої статті 38 КЗпП України доказуванню підлягає факт існування порушень роботодавцем трудового законодавства стосовно працівника на момент подання ним такої заяви про звільнення.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 скористалася передбаченою ч.3 ст.38 КЗпП підставою для звернення, звернувшись із заявою про звільнення, вказавши у ній перелік порушень зі сторони роботодавця, а роботодавець в свою чергу не погодився з тим, що такі порушення мали місце, а тому, відмовив у задоволенні заяви про звільнення, внаслідок чого, виник трудовий спір, а ОСОБА_1 була вимушена звернутися до суду задля захисту прав, свобод та законних інтересів.

Щодо вимоги позивача про стягнення заробітної плати в період з 01 лютого 2021 року по 07 серпня 2023 року в розмірі 239 323,32 гривні, суд зазначає наступне.

Конституційний Суд України в Рішенні від 29.01.2008 № 2-рп/2008 зазначив, що право заробляти собі на життя є невід`ємним від права на саме життя, оскільки останнє є реальним лише тоді, коли матеріально забезпечене (абзац другий підпункту 6.1.1 підпункту 6.1 пункту 6 мотивувальної частини).

Згідно зі статтею 1 Конвенції «Про захист заробітної плати» № 95, ратифікованої Україною 30 червня 1961 року, термін «заробітна плата» означає, незалежно від назви й методу обчислення, будь-яку винагороду або заробіток, які можуть бути обчислені в грошах і встановлені угодою або національним законодавством, що їх роботодавець повинен заплатити працівникові за працю, яку виконано чи має бути виконано, або за послуги, котрі надано чи має бути надано.

Аналізуючи положення трудового законодавства в контексті конституційного звернення, Конституційний Суд України виходить з того, що поняття «заробітна плата» і «оплата праці», які використано у законах, що регулюють трудові правовідносини, є рівнозначними в аспекті наявності у сторін, які перебувають у трудових відносинах, прав і обов`язків щодо оплати праці, умов їх реалізації та наслідків, що мають настати у разі невиконання цих обов`язків.

Регулювання оплати праці працівників незалежно від форм власності підприємства, організації, установи здійснюється шляхом установлення розміру мінімальної заробітної плати та інших державних норм і гарантій. Відповідно до частини третьої статті 94 КЗпП України питання державного і договірного регулювання оплати праці, прав працівників на оплату праці та їх захисту визначається цим Кодексом, Законом України «Про оплату праці» та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства.

Відповідно до копії штатного розпису Херсонського державного заводу «Палада», правонаступником якого є ТОВ «Паллада Шип`ярд» на 2021 року, посадовий оклад Позивачки станови 10 040,00 гривень (а.с.32). У 2022 році, посадовий оклад позивачки становить 10 400,00 гривень (а.с.66).

Відповідно до розрахунків, наданих позивачем, ТОВ «Паллада Шип`ярд» має перед ОСОБА_1 заборгованість за невиплачену заробітну плату у розмірі становить 239 323,32 гривні, та зокрема, складається з:

- заборгованості за 2021 рік у розмірі 73 824,54 гривні;

- заборгованості за 2022 рік у розмірі 134 180,91 гривень;

- заборгованості за 2023 рік у розмірі 31 317,87 гривень (а.с.49-57).

Будь-яких заперечень щодо такого розрахунку від представника відповідача не надходило.

Відповідно до спільного рішення адміністрації і профспілкового комітету Херсонського державного заводу «Паллада» про виконання колективного договору на 2018 рік і продовження дії Колективного договору між адміністрацією та профспілковим комітетом Херсонського державного заводу «Паллада» на 2019-2020 роки, заробітна плата виплачується два рази на місяць: 11-15 числа та 25-30 числа (а.с.33).

Ухвалою суду від 27 листопада 2023 року у ТОВ «Паллада Шип`ярд» було витребувано, зокрема, копію колективного договору, діючого у Херсонському державному завод «Палада», правонаступником якого стало ТОВ «ПАЛЛАДА ШИП`ЯРД» у період з 01.02.2021 року по 07.08.2023 року, проте, як вказано у відповіді, що надійшла до суду 14.12.2023 року, копії колективного договору, як і багато інших документів було втрачено у зв`язку із знищенням Каховської гідроелектростанції, а тому, надання копій колективного договору не вбачається за можливе (а.с.117).

Згідно статті 115 КЗпП, заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

У статті 10 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», заробітна плата виплачується працівнику на умовах, визначених трудовим договором. Роботодавець повинен вживати всіх можливих заходів для забезпечення реалізації права працівників на своєчасне отримання заробітної плати. Роботодавець звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання щодо строків оплати праці, якщо доведе, що це порушення сталося внаслідок ведення бойових дій або дії інших обставин непереборної сили. Звільнення роботодавця від відповідальності за несвоєчасну оплату праці не звільняє його від обов`язку виплати заробітної плати. У разі неможливості своєчасної виплати заробітної плати внаслідок ведення бойові дії, строк виплати заробітної плати може бути відтермінований до моменту відновлення діяльності підприємства.

При цьому, роботодавець не надав будь-яких доказів, які б підтверджували відсутність його вини у зв`язку з невиплатою заробітної плати. Так, дійсно, загальновідомим є той факт, що значна частина Херсонської області тривалий час перебувала під окупацією, проте, підприємство відновило свою діяльність у 2022 році, що підтверджується, зокрема, наказом ТОВ «ПАЛЛАДА ШИП`ЯРД» від 12.11.2022 року №1/11, проте, в супереч приписам статті 10 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», після відновлення діяльності підприємства порушення щодо невиплати заробітної плати не були усунені.

Згідно відомостей з Державного реєстру фізичних осіб платників податків про суми виплачених доходів та утримання податків щодо ОСОБА_1 , були встановлені наступні порушення трудового законодавства:

- за лютий 2021 року сума нарахованого доходу становить 16 822,76 гривень, а виплачено 12 407,33 гривні;

- за березень 2021 року сума нарахованого доходу становить 15 156,46 гривень, а виплачено 3 312,46 гривень;

- за червень 2021 року сума нарахованого доходу становить 12 447,67 гривень, а виплачено 0 гривень;

- за липень 2021 року сума нарахованого доходу становить 22 506,03 гривень, а виплачено 14 686,32 гривень;

- за серпень 2021 року сума нарахованого доходу становить 16 297,64 гривень, а виплачено 0 гривень;

- за вересень 2021 року сума нарахованого доходу становить 14 340,70 гривень, а виплачено 0 гривень (а.с.49)

Відповідно до довідки по невиданій заробітній платі ОСОБА_1 , перед позивачкою наявна наступна заборгованість по невиплаченій заробітній платі:

- за жовтень 2021 року 7 036,00 гривень;

- за листопад 2021 року 8 527,00 гривень;

- за грудень 2021 року 14 747,00 гривень (а.с.50).

Згідно відомостей з Державного реєстру фізичних осіб платників податків про суми виплачених доходів та утримання податків щодо ОСОБА_1 , були встановлені наступні порушення трудового законодавства:

- січень 2022 року сума нарахованого доходу становить 12 742,52 гривень, а виплачено 6 881,09 гривень;

- лютий 2022 року сума нарахованого доходу становить 30 0032,14 гривень, а виплачено 3 726,69 гривень;

- березень 2022 року сума нарахованого доходу становить 3 684,57 гривень, а виплачено 0 гривень;

- квітень 2022 року сума нарахованого доходу становить 3 789,42 гривень, а виплачено 3 664,62 гривень;

- червень 2022 року сума нарахованого доходу становить 3 809,00 та 4 440,00 гривень, а виплачено 4 440,00 гривень (а.с.52).

Згідно відомостей з Державного реєстру фізичних осіб платників податків про суми виплачених доходів та утримання податків щодо ОСОБА_1 , протягом січня червень 2023 року позиваці було нараховано та виплачено 10 400,00 гривень щомісяці (а.с.57).

Порушення виплати заробітної плати також підтверджується випискою по картці за період з 01.01.2021 по 31.08.2023 року (а.с.25).

Тому, враховуючи наявні в матеріалах справи докази, суд приходить до висновку, що з боку відповідача дійсно існували порушення щодо виплати заробітної плати.

Статтею 34 Закону України «Про оплату праці» передбачено, що у зв`язку із порушенням строків виплати заробітної плати працівникам провадиться компенсація втрати частини заробітної плати відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством.

Відповідно до ст.ст. 1, 2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).

Компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам.

Порядок проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 р. № 159. Згідно п. 3 вказаного Порядку, компенсації підлягає грошовий дохід (разом із сумою індексації), який одержується у гривнях на території України та не має разового характеру, зокрема, заробітна плата.

Компенсація проводиться за рахунок тих самих джерел, що й виплати, за невиплату яких вона нараховується (п. 7 Порядку № 159).

Пунктом 5 Порядку закріплено, що нарахування компенсації проводиться один раз перед виплатою заборгованості із заробітної плати. Виплачується компенсація в місяці, у якому проводиться виплата заборгованості із заробітної плати за відповідний місяць.

За приписами Порядку, сума компенсації обчислюється як добуток нарахованої, але вчасно невиплаченої заробітної плати за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100.

Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постанові від 02 жовтня 2020 року у справі № 911/19/19 зазначив, що суд має з`ясовувати обставини, пов`язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то суд, з урахуванням конкретних обставин справи, самостійно визначає суми нарахувань, які підлягають стягненню, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов`язання, та зазначеного позивачем максимального розміру стягуваних сум нарахувань. Якщо з поданого позивачем розрахунку неможливо з`ясувати, як саме обчислено заявлену до стягнення суму, суд може зобов`язати позивача подати більш повний та детальний розрахунок. При цьому суд в будь-якому випадку не позбавлений права зобов`язати відповідача здійснити і подати суду контррозрахунок (зокрема, якщо відповідач посилається на неправильність розрахунку, здійсненого позивачем).

Згідно наданих позивачем розрахунків, вбачається, що розмір компенсації у зв`язку з порушенням строків їх виплати становить 37 279,66 гривень.

Суд погоджується із поданим розрахунком. В той же час, відповідач був наділений правом подати контррозрахунок, проте, не зробив цього. Враховуючи зазначене, суд доходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовної вимоги про стягнення компенсації у зв`язку з порушенням строків їх виплати у розмірі 37 279,66 гривень.

Щодо вимоги про стягнення компенсації за невикористану відпустку, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 6 Закону України «Про відпустки» щорічна основна відпустка надається працівникам тривалістю не менш як 24 календарних дні за відпрацьований робочий рік, який відлічується з дня укладення трудового договору.

У статті 24 Закону України «Про відпустки» вказано, що у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину - особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи.

В той же час, суд зазначає, що матеріали справи не містять доказів, які б підтверджували факт того, що позивачем дійсно не здійснювалося використання щорічної відпустки.

У постанові КЦС ВП від 13.12.2022 року у справі №695/2483/20 суд зазначив, що відмовляючи в задоволенні позовних вимог про стягнення із відповідача на користь позивача заборгованості із заробітної плати та компенсації за невикористані відпустки, а також суми середнього заробітку за час затримки у виплаті заробітної плати, суд першої інстанції, з яким погодився і апеляційний суд, прийшов до правильного висновку, що матеріали справи не містять належних та допустимих доказів для встановлення розміру заробітної плати позивача, наявності заборгованості із заробітної плати, кількості невикористаних днів щорічної відпустки в період роботи у ТОВ «Красногірське».

Верховний Суд погоджується із відповідними висновками судів першої та апеляційної інстанцій, оскільки вони відповідають нормам чинного законодавства, якими регулюються спірні правовідносини, а також фактичним обставинам справи, встановленим судами на підставі повного, всебічного та об`єктивного дослідження наданих доказів.

Диспозитивність цивільного судочинства виявляється в тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності (стаття 13 ЦПК України).

Враховуючи те, що матеріали справи не містять будь-яких доказів на підтвердження факту того, що позивач не використав дні щорічної відпустки, вимога про стягнення компенсації за невикористану відпустку не підлягає задоволенню.

Щодо стягнення вихідної допомоги при звільненні, суд зазначає наступне.

У статті 44 КЗпП вказано, що при припиненні трудового договору з підстав, зазначених у пункті 6 статті 36 та пунктах 1, 2 і 6 статті 40, пункті 6 частини першої статті 41 цього Кодексу, працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі не менше середнього місячного заробітку; у разі призову або вступу на військову службу, направлення на альтернативну (невійськову) службу (пункт 3 статті 36) - у розмірі двох мінімальних заробітних плат; внаслідок порушення роботодавцем законодавства про працю, колективного чи трудового договору, вчинення мобінгу (цькування) стосовно працівника або невжиття заходів щодо його припинення (статті 38 і 39) - у розмірі, передбаченому колективним договором, але не менше тримісячного середнього заробітку; у разі припинення трудового договору з підстав, зазначених у пункті 5 частини першої статті 41, - у розмірі не менше ніж шестимісячний середній заробіток.

При цьому, питання про визначення середнього заробітку для компенсації вихідної допомоги не врегульовано чинним законодавством.

Відповідно до п. 2 Порядку, обчислення середньої заробітної плати, обчислення середньої заробітної плати для оплати часу відпусток, надання матеріальної (грошової) допомоги або виплати компенсації за невикористані відпустки проводиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки, надання матеріальної (грошової) допомоги або виплати компенсації за невикористані відпустки.

Позивач у розрахунку вихідної допомоги при звільнення вказує на те, що її розмір становить 48 360,00 гривень.

Суд не погоджується із вказаним розрахунком з огляду на наступне.

12-ти місячним періодом, що передував даті звільнення є липень 2022 липень 2023 рік.

Розмір заробітної плати, що підлягав виплаті в зазначений період становить 12 976,60 гривень, а тому, розмір середньої заробітної плати становить 12 976,60.

При цьому, розмір вихідної допомоги становить три середні заробітні плати, тобто, 38 929,80 гривень.

Враховуючи викладене вимога про стягнення вихідної допомоги підлягає частковому задоволенню.

Щодо моральної компенсації, суд зазначає наступне.

Згідно із статтею 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із протиправною поведінкою щодо неї самої та у зв`язку із приниженням її честі, гідності, а також ділової репутації; моральна шкода відшкодовується грішми, а розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом з урахуванням вимог розумності і справедливості.

У постанові КЦС ВС від 08.01.2024 у справі № 454/2855/22, для відшкодування моральної шкоди необхідно встановити та довести наявність усіх складових елементів цивільного правопорушення, насамперед спричинення позивачеві моральної шкоди.

При цьому слід ураховувати, що причинний зв`язок між шкодою, завданою потерпілому, та протиправним діянням заподіювача шкоди є однією з обов`язкових умов настання деліктної відповідальності. Визначення причинного зв`язку є необхідним як для забезпечення інтересів потерпілого, так і для реалізації принципу справедливості при покладенні на особу обов`язку відшкодувати заподіяну шкоду.

Причинно-наслідковий зв`язок між протиправним діянням заподіювача шкоди та шкодою має бути безпосереднім, тобто таким, коли саме конкретна поведінка без будь-яких додаткових факторів стала причиною завдання шкоди. Об`єктивний причинний зв`язок як умова відповідальності виконує функцію визначення об`єктивної правової межі відповідальності за шкідливі наслідки протиправного діяння.

В позовній заяві ОСОБА_1 в якості обґрунтування моральної шкоди посилається на виражене запаморочення, потемніння в очах, головний біль, нудоту та виражену скутість у шийному відділі хребта, періодичне оніміння, скутість та обмеження рухів кінцівок, артеріальний тиск, втому, проблеми зі сном. В якості підтвердження, позивач надав суду медичні довідки (а.с.87-97).

Проте, на думку суду, заявлений розмір моральної шкоди 50 000,00 гривень не відповідає критеріям розумності та справедливості.

Враховуючи зазначене, суд доходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення вимоги про стягнення матеріальної шкоди, та стягнення з відповідача в якості моральної шкоди грошової суми у розмірі 5 000,00, яка на думку суду, відповідала б критеріям реальності та справедливості.

Щодо витрат на професійну правничу допомогу, суд зазначає наступне.

У клопотанні про стягнення судових витрат, позивач просить стягнути з відповідача 38 000,00 гривень в якості витрат на професійну правничу допомогу.

Частиною 1 статті 133 ЦПК України визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Пунктом 1 частини третьої статті 133 ЦПК України передбачено, що до витрат пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.

У відповідності до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Судом встановлено, що 28 серпня 2023 року між адвокатом Бориченко Катериною Валеріївною та ОСОБА_1 було укладено договір №41/23 про надання правової допомоги (а.с.112).

У додатку 1 від 28.08.2023 року до договору №41/23 про надання правової допомоги від 28.08.2023 року вказано, що ціна договору складає 38 000,00 гривень (а.с.113).

Відповідно до акту приймання-передачі робіт (наданих послуг) за договором №41/23 про надання правової допомоги від 28.08.2023 року від 08.12.2023 року та додатку до нього вказано, що адвокатом виконав наступні роботи із зазначенням їх вартості:

- консультування клієнтки з приводу способів захисту її прав 500,00 гривень;

- проведення узгоджувальних процедур із представником роботодавця 1 500,00 гривень;

- представництво інтересів клієнтки в органах ПФУ щодо збору доказів та обрання способу захисту клієнтки 2 000,00 гривень;

- підготовка проекту позовної заяви 2 500,00 гривень;

- розрахунок належної але не виплаченої заробітної плати 1 500,00 гривень;

- розрахунок компенсації заробітної плати у зв`язку з затримкою її виплати 1 500,00 гривень;

- розрахунок компенсації за невикористану відпустку та вихідної допомоги при звільненні -1 500,00 гривень;

- подання позовної заяви до суду через електронний суд 1 500,00 гривень;

- складання клопотання про виправлення описки 1 500,00 гривень;

- складання клопотання про долучення доказів 1 500,00 гривень;

- консультування клієнкти та підготовка відповідних документів щодо передання роботодавцю наданих у користування матеріальних цінностей 1 500,00 гривень;

- моніторинг стану розгляду справи 1 500,00 гривень (а.с.115).

У акті проведення розрахунку за договором №41/23 від 28.08.2023 року вказано, що ОСОБА_2 отримала від ОСОБА_1 в якості оплати правової допомоги 38 000,00 гривень (а.с.116).

Пунктом 3.2 Рішення Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009 передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан сторін.

Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Так, у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим.

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Також, суд звертає увагу, що відповідно до практики Європейського суду з прав людини, заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим (п. 49 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Наталія Михайленко проти України», від 30 травня 2013 року, заява 49069/11).

Відповідно до висновку, викладеного у постанові Верховного Суду від 07.11.2019 р. по справі №905/1795/18, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

На думку суду, заявлений розмір витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 38 000,00 гривень не відповідає критеріям реальності, співмірності та справедливості з огляду на наступне.

Щодо консультування клієнтки з приводу способів захисту її прав, то такі дії на думку суду не є неминучими, та являються виключною ініціативою представника, а тому, не підлягають стягненню.

Стосовно проведення узгоджувальних процедур із представником роботодавця, суд зазначає, що такі дії знову ж таки не є неминучими, оскільки, чинне законодавство не вимагає у даній категорії спорів обов`язкового проведення досудового врегулювання спору. В той же час, будь-яких доказів, які б підтверджували факт вчинення таких узгоджувальних процедур позивачем не надано.

Щодо представництво інтересів клієнтки в органах ПФУ щодо збору доказів та обрання способу захисту клієнтки, підготовки проекту позовної заяви, розрахунку усіх компенсацій та витрат, а також подання позовної заяви до суду через електронний суд, то на думку суду, усі зазначені дії є частиною складання позовної заяви, а тому, не повинні виокремлюватися в окремі послуги.

Також суд зазначає, що усі розрахунки, проведені позивачем задля визначення розміру компенсацій здійснювалися нею не самостійно, а за допомогою бухгалтерської програми «Елфі» та інших засобів електронного обчислення, наявних у мережі інтернет.

Тому, враховуючи складність справи, обсяг доказів, доданих до позовної заяви, єдність та сталість судової практики, суд вважає, що 5 000,00 гривень є тією сумою, яка б реально відображала вартість такої послуги як складання та подання позовної заяви.

Щодо складання клопотання про виправлення описки та клопотання про долучення доказів, то на думку суду, їх реальна вартість, яка б відповідала критерію реальності, співмірності та справедливості становить 1 000,00 гривень.

Стосовно консультування клієнкти та підготовка відповідних документів щодо передання роботодавцю наданих у користування матеріальних цінностей, та зазначена послуга на думку суду не стосується розгляду справи, а тому, не підлягає стягненню.

Щодо моніторингу стану розгляду справи, то відповідно до п.1 ч.1 ст.43 ЦПК України, учасники справи мають право ознайомлюватися з матеріалами справи, робити з них витяги, копії, одержувати копії судових рішення.

З зазначеного можна зробити висновки про те, що ознайомлення з матеріалами справи та станом розгляду справи це право учасника справи, а тому останній може у будь який момент це зробити, а тому, будь-яких фінансових витрат для цього не потрібно, а тому, суд вважає що така витрата не є фактичною та неминучою.

На підставі зазначеного, суд доходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення вимоги позивача про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, та стягнення з ТОВ «Паллада Шип`ярд» грошової суми у розмірі 6 000,00 гривень.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 530, 612, 625, 628, 638ЦК України, ст.ст. 77, 79, 80, 141, 263 265, 279, 282-283 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ПАЛЛАДА ШИП`ЯРД» про визнання трудових відносин припиненими задовольнити частково.

Визнати відмову товариства з обмеженою відповідальністю «ПАЛЛАДА ШИП`ЯРД», м. Херсон, вул.1 Карантинний острів, 1, ЄДРПОУ - 24961253 від 10 серпня 2023 року № 98 у задоволенні заяви ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_1 , РНОКПП - НОМЕР_2 від 03 серпня 2023 року про звільнення з 07 серпня 2023 року з посади головного економіста начальника планово-економічного відділу на підставі ч. 3 ст. 38 КЗпП України у зв`язку з порушенням товариством з обмеженою відповідальністю «ПАЛЛАДА ШИП`ЯРД» законодавства про працю та умов колективного договору протиправною.

Припинити трудові відносини між товариством з обмеженою відповідальністю «ПАЛЛАДА ШИП`ЯРД», м. Херсон, вул.1 Карантинний острів, 1, ЄДРПОУ - 24961253 та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 з 07 серпня 2023 року.

Стягнути з відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «ПАЛЛАДА ШИП`ЯРД» м. Херсон, вул.1 Карантинний острів, 1, ЄДРПОУ - 24961253, на користь позивача ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , заробітну плату за період з 01 лютого 2021 року по 07 серпня 2023 року у розмірі 239 323 (двісті тридцять дев`ять тисяч триста двадцять три) гривні 32 (тридцять дві) копійки.

Стягнути з відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «ПАЛЛАДА ШИП`ЯРД» м. Херсон, вул.1 Карантинний острів, 1, ЄДРПОУ - 24961253, на користь позивача ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , компенсацію втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати за період з 01 лютого 2021 року по 07 серпня 2023 року у розмірі 37 279 (тридцять сім тисяч двісті сімдесят дев`ять) гривень 66 (шістдесят шість) копійок.

Стягнути з відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «ПАЛЛАДА ШИП`ЯРД» м. Херсон, вул.1 Карантинний острів, 1, ЄДРПОУ - 24961253, на користь позивача ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , в якості вихідної допомоги грошову суму у розмірі 38 929 (тридцять вісім тисяч дев`ятсот двадцять дев`ять) гривень 80 (вісімдесят) копійок.

Стягнути з відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «ПАЛЛАДА ШИП`ЯРД» м. Херсон, вул.1 Карантинний острів, 1, ЄДРПОУ - 24961253, на користь позивача ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , моральну шкоду у розмірі 5 000 (п`ять тисяч) гривень) 00 (нуль) копійок.

Стягнути з відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «ПАЛЛАДА ШИП`ЯРД» м. Херсон, вул.1 Карантинний острів, 1, ЄДРПОУ - 24961253, на користь позивача ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 6 000 (шість тисяч) гривень 00 (нуль) гривень.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Вказаний строк може бути поновлений судом за заявою відповідача, якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного судового рішення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом вказаних строків не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо воно не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржене позивачем безпосередньо до Одеського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його складання.

Текст рішення складено та підписано 12 січня 2024 року.

Суддя Косіцина В.В.

12.01.2024