КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________
Апеляційне провадження
№ 22-ц/824/8435/2024
УХВАЛА

27 листопада 2024 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Рейнарт І.М.

суддів Кирилюк Г.М., Ящук Т.І.

при секретарі Кононовій Н.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві клопотання ОСОБА_1 про призначення посмертної судово-психіатричної експертизи у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Чорноног Лариса Віталіївна, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Левчук Ірина Ігорівна, державний нотаріус Шостої київської державної нотаріальної контори Дашко Юлія Олександрівна про визнання заповітів недійсними,

встановив:

у травні 2020 року позивач звернувся до суду з позовом про визнання недійсними заповіту від 15 листопада 2019 року, укладеного від імені ОСОБА_3 , посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Левчук І.І., та заповіту від 19 листопада 2019 року, укладеного від імені ОСОБА_3 , посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чорноног Л.В.

Мотивуючи позовні вимоги, позивач зазначав, що він є спадкоємцем за заповітом, складеним ОСОБА_3 та посвідченим 21 березня 2019 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Тищенко А.В., зареєстрованим в реєстрі за № 55. Відповідно до вказаного заповіту ОСОБА_3 заповіла йому належну їй на праві власності квартиру АДРЕСА_1 . ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 померла. 5 грудня 2019 року за його заявою про прийняття спадщини державним нотаріусом Шостої київської державної нотаріальної контори Дашко Ю.О. було відкрито спадкову справу № 698/2019 та зареєстровано у спадковому реєстрі за № 65175293. Одночасно з відкриттям спадкової справи, державний нотаріус повідомила йому, що в спадковому реєстрі наявна інформація про ще один заповіт ОСОБА_3 , складений нею 19 листопада 2019 року і посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чорноног Л.В., зареєстрований в реєстрі за № 817.

Позивач стверджував, що йому достеменно відомо про те, що заповідачка ОСОБА_3 після складання заповіту на його користь не мала наміру змінювати свою волю щодо розпорядження квартирою, тому у нього виникла підозра, що невстановлені особи, на чию користь був складений новий заповіт, скориставшись безпорадним фізичним і психічним станом ОСОБА_3 , примусили підписати її оскаржуваний заповіт, так як останні місяці перед смертю ОСОБА_3 не усвідомлювала характер своїх дій та не могла керувати ними.

Позивач посилався на те, що 5 грудня 2019 року він подав заяву до правоохоронних органів з даного приводу, на підставі чого Печерським ВП ГУ НП у місті Києві розпочато досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0005374 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 358 КК України, де його визнано потерпілим.

Позивач зазначав, що від нотаріуса він дізнався, що спірний заповіт був складений на користь ОСОБА_4 , яка є рідною сестрою померлої, та ОСОБА_1 , яка протягом жовтня-листопада 2019 року надавала у приватному порядку послуги по догляду за ОСОБА_3 . У січні 2020 року відповідачі також звернулись до Шостої київської державної нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини та пред`явили оспорюваний заповіт від 19 листопада 2019 року, за змістом якого квартира АДРЕСА_1 , разом з усім рухомим майном, що є у цій квартирі, заповідались відповідачкам. У тексті оскаржуваного заповіту зазначено, що заповіт записано зі слів ОСОБА_3 , зачитано уголос заповідачкою та власноручно підписано нею у присутності нотаріуса о 12:55 год. за адресою: АДРЕСА_2 , у зв`язку з хворобою заповідачки. Крім цього, йому стало відомо, що 15 листопада 2019 року ОСОБА_3 був складений ще один заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Левчук І.І., за яким ОСОБА_3 все своє майно заповідала сестрі ОСОБА_4 . Вказаний заповіт він також вважає таким, що складений ОСОБА_3 у такому стані, коли вона вже не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними.

Позивач зазначав, що під час досудового розслідування кримінального провадження № 0005374 постановою слідчого СВ Печерського УП ГУ НП в м. Києві від 20 березня 2020 року Київським міським центром судово-психіатричної експертизи було проведено посмертну комісійну судово-психіатричну експертизу ОСОБА_3 , відповідно до висновку якої під час укладання заповіту від 21 березня 2019 року ОСОБА_3 страждала на органічне ураження головного мозку судинного ґенезу з психоорганічним синдромом (F 07.9 згідно з МКХ-10) і за психічним станом усвідомлювала значення своїх дій на могла керувати ними, тоді як під час складання заповітів від 15 листопада 2019 року та 19 листопада 2019 року ОСОБА_3 страждала на судинну деменцію (F01 згідно з МКХ-10) і за психічним станом не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними, оскаржувані заповіти підлягають визнанню недійсними на підставі ст. 225 ЦК України.

Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 2 листопада 2023 року позов задоволено. Визнано недійсним заповіт від 15 листопада 2019 року, укладений від імені ОСОБА_3 , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Левчук І.І., номер бланку НОВ776228. Визнано недійсним заповіт від 19 листопада 2019 року, укладений від імені ОСОБА_3 , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чорноног Л.В., зареєстрований в реєстрі за № 817, номер бланку НОЕ456505.

У поданій апеляційній скарзі відповідачка ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити, посилаючись на неповне з`ясування судом першої інстанції фактичних обставин справи та порушення норм процесуального права.

Відповідачка зазначає, що 27 травня 2014 року між ОСОБА_3 та Територіальним центром соціального обслуговування Печерського району міста Києва був укладений договір про надання соціальних послуг, оскільки ОСОБА_3 та її сестра ОСОБА_4 були особами похилого віку та потребували постійного стороннього догляду. ОСОБА_4 після смерті свого чоловіка проживала з сестрою ОСОБА_5 . Двічі на тиждень до сестер ОСОБА_6 приходили соціальні працівники, зокрема ОСОБА_7 , яку вона підміняла і таким чином познайомилась зі сестрами.

Відповідачка посилалася на те, що надавала сестрам допомогу в оплаті необхідних платежів, прибиранні квартири, закупівлі продуктів, відвідування лікарів, тощо. Разом з сестрами ОСОБА_6 була зареєстрована донька позивача, у зв`язку з чим той деякий час сплачував частину витрат на комунальні послуги, поки та навчалась у виші, однак після цього припинив оплату, незважаючи на те, що донька залишилась зареєстрованою у квартирі ОСОБА_3 . При цьому, ОСОБА_2 , який будучи лікарем та надавав допомогу сестрам, вмовив ОСОБА_3 заповісти йому квартиру, однак після цього змінив свою поведінку та почав поводись як господар, що не влаштовувало ОСОБА_3 , у зв`язку з чим вона склала новий заповіт, у якому заповіла все своє майно сестрі ОСОБА_4 та їй.

Відповідачка вважає, що суд першої інстанції безпідставно послався на висновок посмертної комісійної судово-психіатричної експертизи № 215 від 10 квітня 2020 року, яка проводилась у рамках кримінального провадження № 0005374, оскільки експертам були поставленні питання, що не підлягали вирішенню в рамках вказаного кримінального провадження та могли бути вирішені виключно в межах цивільного спору.

Відповідачка вважає, що призначаючи вказану експертизу, слідчий не мав на меті проведення досудового розслідування у даному кримінальному провадженні, а лише намагався посприяти позивачу у вирішенні його цивільно-правових питань, оскільки це було зроблено в умах відсутності змагальності сторін, з тенденційним підбором доказів. При цьому вона та ОСОБА_4 не мали змоги висловити свої доводи та заперечення під час проведення експертизи. Крім цього, померла ОСОБА_3 не мала будь-якого процесуального статусу у кримінальному провадженні, що виключало можливість проведення стосовно неї такої експертизи, а відтак експерти не мали права виконувати постанову слідчого та повинні були направити йому вмотивоване повідомлення про неможливість проведення експертизи відповідно до ч. 7 ст. 69 КПК України.

Також відповідачка зазначає, що позивач, долучаючи вказаний висновок експертів до матеріалів справи, не надав разом з ним витяг з ЄРДР, а судом першої інстанції не встановлювалось ким, за якою статтею та з яких підстав здійснювалось досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0005374. Зокрема, в різні періоди часу ймовірне кримінальне правопорушення мало різну кваліфікацію, так у вересні 2020 року воно було кваліфіковане за ч. 1 ст. 358 КК України, тоді як у грудні 2020 року за ч. 1 ст. 190 КК України.

Крім цього, відповідачка посилається на неповноту досліджуваних експертами матеріалів, оскільки експерти не витребовували медичну карту ОСОБА_3 з КМКЛ № 12, де остання проходила лікування з 1 вересня 2018 року по 28 вересня 2018 року, а зі

змісту дослідницької частини висновку експертів не вбачається, що ОСОБА_3 на момент складання заповітів не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними. Згідно з діагностичними критеріями цієї кваліфікації, для достовірного діагнозу будь-якої деменції, в тому числі судинної, відповідні симптоми повинні чітко спостерігатися протягом щонайменше шести місяців. Тому, якщо експерти діагностували деменцію станом на 15 листопада 2019 року, це означає, що деменція мала б початися не пізніше, ніж у першій половині травня 2019 року, однак матеріали справи не містять будь-яких доказів цього, і не дають підстав зробити висновок про існування у ОСОБА_3 стійких та виражених психічних розладів станом на листопад 2019 року.

Відповідачка стверджує, що вирішуючи питання про психічний стан ОСОБА_3 на момент складання заповіту від 21 березня 2019 року, експерти не діагностували в неї на той момент судинної деменції і встановили, що вона усвідомлювала значення своїх дій та могла керувати ними. При цьому, психічний стан ОСОБА_3 з 2018 року до весни-літа 2019 року був ідентичним, незначні порушення пам`яті були в неї як у 2018 році, так і навесні 2019 року. З цього слідує, що у ОСОБА_3 були відсутні прояви деменції у першій половині травня 2019 року, відтак немає об`єктивних підстав

стверджувати про наявність деменції у листопаді 2019 року, оскільки такий діагноз як деменція передбачає не менш як шестимісячний період існування ключових симптомів.

Крім цього, відповідачка посилається на те, що в матеріалах справи та у розпорядженні експертів перебував медичний висновок КНП «ЦПМСД» Печерського району міста Києва від 15 травня 2019 року, згідно якого у ОСОБА_3 відсутні медичні протипоказання згідно п.10 Переліку соціальних послуг, умов і порядку їх надання структурними підрозділами територіальних центрів соціального обслуговування, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 грудня 2009 року, в тому числі і психічні захворювання. Відсутність станом на 15 травня 2019 року у ОСОБА_3 психічних захворювань підтвердила і свідок ОСОБА_8 у судовому засіданні. Також, про відсутність у ОСОБА_3 психічних розладів свідчить те, що вона ніколи не перебувала на диспансерному обліку в психоневрологічному диспансері.

Відповідачка посилається на те, що після допиту свідків та витребування медичної документації у суді першої інстанції її представником було заявлено клопотання про призначення посмертної судово-психіатричної експертизи саме в рамках даної справи, однак суд необґрунтовано відмовив у його задоволенні, проігнорувавши вимоги ст. 105 ЦПК України, згідно якої призначення судової експертизи є обов`язковим за клопотанням хоча б однієї із сторін, у випадку необхідності встановлення психічного стану особи.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_2 - адвокат Шакірова Т.В. просить у її задоволенні відмовити, посилаючись на її необґрунтованість та зазначає, що ОСОБА_4 постійно проживала у квартирі ОСОБА_3 , після того, як остання отримала перелом у 2018 році. Донька відповідача дійсно зареєстрована у квартирі ОСОБА_3 , однак позивач регулярно сплачував частину вартості комунальних послуг за це, більше того, він погасив заборгованість за комунальні послуги у 12 000грн, що утворилась станом на березень 2019 року. Також, у 2010 році, коли ОСОБА_2 мав намір повернутись до рідного міста, сестри ОСОБА_6 почали його вмовляти лишитись та пообіцяли залишити йому у спадок квартиру, саме в цей час вони дали дозвіл на реєстрацію місця проживання доньки позивача в цій квартирі.

Представник позивача зазначає, що дійсно досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0005374 було розпочато 6 грудня 2019 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 358 КК України, але вже 20 березня 2020 року попередню кваліфікацію було змінено на ч. 1 ст. 190 КК України, а комісійна посмертна судово-психіатрична експертиза була призначена слідчим з метою підтвердження чи спростування події шахрайських дій по відношенню до заповідачки, так як необхідно було встановити або спростувати добровільність її згоди на складання оскаржуваних заповітів, тобто можливості ОСОБА_3 на момент їх укладення розуміти значення своїх дій та керувати ними.

Стосовно доводів відповідачки щодо відсутності змагальності під час проведення експертизи, представник позивача зазначає, що ОСОБА_4 та ОСОБА_1 не мали статусу підозрюваних у вказаному кримінальному провадженні, відтак не мали процесуальної можливості самостійно залучати експерта чи подавати клопотання про призначення експертизи.

Також, представник позивача вважає необґрунтованими доводи відповідачки про неповноту проведеного експертного дослідження, оскільки експертами досліджувався і епікриз з медичної картки ОСОБА_3 щодо її лікування в період з 1 вересня 2018 року по 28 вересня 2018 року у КМКЛ № 12, який містить усі значущі відомості. Більше того, експертами не заявлялось клопотання про надання додаткових матеріалів, що свідчить про наявність у їх розпорядженні достатніх даних для надання відповіді на поставлені в постанові про призначення експертизи питання. Будь-які процесуальні порушення під час проведення судової експертизи були відсутні. Згідно наявної медичної документації порушення когнітивних функцій у ОСОБА_3 вперше було

задокументовано у травні 2018 року, а набуло систематичності таке порушення у травні 2019 року, і на момент укладення заповіту від 15 листопада 2019 року спостерігалось вже понад шість місяців.

Представник позивача вважає надуманим аргумент відповідачки про відсутність у ОСОБА_3 психічних захворювань, у зв`язку з тим, що вона ніколи не перебувала на обліку у психоневрологічному диспансері, оскільки в цьому не було потреби, так як ОСОБА_3 не виходила з дому з травня 2019 року, не мала бажання вставати з ліжка, не становила загрози для суспільства. Однак факт не перебування на такому обліку, не свідчить про відсутність у неї психічних захворювань, більше того, 10 травня 2019 року сімейний лікар рекомендував ОСОБА_3 консультації у лікаря-психіатра.

Також, представник позивача стверджує, що суд першої інстанції не допустив порушень норм процесуального права при відмові у задоволенні клопотання відповідачки про призначення судової експертизи, оскільки таке клопотання було подане не під час підготовчого судового засідання, а вже на стадії судового розгляду, при цьому клопотання не містило обґрунтування поважності причин пропуску відповідачкою строку на подання такого клопотання. При цьому, Верховний Суду у постанові від 5 лютого 2020 року у справі № 461/3675/17 сформулював правову позицію, згідно якої підготовлений у рамках кримінального провадження особою, яка є атестованим судовим експертом, висновок, відповідає вимогам ст. 102 ЦПК України та може бути використаний у якості доказу у цивільному процесі, незважаючи на те, що вирок у кримінальній справі не ухвалений.

До апеляційної скарги відповідачка ОСОБА_1 додала клопотання про призначення посмертної судово-психіатричної експертизи стосовно ОСОБА_3 , посилаючись на те, що суд першої інстанції безпідставно відмовив у задоволенні клопотання її представника про призначення такої експертизи у межах розгляду даної справи, позбавивши її права на отримання доказу, який підтверджує її заперечення проти позову.

Під час судового засідання представник ОСОБА_1 - адвокат Нагайцева Т.С. клопотання про призначення експертизи підтримала, посилаючись на те, що під час підготовчого судового засідання суд першої інстанції був повідомлений про їх намір заявити клопотання про призначення експертизи. Однак для цього необхідно було витребувати медичну документацію та допитати свідків, зокрема, лікаря, у якого лікувалася померла ОСОБА_3 .

Колегія суддів, вислухавши позивача та його представника - адвоката Шакірову Т.В., які заперечували проти призначення експертизи, вивчивши матеріали справи, вважає, що клопотання відповідачки про призначення посмертної судово-психіатричної експертизи підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, зокрема у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи. Дотримання цього принципу є надзвичайно важливим під час розгляду судових справ, оскільки його реалізація слугує гарантією того, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів.

Частиною третьою статті 12 та частиною першою статті 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі статтею 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і

заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені експертові, складений у порядку, визначеному законодавством (частина перша статті 102 ЦПК України).

Згідно з частиною першою статті 103 ЦПК України, суд призначає експертизу у справі за сукупності таких умов: 1) для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо; 2) сторонами (стороною) не надані відповідні висновки експертів із цих самих питань або висновки експертів викликають сумніви щодо їх правильності.

Відповідно до статті 105 ЦПК України, призначення експертизи судом є обов`язковим у разі подання клопотання про призначення експертизи обома сторонами. Призначення експертизи судом є обов`язковим також за клопотанням хоча б однієї із сторін, якщо у справі необхідно встановити: 1) характер і ступінь ушкодження здоров`я; 2) психічний стан особи; 3) вік особи, якщо про це немає відповідних документів і неможливо їх одержати.

Звертаючись до суду з даним позовом, ОСОБА_2 посилався на те, що на час складання заповітів 15 листопада 2019 року та 19 листопада 2019 року ОСОБА_3 за своїм психічним станом здоров`я не могла розуміти значення своїх дій та не могла ними керувати.

Отже, встановлення психічного стану заповідача при вирішенні даного спору є визначальним.

Ухвалою суду, занесеною до протоколу судового засідання 17 серпня 2021 року, клопотання представника відповідачів ОСОБА_1 та ОСОБА_4 про призначення посмертної судово-психіатричної експертизи залишено без розгляду, оскільки пропущені процесуальні строки на подання такого клопотання.

Реалізація принципу змагальності сторін у цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Конституції України.

Згідно зі ч. 2 ст. 77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Для встановлення у судовому засіданні вказаних фактів досліджуються показання свідків, письмові та речові докази, висновки експертів.

Відповідно до положень ст. 83 ЦПК України, сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи.

Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.

Ухвалою судді від 7 травня 2020 року відкрито провадження у даній справі, визначено, що справа буде розглядатися за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання та встановлено відповідачу строк до 31 липня 2020 року для направлення відзиву до суду та надання доказів.

Згідно наявної в матеріалах справи розписки, ОСОБА_1 отримала копію

позовної заяви 23 липня 2020 року (с.с.96 т.1).

16 жовтня 2020 року ОСОБА_1 направила заперечення на позовну заяву та клопотання про прийняття відзиву на позовну заяву, посилаючись на неотримання копії ухвали про відкриття провадження у справі (с.с.135-136 т.1).

27 жовтня 2020 року, з посиланням на положення частини 3 статті 83 ЦПК України, представником відповідачки ОСОБА_4 - адвокатом Нагайцевою Т.С. подано до суду першої інстанції заяву про намір відповідачки у подальшому заявити клопотання про призначення судової експертизи, так як заявлення даного клопотання на час подання заяви є передчасним, оскільки для призначення експертизи необхідно витребувати всю медичну документацію стосовно ОСОБА_3 та допитати лікарів, які надавали спадкодавцю медичні послуги (с.с.179-180 т.1).

Ухвалою суду від 20 січня 2021 року задоволенні клопотання представників сторін про витребування медичної документації стосовно ОСОБА_3 та про допит свідків, закрито підготовче провадження та призначений судовий розгляд справи.

Ухвалою суду від 17 серпня 2021 року задоволено клопотання представника відповідачів про витребування медичної документації щодо ОСОБА_3 , однак залишено без розгляду клопотання про призначення посмертної судово-психіатричної експертизи з посиланням на пропуск строків, встановлених ЦПК України для надання доказів.

Разом з цим, судом не обґрунтовано не прийняття до уваги заяви адвоката Нагайцевої Т.С. від 27 жовтня 2020 року.

Оцінюючи обґрунтованість рішення суду першої інстанції про залишення клопотання представника відповідачів про призначення судової експертизи без розгляду, колегія суддів вважає, що висновки суду про пропуск представником відповідачів строків, встановлених ЦПК України, для заявлення такого клопотання є необґрунтованими, так як адвокат Нагайцева Т.С. під час підготовчого судового засідання у порядку частини 3 статті 83 ЦПК України повідомила суд про намір заявити клопотання про призначення посмертної судово-психіатричної експертизи стосовно спадкодавця ОСОБА_3 , а також навела обставини, за яких таке клопотання не може бути заявлено під час підготовчого засідання, з якими колегія суддів погоджується, так як для проведення зазначеної експертизи необхідно допитати свідків, які спілкувалися зі спадкодавцем, а також лікарів, які надавали спадкодавцю медичну допомогу до дня її смерті, витребувати медичну документацію спадкодавця.

Зважаючи на наведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції під час розгляду справи не вжив усіх необхідних заходів для виконання завдання цивільного судочинства, визначеного у статті 2 ЦПК України, необґрунтовано залишив без розгляду клопотання представника відповідачів про призначення судової експертизи.

При цьому, суд першої інстанції не звернув уваги на те, що в матеріалах справи відсутня постанова слідчого про призначення посмертної судово-психіатричної експертизи у рамках кримінального провадження, суд не перевірив, у рамках якого кримінального провадження була призначена така експертиза та чи мав повноваження слідчий на призначення такої експертизи.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає за необхідне усунути допущені судом першої інстанції порушення норм процесуального права та призначити по справі посмертну судово-психіатричну експертизу.

Визначаючи коло питань, які необхідно поставити перед експертами, колегія суддів враховує обставини справи, предмет позову та обґрунтування сторін.

Оскільки предметом позову не є заповіт, складений ОСОБА_3 21 березня 2019 року, колегія суддів не вбачає необхідності ставити перед експертами питання стосовно розуміння нею своїх дій та можливості керувати ними на зазначену дату.

У поданому клопотанні відповідачка ОСОБА_9 просить проведення експертизи

доручити експертам відділення судово-психіатричної експертизи № 18 Харківської обласної клінічної психіатричної лікарні № 3.

Враховуючи обстановку, яка склалася в Україні у зв`язку із збройною агресією російської федерації, зокрема, у місті Харкові, віддаленість м. Харкова від м. Києва, колегія суддів вважає за необхідне проведення експертизи доручити Вінницькій філії судово-психіатричних експертиз Державної установи «Інститут судової психіатрії Міністерства охорони здоров`я України».

Відповідно до п.5 ч.1 ст.252 ЦПК України суд може за заявою учасника справи, а також з власної ініціативи зупинити провадження у справі у випадках призначення судом експертизи.

Згідно з п.9 ч.1 ст.253 ЦПК України провадження у справі зупиняється у випадках, встановлених пунктом 5 частини першої статті 252 цього Кодексу - на час проведення експертизи.

Оскільки для проведення експертизи необхідний значний проміжок часу, на час проведення експертизи провадження у справі зупиняється.

Керуючись статтями 103, 104, 105, 252, 253, 381 ЦПК України, апеляційний суд,

ухвалив:

клопотання ОСОБА_1 задовольнити.

Призначити у справі посмертну судово-психіатричну експертизу, на вирішення якої поставити наступні питання:

1. Чи страждала ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на будь-який психічний розлад на момент підписання заповітів від 15 листопада 2019 року та від 19 листопада 2019 року?

2. Чи була здатна ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за своїм психічним станом усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними на час підписання заповітів від 15 листопада 2019 року та від 19 листопада 2019 року?

3. Чи могли наявні у ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , захворювання впливати на її здатність розуміти значення своїх дій та керувати ними під час укладання заповітів від 15 листопада 2019 року та від 19 листопада 2019 року?

Проведення експертизи доручити Вінницькій філії судово-психіатричних експертиз Державної установи «Інститут судової психіатрії Міністерства охорони здоров`я України» (м. Вінниця, вул. Пирогова, 109), попередивши експертів про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивого висновку та за відмову від дачі висновку по ст. ст. 384, 385 КК України, та встановивши строк проведення експертизи 60 робочих днів з моменту отримання матеріалів справи.

Надати у розпорядження експертів матеріали справи та медичні документи.

Оплату проведення експертизи покласти на ОСОБА_1 .

Провадження по справі зупинити до отримання висновку експертів.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, в частині зупинення провадження у справі може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Суддя-доповідач І.М. Рейнарт

Судді Г.М. Кирилюк

Т.І. Ящук