Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

629/2779/23 2/610/45/2024 31 грудня 2024 року

Балаклійський районний суд Харківської області у складі:

судді: Стригуненка В.М.

за участю

секретаря: Виноградської О.В.,

розглянувши у місті Балаклія Ізюмського району Харківської області у відкритому судовому засіданні в залі суду за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ „ФІНТРАСТ УКРАЇНА"»до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и в:

Представник позивача, зменшивши свої позовні вимоги, просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором, укладеним 07.06.2021 між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» і ОСОБА_1 , яка становить 39360 гривень та складається із суми кредиту - 12000 гривень та процентів за користування кредитом - 27360 гривень, а також судовий збір - 2684 гривні та витрати на правову допомогу у розмірі 8000 гривень.

Позов обґрунтований тим, що на підставі укладеного за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи 07.06.2021 електронного договору № 4279341 про надання споживчого кредиту відповідачу було надано кредит шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку в порядку та на умовах, встановлених договором, правилами надання коштів у позику, у тому числі і на умовах фінансового кредиту, із встановленими ними же порядком та строками погашенням кредиту.

ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» свої зобов`язання перед ОСОБА_1 за кредитним договором виконало та надало йому кредитні кошти, шляхом зарахування їх на платіжну картку відповідача, а ОСОБА_1 свої зобов`язання перед кредитором щодо повернення кредитних коштів та нарахованих процентів не виконав.

21.06.2022 право вимоги за кредитним договором відступлені ТОВ «ФК „ФІНТРАСТ УКРАЇНА"» на підставі договору факторингу № 21-06/2022, відповідно до умов якого позивач набув право нового кредитора ОСОБА_1 за вищевказаним кредитним договором.

Проте відповідач порушив умови договору, тому позивач звернувся до суду з вимогою про стягнення з відповідача заборгованості за договором (т. 1 а.с. 2-5, 106, 124, 144).

Ухвалою від 15.02.2024 було відкрито провадження в справі та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження.

29.02.2024 відповідач надав відзив на позовну заяву, в якому просив у задоволенні позову відмовити повністю, оскільки позивачем не надано належних доказів про відступлення саме йому права вимоги до відповідача - належно оформленого договору із відповідними додатками; первинних документів, які стали підставою для розрахунку зобов'язань; доказів належного повідомлення відповідача про зміну кредитора та розмір заборгованості за кредитним договором, який існував на момент переходу цих прав, доведеність якої є обов'язкова для позивача. Посилався на те, що в матеріалах справи відсутні докази перерахування йому кредитних коштів. Крім того, вважав відсутніми підстави для стягнення з нього інфляційних витрат та 3% річних, про стягнення яких позивач просив у первісній позовній заяві (т. 1 а.с. 81-83, 90-94).

Крім того, заперечував проти стягнення з нього судових витрат, про що заявив клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги, оскільки у поданих до суду документах відсутні докази щодо проведеної оплати на користь адвоката, як і не надано детального опису виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), а також здійснених витрат. У поданих документах відсутній детальний опис витраченого адвокатом часу по кожному із видів робіт. Зазначив, що збір і аналіз документів - це фактично отримання адвокатом від позивача документів, отриманих ним за договором факторингу. Вважає, що складання позовної заяви не потребувало значних зусиль, оскільки вона в своїй більшості містить посилання на норми закону. До того ж, адвокатом невірно було визначено підсудність справи. А послуга - подання до суду позовної заяви не є різновидом послуг правничої допомоги (т. 1 а.с. 84-85, 97-99).

05.03.2024 представник позивача надала відповідь на відзив, в якій не погодилась з доводами відповідача та вважає їх такими, що не відповідають дійсності. Відповідь на відзив мотивовано тим, що електронний кредитний договір, укладений між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та відповідачем, повністю відповідає вимогам закону, його підписано електронним підписом одноразовим ідентифікатором, який був власноручно введений відповідачем для електронного підпису, що свідчить про ознайомлення та погодження відповідача з умовами договору. Електронна форма договору прирівнюється до письмової. Відповідач, оформлюючи електронний кредитний договір, заходив на веб-сайт ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА», зареєструвався та створив електронний кабінет, в якому йому надходив текст кредитного договору та він мав змогу ознайомитись із правилами, паспортом споживчого кредиту, інформацією, ліцензією, фінансовим звітом тощо. Доступ до особистого кабінету має тільки відповідач. Крім того відповідачем на підтвердження укладення кредитного договору було здійснено часткову оплату за договором на рахунок кредитора.

Зазначила, що ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» не є банківською установою, тому позбавлено можливості відкривати будь-які рахунки для клієнтів та формувати платіжні доручення та виписки по таким рахункам. Переказ коштів здійснено шляхом перерахування на банківську картку № НОМЕР_1 , яку відповідач вказав особисто в заяві на отримання кредиту, та за допомогою платіжного провайдера, що має відповідну ліцензію. Як первісний кредитор, ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» здійснив розрахунок суми заборгованості за договором відповідно до умов договору.

Кредитний договір було автопролонговано декілька разів, про що було надіслано повідомлення споживачу до його особистого кабінету. Вказала, що нараховані відсотки не носять штрафного характеру, а є процентами за користування кредитом, що нараховані в межах строку кредиту та періоду автопролонгації, розмір яких визначається договором.

В зв'язку з невиконанням відповідачем своїх боргових зобов'язань кредитором було відступлено право грошової вимоги щодо відповідача позивачу, про що було повідомлено відповідача шляхом направлення повідомлення на його електронну пошту, зазначену при укладенні кредитного договору. Позивачем додано до позовної заяви належним чином оформлений витяг з реєстру боржників, оскільки сам реєстр містить персональні дані інших осіб.

Також зазначила про документальне доведення понесених судових витрат на правову допомогу. Тому просила їх стягнути у повному обсязі та задовольнити позов (т. 1 а.с. 114-120).

12.03.2024 відповідач надав заперечення на відповідь на відзив, в яких просив відмовити у позові та не стягувати з нього судові витрати, в тому числі правову допомогу. Посилався на те, що позивачем не було доведено належними та допустимими доказами існування між ним та позивачем зобов'язальних відносин, а також розмір грошової вимоги до нього, розрахунок заборгованості фактично є відображенням односторонніх арифметичних розрахунків позивача, відсутні документи первинної бухгалтерської документації. Зазначив, що його ніхто не повідомляв про факт відступлення права вимоги за договором у встановленому порядку (т. 1 а.с. 165-167).

Представник позивача в судове засідання не з`явилась, просила розглянути справу за її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити (т. 2 а.с. 60-62).

Відповідач в судове засідання не з`явився, про час і місце судового засідання повідомлений належним чином (т. 2 а.с. 58, 59), причини неявки суду не повідомив, заяви про розгляд справи 31.12.2024 за його відсутності не подав, поважності неявки не убачається.

Разом з тим, раніше просив розглянути справу 29.07.2024 за його відсутності (т. 1 а.с. 216-218).

Тому суд ухвалив провести розгляд справи, на підставі наявних у ній доказів і зважаючи на вжиті заходи для забезпечення участі відповідача у розгляді справи.

Судом встановлені такі обставини і визначені відповідні до них правовідносини.

07 червня 2021 року між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та ОСОБА_1 за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» укладено електронний договір про надання споживчого кредиту № 4279341, який укладено відповідно до Правил надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА», затверджених наказом від 16 січня 2020 року № 53-ОД та розміщених на сайті https://creditplus.ua/ru/documents (т. 1 а.с. 8-11, 12-16).

Згідно з пунктом 10.6. кредитного договору цей Договір укладається шляхом направлення його тексту підписаного зі Сторони Товариства аналогом власноручного підпису уповноваженої особи Товариства та відтиску печатки Товариства, що відтворені засобами копіювання, в особистий кабінет Споживача для ознайомлення та підписання. Договір вважається укладеним з моменту його підписання електронним підписом Споживача, що відтворений шляхом використання Споживачем одноразового ідентифікатора, який формується для кожного разу використання та направляється Споживачу на номер мобільного телефону повідомлений останнім Товариству в ІТС Товариства/зазначений в цьому Договорі. Введення Споживачем коду одноразового ідентифікатора з метою підписання електронним підписом одноразовим ідентифікатором цього Договору вважається направленням Товариству повідомлення про прийняття в повному обсязі умов цього Договору.

Договір укладено та підписано сторонами в електронній формі, зокрема відповідачем договір підписаний електронним підписом одноразовим ідентифікатором А492226 07.06.2021 16:43:39. Сума кредиту склала 12000 грн на строк 30 днів.

Стандартна процентна ставка становить 1,90% в день та є фіксованою, застосовується у межах строку кредиту, вказаного в п. 1.4 договору, у межах нового строку кредиту, якщо відбулася пролонгація за ініціативою споживача, відповідно до п. 4.2 договору, та у межах нового строку кредиту, якщо відбулася автопролонгація, відповідно до п. 4.3 договору. Також застосовується знижена процентна ставка 0,95 % в день, якщо споживач у межах строку, визначеного в п. 1.4 договору або протягом трьох календарних днів за слідують за датою закінчення такого строку, здійснить повне погашення кредитної заборгованості або протягом такого строку за ініціативою споживача відбудеться продовження строку кредиту на новий строк, споживач, як учасник програми лояльності отримає від товариства індивідуальну знижку на стандартну процентну ставку, в зв`язку з чим розмір процентів, що повинен сплатити споживач за стандартною процентною ставкою до дати фактичного повернення кредиту, але в будь-якому випадку не більше ніж за період строку кредиту, зазначеного в п. 1.4 договору, а у випадку пролонгації - до дати пролонгації (не включно), буде перераховано за зниженою процентною ставкою (п. 1.5 договору).

Детальні терміни повернення кредиту (07.07.2021) та сплати процентів визначені в Таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (графік платежів), що є Додатком 1 до цього договору, який підписано сторонами в електронній формі, зокрема підписаний відповідачем електронним підписом одноразовим ідентифікатором А492226 07.06.2021 16:43:39(т. 1 а.с. 16 зворот).

Відповідно до пункту 2.1 Договору кошти кредиту надаються Товариством у безготівковій формі шляхом їх перерахування за реквізитами платіжної картки № НОМЕР_1 або іншої платіжної картки, реквізити якої надані Споживачем Товариству з метою отримання кредиту. Кредит вважається наданим в день перерахування Товариством суми кредиту (загального розміру) за реквізитами, згідно п. 2.1. Договору (пункт 2.4 Договору).

В матеріалах справи також міститься Паспорт споживчого кредиту (стандартна форма), який підписано сторонами в електронній формі, зокрема відповідачем підписаний електронним підписом одноразовим ідентифікатором А492226 07.06.2021 16:43:39 (т. 1 а.с. 17-19).

Частиною 1 ст. 13 Закону України «Про споживче кредитування» визначено, що договір про споживчий кредит, договори про надання додаткових та супутніх послуг кредитодавцем і третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі (у паперовому або електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством). Кожна сторона договору отримує по одному примірнику договору з додатками до нього. Примірник договору, що належить споживачу, має бути переданий йому невідкладно після підписання договору сторонами.

Статтею 3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Відповідно до ч. 7 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства.

Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (частина 6 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Згідно ч. 8 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.

Частина 5 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачає, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію», вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (частина 12 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: - електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; - електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; - аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Відповідно до частини 1 статті 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа.

Згідно з частинами 1, 2 статті 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний підпис є обов`язковим реквізитом електронного документа, який використовується для ідентифікації автора та/або підписувача електронного документа іншими суб`єктами електронного документообігу. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа.

Лише наявність електронних підписів сторін підтверджує їх волю, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, забезпечує ідентифікацію сторін та цілісність документа, в якому втілюється воля останніх.

За правилами частини 1 статті 7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис».

Відповідно до частини 3 статті 207 ЦК України, використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.

Договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною (статті 638 ЦК України).

Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина 2 статті 639 ЦК України).

Абзац 2 частини 2 статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі.

Відповідно до висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 9 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 7 жовтня 2020 року № 127/33824/19, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму.

Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України).

Договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції (частина 1 статті 640 ЦК України).

Пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору. Пропозиція укласти договір може бути відкликана до моменту або в момент її одержання адресатом. Пропозиція укласти договір, одержана адресатом, не може бути відкликана протягом строку для відповіді, якщо інше не вказане у пропозиції або не випливає з її суті чи обставин, за яких вона була зроблена (частини 1, 3 статті 641 ЦК України).

Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною. Якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом. Особа, яка прийняла пропозицію, може відкликати свою відповідь про її прийняття, повідомивши про це особу, яка зробила пропозицію укласти договір, до моменту або в момент одержання нею відповіді про прийняття пропозиції (стаття 642 ЦК України).

ОСОБА_1 шляхом власноручного введення одноразового ідентифікатора, отриманого від позивача, прийняв публічну пропозицію (оферту) та підписав договір про надання споживчого кредиту № 4279341 від 07.06.2021, тобто договір вважається укладеним у відповідності до ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію».

Без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір не був би укладений.

В статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору.

При цьому одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти догові (пунктом 12 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію»).

Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом.

При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину тощо) вказується особа, яка створила замовлення.

Аналогічні правові висновки зроблені Верховним Судом, наприклад, у постановах від 12 січня 2021 року у справі № 524/5556/19 (провадження № 61-16243св20), від 10 червня 2021 року у справі № 234/7159/20 (провадження № 61-18967св20), які, відповідно до вимог частини четвертої статті 263 ЦПК України, суд враховує при виборі і застосуванні норми права до цих спірних правовідносин.

Так, у розділі 11 договору про надання споживчого кредиту вказано, зокрема: ПІБ: ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , паспорт: НОМЕР_3 , виданий: 18.01.2007 року; зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ; додаткові контактні дані споживача: Особистий кабінет, номери моб телефонів: НОМЕР_4 . Email: ІНФОРМАЦІЯ_1 Контактні дані третьої особи: НОМЕР_4 (Чоловік/дружина). Цим підтверджую, що мені відомо про передбачену статтею 182 Кримінального кодексу України відповідальність за незаконне збирання, зберігання, використання, поширення конфіденційної інформації про третіх осіб, дані яких я зазначав вище. Підписано електронним підписом одноразовим ідентифікатором А492226 07.06.2021 16:43:39 / ОСОБА_1 / (т. 1 а.с. 16).

Доказів на спростування відповідності анкетних даних ОСОБА_1 в зазначеному договорі матеріали справи не містять.

Таким чином, договір підписано електронним підписом, використання якого неможливе без проходження попередньої реєстрації та отримання одноразового ідентифікатора, та без здійснення входу на веб-сайт за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету.

Доказів про те, що персональні дані відповідача (ідентифікаційний номер, реквізити банківської картки, на яку первісними кредиторами здійснювалося перерахування позичених грошових коштів, номер телефону, адреса електронної пошти) були використані товариством для укладення кредитних договорів від його імені, а не ним, відповідачем до суду не надано.

До правоохоронних органів із відповідною заявою щодо вчинення відносно нього шахрайських дій відповідач не звертався, як і не оскаржував правомірність (дійсність) укладеного договору.

Матеріали справи не містять та відповідачем не надано доказів щодо спростування презумпції правомірності договору про надання споживчого кредиту. Зазначений договір недійсним не визнано.

При цьому встановлення обставин, за яких цей правочин може бути визнаний недійсним (оспорюваний) за відсутності оспорення або визнання його недійсним у встановленому законом порядку, не входить у межі дослідження під час розгляду справи про стягнення заборгованості за кредитним договором, а тому відповідні обставини не можуть бути підставою для відмови у задоволенні позову, оскільки це суперечитиме презумпції правомірності правочину, визначеному статтею 204 ЦК України.

З огляду на положення вищевказаного законодавства та пункту 1.1. Договору, кредитні кошти надавалась відповідачу виключно за допомогою Інформаційно-телекомунікаційної системи ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» за умови ідентифікації та верифікації позичальника та використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором згідно Закону України «Про електронну комерцію».

Для отримання кредитних коштів відповідач самостійно здійснює реєстрацію на сайті ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА», за наслідком чого отримує облікові дані (логін та пароль) до особистого кабінету клієнта, де подає електрону заявку на отримання кредиту.

Отже, 07.06.2021 між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та ОСОБА_1 укладений правочин - договір про надання споживчого кредиту, який був укладений в електронному вигляді шляхом реєстрації відповідача на Інтернет сайті і виконання ним певних дій, які свідчать про укладення Договору, зокрема підпис одноразовим ідентифікатором, що зазначений у тексті договору у розділі «Реквізити та підписи сторін».

ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» свої зобов'язання перед відповідачем за кредитним договором виконало та надало йому кредит в сумі 12000 грн, шляхом зарахування 07.06.2021 кредитних коштів на платіжну картку відповідача № НОМЕР_1 за допомогою платіжного провайдера, що має відповідну ліцензію, що підтверджено листом генерального директора ТОВ «ФК «Контрактовий Дім» від 29.06.2022 вих. № 2047, яким ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» повідомлено про успішність наступної операції згідно з договором з ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» № 087/20-П від 08 липня 2020 року: номер транзакції 953060680 на суму 12000,00 UAN, 07.06.2021 16:44, номер замовлення 19354015, номер картки: № НОМЕР_1 , статус: прийнято (т. 1 а.с. 20, 186, 187-192, 193).

Крім того, з урахуванням заперечень ОСОБА_1 щодо недоведеності отримання ним кредиту, за клопотанням ТОВ «ФК „ФІНТРАСТ УКРАЇНА"» ухвалою суду було витребувано інформацію від АТ КБ «Приватбанк», з якої вбачається, що на ім`я ОСОБА_1 в банку емітовано карту № НОМЕР_1 , на яку 07.06.2021 здійснено переказ коштів на суму 12000,00 грн (т. 1 а.с. 211).

Щодо розміру відсотків, які підлягають стягненню з відповідача суд зазначає наступне.

Пунктом 3.1 договору погоджено, що нарахування процентів за договором здійснюється на залишок фактичної заборгованості за кредитом за кожен день користування кредитом, протягом строку кредитування (включаючи періоди пролонгації та автопролонгації), виходячи із фактичної кількості днів у місяці та у році, тобто метод «факт/факт».

Відповідно до п. 3.2. кредитного договору до періоду розрахунку процентів включається день надання та день фактичного повернення кредиту, але не включається дата повернення кредиту, вказана в графіку платежів, крім випадку, якщо в межах строку надання кредиту, визначеного у п.1.4. договору, відбулась пролонгація строку кредиту відповідно до п. 4.2. договору, де проценти нараховуються і за дату повернення кредиту, вказану в графіку платежів. У випадку якщо день надання та день повернення кредиту співпадають, нарахування процентів здійснюється за один день.

Так, п. 1.4 кредитного договору передбачено, що строк кредиту становить 30 днів.

Згідно п. 4.1 строк кредиту може бути продовжено: за ініціативою споживача на кількість днів, зазначену в п.1.4. договору, якщо між сторонами буде досягнута домовленість про таке продовження у порядку, визначному п.п.4.2. (пп.4.2.1-4.2.4) договору або в порядку автопролонгації, на кількість днів та відповідно до умов визначених в п. 4.3 (пп.4.3.1-4.3.2) договору.

Споживач, у випадку якщо заборгованість за кредитом складає не менше 400 гривень (включно) може ініціювати продовження строку користування кредитом, відповідно до п.п. 4.2.2 договору (п. 4.2.1). Пропозиція (оферта) споживача щодо продовження строку користування кредитом вчиняється шляхом здійснення платежу на користь товариства у розмірі не менше суми нарахованих та несплачених на дату платежу процентів, відповідь на яку товариство може надати протягом 24 годин з моменту вчинення вказаних дій споживачем. Якщо споживач, здійснюючи вказаний платіж не бажає продовжувати строк користування кредитом, споживач зобов'язаний повідомити про це товариство в один із способів, наведених у цьому договорі (п. 4.2.2.). Товариство має право, але не обов'язок протягом строку для відповіді, акцептувати пропозицію (оферту) споживача про продовження строку користування кредитом шляхом направлення споживачу текстового повідомлення нового строку кредиту (з зазначенням нової дати повернення) на номер мобільного телефону та/або адресу електронної пошти, повідомлений споживачем товариству в особистому кабінеті/зазначені в договорі (п. 4.2.3).

У випадку акцептування товариством пропозиції (оферти) споживача про продовження строку кредиту, новий строк кредиту розраховується з наступного дня, що слідує за днем вчинення споживачем дій, зазначених у п.п. 4.2.2. цього пункту договору, та нова дата повернення кредиту відображається в особистому кабінеті (п. 4.2.4.). Вказаний в цьому розділі порядок внесення змін до Договору щодо продовження строку кредиту, сторони вважають таким, що вчинений в письмовій формі, оскільки воля сторін передбачена в п. 4.2. договору виражена за допомогою технічного засобу зв'язку, а в п. 4.3. договору - письмово цим договором, що відповідає вимогам, встановленим статтею 207 ЦК України до письмової форми правочину (п. 4.4).

За положеннями підпункту 4.3.1 договору сторони домовились, що у випадку, якщо у споживача на дату закінчення строку кредиту (нового строку кредиту після пролонгації або автопролонгації) наявна заборгованість за кредитом, строк кредиту продовжується кожен раз на один наступний календарний день, що слідує за днем закінчення такого строку, але не більше ніж на 90 (дев'яносто) календарних днів поспіль, крім випадку, якщо в цей день повинна відбутися пролонгація строку кредиту за ініціативою споживача, відповідно до п.п. 4.2.2- 4.2.4. договору. Тобто в даному випадку кожен день автопролонгації є новою датою повернення кредиту.

Споживач дає згоду на автопролонгацію строку кредиту на умовах, передбачених підпункту 4.3.1 договору. Споживач вважається таким, що прострочив повернення кредиту, якщо після закінчення періоду автопролонгації у споживача наявна заборгованість за кредитом та не відбулося продовження строку кредиту за ініціативою споживача у порядку, передбаченому в п. 4.2 договору.

За змістом п. 6.3 кредитного договору погашення заборгованості здійснюється у такій черговості: прострочена сума кредиту та прострочені проценти, проценти за користування кредитом та сума кредиту, інші платежі за договором.

З наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що 07.07.2021 відповідач здійснив оплату нарахованих процентів за користування кредитом на рахунок кредитора у сумі 3420 грн, у зв'язку з чим, у відповідності до п. 1.4. та п. 4.2. кредитного договору відбулося продовження строку кредитування на 30 днів зі стандартною процентною ставкою 1,90% в день.

06.08.2021 відповідач здійснив оплату процентів у розмірі 6840 грн, у зв'язку з чим, у відповідності до п. 1.4. та п. 4.2. кредитного договору відбулося продовження строку кредитування ще на 30 днів зі стандартною процентною ставкою 1,90% в день.

05.09.2021 відповідач знову здійснив оплату процентів у розмірі 6840 грн, що свідчить про погодження та продовження ним умов кредитування, у зв'язку з чим, у відповідності до п. 1.4. та п. 4.2. кредитного договору відбулося продовження строку кредитування ще на 30 днів зі стандартною процентною ставкою 1,90% в день.

Своє не бажання продовжувати строк користування кредитним коштами, у встановлений договором спосіб, відповідач не висловив.

Відповідач свої зобов'язання перед кредитором щодо повернення кредиту та нарахованих процентів не виконав, а також не уклав угоду щодо пролонгації строку дії кредитного договору, в зв'язку з чим, на підставі п. 4.3. кредитного договору договір було автопролонговано, а строк користування кредитом було продовжено на 90 (дев'яносто) календарних днів поспіль.

Доказів протилежного матеріали справи не містять.

Отже, пролонгація та автопролонгація строку кредитування кредитним договором погоджена сторонами, відбулась на підставі умов договору та вимог законодавства, тому проценти підлягають стягненню з урахуванням продовження строку дії договору.

Як вбачається з наданого позивачем розрахунку заборгованості, відповідачу у період з 22.06.2021 по 06.07.2021 з урахуванням п. 1.5.2 договору було здійснено нарахування відсотків за зниженою процентною ставкою 0,95%, а в період з 08.07.2021 по 03.01.2022 - вже за стандартною процентною ставкою 1,90% в день. Відповідачем була здійснена часткова оплата процентів, що разом становить 17100 грн. У період з 06.09.2021 по 20.06.2022 жодних платежів по погашенню кредиту та сплаті відсотків відповідач не здійснював.

З огляду на вищевикладене, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню відсотки за користування кредитними коштами в розмірі 27360 грн (44460 грн - 17100 грн).

Внаслідок порушення договірних зобов`язань у відповідача виникла заборгованість за кредитним договором, яка станом на 20.06.2022 становить 39360гривень, що складається із тіла кредиту - 12000 гривень та процентів за користування кредитом - 27360гривень. Відповідач користувався кредитними коштами, здійснював часткове погашення заборгованості (07.07.2021, 06.08.2021 та 05.09.2021), у зв`язку з цим відбувалося продовження строку кредиту, а 05.10.2021 договір було автопролонговано, строк користування продовжено на 90 днів, оскільки відповідач свої зобов`язання щодо повернення кредиту та нарахованих процентів не виконав.

Викладене підтверджується даними картки обліку Договору (розрахунок заборгованості) (т. 1 а.с. 21-25), який є арифметично правильним та неспростований відповідачем.

Частинами 1, 3 статті 512 ЦК України передбачено, що кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Кредитор у зобов'язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом.

Відступлення права вимоги є договірною передачею вимог первісного кредитора новому кредиторові та відбувається на підставі укладеного між ними правочину, при цьому заміна кредитора саме у зобов'язанні допускається протягом усього часу існування зобов'язання, якщо це не суперечить договору та не заборонено законом.

Згідно зі ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов'язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов'язку первісному кредиторові є належним виконанням.

У частині 2 статті 517 ЦК України передбачено, що боржник має право не виконувати свій обов'язок новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов'язанні.

Згідно з статтею 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов'язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Відповідно до частини 1 статті 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

Статтею 1082 ЦК України визначено, що боржник зобов'язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж.

Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов'язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов'язку перед ним.

Виконання боржником грошової вимоги факторові відповідно до цієї статті звільняє боржника від його обов'язку перед клієнтом.

За змістом наведених положень закону, боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов'язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору і таке виконання є належним. Неповідомлення боржника про зміну кредитора не звільняє його від обов'язку погашення кредиту взагалі.

Підпунктом 3 пункту 5.1 кредитного договору визначено, що товариство має право укладати договори щодо відступлення права вимоги за договором або договори факторингу з будь-якою третьою особою без окремої згоди споживача.

21 червня 2022 року між позивачем ТОВ «ФК „ФІНТРАСТ УКРАЇНА"» (Фактор) та ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» (Клієнт) укладено Договір факторингу № 21-06/2022, згідно з умовами якого Фактор зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження Клієнта (ціна продажу) за плату, а Клієнт відступити Факторові Право грошової вимоги, строк виконання зобов'язань за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб - Боржників, включаючи суму основного зобов'язання (кредиту), плату за кредитом (плату за процентною ставкою), пеню за порушення грошових зобов'язань та інші платежі, право на одержання яких належить Клієнту (т. 1 а.с. 26-30).

Перехід від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості до боржників відбувається в момент підписання сторонами акту прийому-передачі реєстру боржників згідно додатку № 2, після чого фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно заборгованостей та набуває відповідні права вимоги. Підписаний сторонами та скріплений їх печатками акт прийому-передачі реєстру боржників - підтверджує факт переходу від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості та є невід'ємною частиною цього договору (п. 1.2 договору факторингу).

Підписаний сторонами та скріплений їх печатками Акт прийому передачі Реєстру боржників за Договором факторингу № 21-06/2022 від 21.06.2022 підтверджує факт переходу від ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» до ТОВ «ФК „ФІНТРАСТ УКРАЇНА"» права вимоги заборгованості та є невід'ємною частиною договору факторингу (т. 1 а.с. 31).

Перелік боржників, підстави виникнення права грошової вимоги до боржників, сума грошових вимог та інші дані зазначені в Реєстрі боржників, який формується згідно Додатку № 1 та є невід'ємною частиною договору (п. 1.2 договору факторингу).

У витязі з Реєстру боржників до Договору факторингу № 21-06/2022 від 21.06.2022, підписаного сторонами та скріпленого їх печатками, за боржником ОСОБА_1 (порядковий номер 101) рахується заборгованість за кредитним договором № 4279341 у загальній сумі - 39360 грн, з яких: 12000 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу, 27360 грн - сума заборгованості за відсотками (т. 1 а.с. 32).

21.06.2022 ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» повідомило ОСОБА_1 про відступлення права грошової вимоги за кредитним договором на користь ТОВ «ФК „ФІНТРАСТ УКРАЇНА"», про що зазначено в електронному листі, відправленому на електронну пошту, вказану відповідачем у кредитному договорі, із зазначенням найменування нового кредитора і реквізитів для сплати заборгованості за договором (т. 1 а.с. 33).

Тому безпідставними є посилання відповідача на не отримання ним повідомлень про заміну кредитора у зобов'язанні.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 2-383/2010 (провадження №14-308цс18) зроблений висновок, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов'язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі не спростування презумпції правомірності договору усі права, набуті за ним сторонами правочину, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов'язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2022 року у справі № 910/12525/20 (провадження №12-61гс21) зроблено висновок, що «відповідно до статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом».

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Таким чином позивачем доведено належними доказами те, що ТОВ «ФК „ФІНТРАСТ УКРАЇНА"» набуло право вимоги до відповідача за кредитним договором № 4279341 від 07.06.2021.

Доказів повернення відповідачем кредиту та сплати процентів за користування кредитними грошима в повному обсязі, як первісному кредитору, так і позивачу, матеріали справи не містять.

Встановлені фактичні обставини в справі свідчать про те, що ОСОБА_1 взяті не себе зобов`язання не виконав, у передбачений в договорі строк грошові кошти (суму кредиту) та нараховані проценти за користування кредитом у повному розмірі не повернув, унаслідок чого виникла заборгованість.

Отже, між сторонами виник спір про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Відповідно до частини 1 статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

За положеннями статті 627 ЦК України та відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно з статтею 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Частиною 1 статті 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до статті 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом законодавства.

За положеннями частини 1 статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини 1 статті 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі. Визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором (частина 1 статті 1048 ЦК України).

Реалізація принципу змагальності в цивільному процесі та доведення сторонами перед судом переконливості поданих доказів є конституційною гарантією (стаття 129 Конституції України).

Відповідно до статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

У відповідності до статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідач вважав, що позивач не надав належних доказів, а тому його позов не доведений, однак позивач надав всі наявні у нього документи. При цьому відповідачем не спростовано надані докази і вимоги про визнання цього договору недійсним, зміни або розірвання не заявлялись.

Посилання відповідача на те, що позивачем не доведено факт укладення ним кредитного договору та перерахування коштів спростовується матеріалами справи.

Договір та інші підписані одноразовим ідентифікатором документи містять персональні дані відповідача, зокрема РНОКПП, місце проживання, а також номер банківської картки на яку надсилались кошти визначені договором. Крім того відповідач частково погашав заборгованість.

Суд зазначає, що надані позивачем документи на підтвердження своїх позовних вимог кореспондуються між собою, є належними, оскільки містять інформацію щодо предмета доказування,допустимими та достатніми доказами на підтвердження існування між сторонами договірних відносин та наявності заборгованості.

Розрахунок заборгованості, який відповідач вважає недостовірним, не спростований, контррозрахунок не наданий та судово-економічні експертизи щодо наданого розрахунку не призначалися. Відповідач не був позбавлений можливості надати виписку по картковому рахунку.

Крім того позивачем зазначено, що ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» не є банківською установою, тому не має можливості відкривати будь-які рахунки для клієнтів та формувати платіжні доручення та виписки по таким рахункам, а отже і надати їх суду.

Наданий же суду поденний розрахунок заборгованості (картка обліку) за період з 07.06.2021 по 20.06.2022 є зрозумілим та містить усі необхідні дані, був здійснений первісним кредитором станом на момент відступлення права вимоги позивачу та узгоджується з умовами кредитного договору, нарахування позивачем процентів за користування кредитом відповідає умовам укладеного між сторонами договору.

Тобто є достатнім та допустимим доказом розміру заборгованості відповідача за кредитним договором.

За змістом висновку Верховного Суду у постанові від 25 січня 2023 року у справі № 209/3103/21 саме на сторону відповідача покладено процесуальний обов'язок спростування розміру заборгованості, заявленого стороною позивача.

Щодо реєстру боржників необхідно зазначити, що позивачем додано до позовної заяви належним чином оформлений витяг з даного реєстру, оскільки сам реєстр боржників містить персональні дані інших осіб, розголошення яких суперечить положенням ЗУ «Про захист персональних даних».

У зв`язку запереченнями відповідача щодо стягнення з нього інфляційних витрат та 3% річних, про стягнення яких позивач просив у первісній позовній заяві, позивач зменшив свої позовні вимоги, виключивши вимоги щодо стягнення цих сум з відповідача.

Виходячи з викладеного, встановивши укладення між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та ОСОБА_1 07.06.2021 кредитного договору № 4279341, продовження строку користування кредитом через пролонгацію та автопролонгацію, невиконання відповідачем умов договору щодо повернення суми грошових коштів та процентів за їх використання, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог в частині стягнення тіла кредиту в сумі 12000 грн та відсотків за користування кредитом в сумі 27360 грн.

Щодо стягнення витрат на правову допомогу суд зазначає наступне.

У відповідності до ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Професійна правова допомога ТОВ «ФК „ФІНТРАСТ УКРАЇНА"» в суді надавалася адвокатом Крюковою М.В. на підставі договору про надання правової допомоги № 07/07-2022 від 07 липня 2022, ордеру на надання правничої (правової) допомоги та свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю (т. 1 а.с. 40-42).

На підтвердження факту надання професійної правової допомоги надано:

звіт про надання правової допомоги від 19 травня 2023 року згідно договору № 07/07-2022 від 07 липня 2022 року, за змістом якого вбачається, що правова допомога надана на загальну суму 8000 грн, з яких - збір та аналіз доказів і документів для подання позовної заяви про стягнення заборгованості за кредитним договором, складання позовної заяви в справі про стягнення заборгованості за кредитним договором, подання до суду позовної заяви в інтересах клієнта 8 год, вартістю 8000 грн (т. 1 а.с. 43);

копію рахунку на оплату замовлення № 19/05 від 19.05.2023, в якому вказано найменування робіт/послуг, які виконала адвокат Крюкова М.В.: збір та аналіз доказів і документів для подання позовної заяви про стягнення заборгованості за кредитним договором 2000 грн (2 години); складання позовної заяви в справі про стягнення заборгованості за кредитним договором 5000грн (5 годин); подання до суду позовної заяви в інтересах клієнта 1000грн (1 година) (т. 1 а.с. 44);

копію платіжної інструкції від 19.05.2023 № 434, відповідно до якої ТОВ «ФК „ФІНТРАСТ УКРАЇНА"» адвокату Крюковій М.В. було перераховано 8000 грн за послуги з аналізу, складання та подання позовної заяви (т. 1 а.с. 45).

Суд погоджується з тим, що загальний розмір витрат на правову допомогу в сумі 8000 грн підтверджений належними та допустимими доказами.

Суд зобов'язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.

Суд не зобов'язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи, зокрема, на складність справи, витрачений адвокатом час.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 02 липня 2020 року в справі № 362/3912/18 (провадження № 61-15005св19).

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України, заява № 19336/04, п. 269).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» від 28 листопада 2002 року зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Відповідно до частини 4 статті 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Так, Верховний Суд у справах № 905/1795/18 та № 922/2685/19 неодноразово зауважував, що суд не зобов'язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 листопада 2022 року в справі № 922/1964/21 також дійшла висновку, що учасник справи повинен деталізувати відповідний опис лише тією мірою, якою досягається його функціональне призначення - визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат.

Надмірний формалізм при оцінці такого опису на предмет його деталізації, за відсутності визначених процесуальним законом чітких критеріїв оцінки, може призвести до порушення принципу верховенства права.

У частині третій статті 141 ЦПК України передбачено, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов'язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Тобто, ЦПК України передбачено критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.

Суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов'язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Принцип змагальності знайшов своє втілення, зокрема, у положеннях частин п'ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов'язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов'язок доведення їх неспівмірності, тому при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу слід надавати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких інша сторона має заперечення.

Матеріали справи містять клопотання відповідача про відмову у задоволенні вимоги про стягнення витрат на правову допомогу, в яких відповідач посилається на те, що збір і аналіз документів - це фактично отримання адвокатом від позивача документів, отриманих ним за договором факторингу, складання позовної заяви не потребувало значних зусиль, оскільки вона в своїй більшості містить посилання на норми закону, а послуга - подання до суду позовної заяви не є різновидом послуг правничої допомоги.

Отже, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має враховувати конкретні обставини справи, загальні засади цивільного законодавства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), зокрема в рішенні від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» за заявою № 58442/00, щодо судових витрат зазначено, що за статтею 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) суд відшкодовує лише витрати, стосовно яких було встановлено, що вони справді були необхідними і становлять розумну суму.

У своїй практиці ЄСПЛ керується трьома ключовими принципами під час вирішення питань про відшкодування судових витрат. Звернення про відшкодування таких витрат задовольняються тоді, коли судові витрати, що підтверджено доказами: фактично понесені; необхідні, щоб запобігти порушенню або отримати відшкодування за нього; визначені у розумному розмірі.

Із урахуванням конкретних обставин, зокрема, ціни позову суд може обмежити даний розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для даної справи. У визначенні розумно необхідного розміру сум, які підлягають сплаті за послуги адвоката, можуть братися до уваги, зокрема: час, який міг би витратити на підготовку матеріалів кваліфікований фахівець; вартість оплати відповідних послуг адвокатів, яка склалася в країні або в регіоні; тривалість розгляду і складність справи тощо (пункт 6.52 постанови Верховного Суду у складі суддів об'єднаної палати Касаційного господарського суду від 02 лютого 2024 року у справі № 910/9714/22).

Враховуючи значення справи для сторін, характер та обсяг виконаної адвокатом роботи, співмірність витрат зі складністю справи та виконаною роботою, часом, який необхідний для вчинення дій і надання послуг адвокатом, а також виходячи з засад розумності, справедливості та співмірності, суд вважає, що розмір витрат на професійну правничу допомогу під час розгляду справи у сумі 8000 грн є завищеним та підлягає зменшенню до 5000 грн.

При визначені розміру судових витрат суд враховує, що зазначена справа є однотипною, «поставлена на потік», типовою для фінансової установи, а тому покладення наведеної товариством суми лише на одного відповідача не відповідає вимогам розумності та справедливості. Виключних обставин, що потребували такого значного часу (8 годин) на підготовку позовної заяви та відповідних додатків до неї, адвокатом не наведено.

Як вбачається з матеріалів справи, вона не є складною, розглянута в порядку спрощеного позовного провадження, без участі у судовому засіданні учасників справи та їх представників. Суд враховує, що ціною позову в даному випадку є кредит у розмірі 39360 грн, отже, з цього слідує висновок про те, що дана справа не відноситься до категорії складних справ і складання позовів та клопотань у своїй більшості є подібними, оскільки не потребують проведення додаткових розрахунків. Окрім того, суд вважає, що зазначені в звіті про надання правової допомоги згідно договору від 07.07.2022 такі послуги, як «збір та аналіз доказів і документів для подання позовної заяви…» та «подання позовної заяви до суду» є необґрунтованими, такі послуги по суті є послугою зі складання позовної заяви.

Внаслідок задоволення позову судові витрати на підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України покладаються на відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ст. 12, 13, 81, 137, 141, 258, 259, 263-265 ЦПК України,

у х в а л и в:

1.Позов задовольнити повністю.

2.Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ) на користь ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ „ФІНТРАСТ УКРАЇНА"» заборгованість за кредитним договором в сумі 39360 гривень.

3.Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 )на користь ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ „ФІНТРАСТ УКРАЇНА"» 2684 гривні судового збору.

4.Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 )на користь ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ „ФІНТРАСТ УКРАЇНА"» витрати на професійну правничу допомогу в сумі 5000 гривень.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Харківського апеляційного суду через Балаклійський районний суду Харківської області шляхом подачі протягом тридцяти днів з дня його проголошення апеляційної скарги.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ „ФІНТРАСТ УКРАЇНА"», місцезнаходження: 03150, м. Київ, вул. Загородня, буд. 15, оф. 118/2, .

Відповідач: ОСОБА_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , фактичне місце проживання: АДРЕСА_2 , рнокпп НОМЕР_2 .

Суддя Стригуненко В.М.