Дата документу 04.01.2024Справа № 643/9173/17
Провадження № 2/554/518/2024
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 січня 2024 року Октябрський районний суд м. Полтави в складі:

Головуючого судді-Г.В. Андрієнко,

за участю секретаря- О.Ю.Звігольської

розглянувши в м. Полтава в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом Публічного Акціонерного товариства « Приватбанк » до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості та зустрічним позовом ОСОБА_2 до АТ « ПриватБанк « про визнання нікчемним укладеного споживчого кредитного договору ,

В С Т А Н О В И В :

18.07.2017 р. Приватне Акціонерне товариство « Приватбанк» звернулося до Московського районного суду м. Харкова із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

В свому позові банк посилається на те, що відповідно до договору від 16.06.2010 р. ОСОБА_1 отримав кредит в розмірі 6600 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення , що відповідає строку дії картки.

Щодо зміни кредитного ліміту Банк керувався п.2.1.1.2.3 , п.2.1.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг , де зазначено , щоклієнт дає свою згоду , що кредитний ліміт встановлюється за рішенням Банку , і клієнт дає право Банку в будь-який момент

( зменшити або збільшити ) кредитний ліміт.

Відповідач підтвердив свою згоду на те , що підписана заява разом з « Умовами та правилами надання банківських послуг «, «Правилами користування платіжною карткою», затверджених наказом № СП -2010-256 від 06.03.2010 р. та Тарифами Банку , які викладені на сайті складають між ним та Банком Договір .

Банк свої зобов`язання виконав та надав кошти.

Відповідач станом на 31.05.2017 рю. має заборгованість 88 480, 50 грн. , яка складається :6208,98 грн. заборгованість за кредитом ; 73781,97 грн. заборгованість за процентами за користування кредитом; 3800 грн. заборгованість за пенею та комісією ; 500 грн. штраф (фіксована частина ) ; 4189,55 рн. штраф ( процентна складова ).

Прохали стягнути дану заборгованість з відповідача та 1600 грн. судового збору.

16.08.2017 р. по справі було відкрито провадження.

25.01.2018 р. відповідач направив відзив на позов.

У відзиві зазначив , що він дійсно отримав кредит . Однак , в порушення ч.4 ст.11 ЗУ « Про захист прав споживачів « та п.3.2 Постанови НБУ № 168 йому не було надано Графіку платежів з докладним розписом сукупнох вартості кредиту за кожним платіжним періодом .

В Анкеті-заяві про порядок приєднання до умов і Правил надання банківських послуг у « Приватбанку « зазначено , що він начебто ознайомився з Умовами і Правилами надання банківських послуг та отримав Примірник договору про надання банківських послуг шляхом роздрукування з офіційного сайту банку , але не зазначено ні дати видання Умов та Правил , ні дати їх оприлюднення на офіційному сайті банку , ні строку їх дії.

У п.1.1.7.31 « Умов та Правил…» зазначено , що строк позовної давності відносно вимог Банку по поверненню кредиту , оплаті процентів за користування кредитом , винагороди , неустойки , пені , штрафів , витрат Банку складає 50 років , але його підпису під цими умовами і правилами немає. Отже не має його згоди на зміну тривалості строку позовної давності.

Вважає, що позивач не надав жодного належного і допустимого доказу отримання платіжної картки « Кредитна Універсальна» та отримання споживчого кредиту в сумі 6600 грн.

05.02.2018 р. ОСОБА_1 звернувся до ПАТ « Приватбанк « із зустрічним позовом про визнання нікчемним правочину споживчого кредитного договору б/н від 16.06.2010 р. укладеного між ним та ПАТ КБ « Приватбанк».

В заяві вказав , що він 16.06.2010 р. звернувся до структурного підрозділу ПАТ «ПриватБанк « в м. Харкові для отримання платіжної картки і можливого отримання споживчого кредиту на поточні потреби . 16.06.2010 р. він як споживач підписав « Анкету -заяву про порядок приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг .Однак , він не отримав графіку платежів , не ознайомлений з відсотковою ставкою за користування кредитом. Реальної можливості ознайомитися із 885 сторінками фінансово-правового тексту нечітких , незрозумілих йому та двозначних Умов і Правил він не мав у день і час складання правочину.

Він прохав отримати 1500 грн. кредитних коштів , але Банк нав`язав додаткову фінансову послугу із покладенням на нього додаткових обов`язків за п.1.1.2.7. Умов і Правил.

Вважає способом захисту прав споживача встановлення нікчемності правочину , на підставі якого ПАТ КБ « Приватбанк» намагається стягнути з нього непомірну компенсацію.

Прохав встановити некчемність правочину споживчого кредитного договору б/н від 16.06.2010р. укладеному між ОСОБА_1 та ПАТ КБ « ПриватБанк «.

08.02.2018 р. до суду надійшла відповідь на відзив від ПАТ КБ « ПриватБанк » .

У відзиві вказали , що Правила та Умови є публічною офертою , що містить умови і правила надання послуг банком його клієнтам. Таким чином , клієнт отримує доступ до всіх без виключення послуг Банку ( п.п.1.1.1.58, 1.1.1.59 Умов ).

Відповідачем було підписано заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг.

Вважають безпідставним посилання відповідача на ЗУ « Про захист прав споживачів « .Банком надано всю необхідну інформацію в письмову вигляді , результатом чого є факт підписання сторонами кредитного договору.

Враховуючи те , що законодавчо не встановлений обов`язок кредитора на відібрання підпису позичальника під наданою інформацією , доказом наявності факту ознайомлення відповідача з умовами кредитування є положення ч.2 ст.638 , ч.2 ст. 642 ЦК України, тобто фактичне прийняття пропозиції до укладення договору дією ( отримання кредиту боржником та сплата ним періодичних платежів ).

Виписка та картковому рахунку та розрахунок заборгованості є належними та допусими доказами по справі. Відповідачем розрахунок заборгованості не спростований, контрозрахунок не наданий .

Щодо строків позовної давності зазначили , що картка діє в межах визначеного нею строку .За таким договором , що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг позовної давності щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу , а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки, а не закінченням строку дії договору.

Відповідно до Правил користування карткою строк дії картки вказано на лицевій стороні картки. Картка діє до останнього календарного дня вказаного місяця . Отже , строк

перевипущеної картки до останнього дня -07.2017 р. Позивач же звернувся до суду з позовом 30.06.2017 р. до спливу строку позовної давності .

Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 06.03.2018 р. обидва позови об`єднані в одне провадження та ухвалено перейти до розгляду справи за правилами загального позовного провадження та призначене підготовче судове засідання.

24.04.2018 р. до суду від ПАТ КБ « ПриватБанк « надійшов відзив на зустрічну позовну заяву.

У відзиві вказали , що ЗУ « Про захист прав споживачів» не поширюється на спірні правовідносини.Вищезазначений Закон визначає поняття « споживчого кредиту» , тобто кошти надаються кредитодавцем споживачеві на придбання продукції. В даному випадку грошові кошти надавалися у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку.

Пеня , встановлена пунктом 5.1 оспорюваного договору не має нічого спільного із будь-якою компенсацією , не є за своєю природою відшкодуванням шкоди , не залежить від розміру шкоди , завданої порущенням умов договору , а є за своєю природою суто мірою забезпечення зобов`язання та мірою цивільно-правової відповідальності за порушення обов`язків за договором.

Тому в даному випадку норма права пункту 5 частини 3 статті 18 ЗУ « Про захист прав споживачів» жодним чином не відноситься до оспорюваного договору і не підлягає застосуванню до спірних правовідносин.

Звинувачення відповідача про те , що Банк пропонує несправедливі умови кредитування є безпідставними , адже сторони досягли згоди щодо всіх умов , що засвідчили власними підписами. Доказів того , що відповідач не мав можливості прочитати договір перед його укладенням до суду не надано. Окрім того , відповідач протягом тривалого часу належним чином виконував зобов`язання за кредитним договором , що свідчить про згоду з вказаними умовами.Щодо посилання ОСОБА_1 на позбавлення Банком його права контролю за витратами по кредитному договору , то для зручності клієнтів у ПриватБанк організована цілодобова служба клієнтської підтримки , цілодобовий онлайн чат , Інтернет-Банк Приват24, термінали самообслуговування , смс-канал. Умовами та правалами надання банківських послуг передбачено обов`язок клієнта стежити за витрачанням коштів в рамках платіжного ліміту.

06.08.2018 р. ухвалою Московського районного суду м. Харкова об`єднано в одне провадження вимоги за первісним позовом та вимоги за зустрічним позовом. Ухвалено перейти до розгляду справи за правилами загального позовного провадження.

31.05.2018 р. ОСОБА_1 надав заперечення на відповідь на відзив .Зазначив , що надані виписки по картам з кредитним лімітом 6210 грн. вказують , що ПАТ КБ

« ПриватБанк» в односторонньому порядку збільшив суму кредиту і сам себе фінансував для сплати неправомірно нарахованих процентів за користування кредитом і неустойки з ОСОБА_1 . Цей факт є доказом забороненої нечесної підприємницької практики ПАТ КБ « ПриватБанк«.

31.05.2018 р. підготовче засідання по справі було закрите.

09.02.2021 р. ПАТ КБ « ПриватБанк « звернулося до суду із заявою про зменшення позовних вимог .

Прохали стягнути з ОСОБА_1 заборгованість в сумі 24 298,45 грн., а саме : 6208,98 грн. заборгованість за простроченим тілом кредиту ; 14 748,47 грн. заборгованість за простроченими відсотками ; 3 341 грн. заборгованість з пені , а також понесені судові витрати.

Відповідно до частини 7 ст. 147 ЗУ « Про судоустрій і статус суддів « , враховуючи неможливість судами здійснювати правосуддя під час воєнного стану , Верховний Суд розпорядженням від 08.03.2022 р. № 2/09-22 змінив територіальну підсудність судових справ Московського районного суду м. Харкова на Октябрський районний суд м. Полтави .

Ухвалою судді Октябрського районного суду м. Полтави Г.В. Андрієнко від 05.04.2023 р. прийнято дану цивільну справу до провадження .

Представник АТ КБ « ПриватБанк » надав суду заяву про розгляд справи без їх участі , позовні вимоги підримують , в задоволенні зустрічного позову прохали відмовити.

Представник відповідача адвоката Пирогов О.І. надав суду заяву про розгляд справи без участі ОСОБА_1 та його представника. Прохав відмовити в задоволенні позовних вимог Банку та задовольнити зустрічний позов.

Суд, дослідивши матеріали справи , дійшов наступних висновків .

Судом встановлено , що між Закритим акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого в свою чергу є АТ КБ «ПриватБанк» укладено кредитний договір з ОСОБА_1 , згідно з умовами якого остання отримав кредит у розмірі 6 600 ,00 грн, шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку, отримавши платіжну картку .

У заяві зазначено, що відповідач згодний з тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг, а також, що він ознайомився та погодився з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які були надані їй для ознайомлення в письмовому вигляді.

До кредитного договору банк додав Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті https://privatbank.ua/terms/.

Згідно з наданим банком розрахунком, заборгованість ОСОБА_1 за вказаним кредитним договором станом на 09.02.2021 з урахуванням зменшення позовних вимог становить 24 298,45 грн., а саме : 6208,98 грн. заборгованість за простроченим тілом кредиту ; 14 748,47 грн. заборгованість за простроченими відсотками ; 3 341 грн. заборгованість з пені .

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Таким чином, в разі укладення договору кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

У заяві позичальника від 16.06. 2010 року процентна ставка не зазначена.

Крім того, у цій заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру.

Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит , а також пеню за несвоєчасну сплату кредиту і процентів за користування кредитними коштами.

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 16.06. 2010 року, посилався на Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/як невід`ємні частини спірного договору.

Витягом з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та Витягом з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/, що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені, в тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування, а також містяться додаткові положення, в яких зокрема визначено дію договору , позовну давність та інші умови.

При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розумілі відповідачу та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачкою кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування.

Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи.

Суд вважає, що в даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин (16 червня 2010 року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом ( 18.07.2017 року), тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

При цьому, згідно з частиною четвертою статті 60 ЦПК України в редакції, чинній на момент розгляду справи судами попередніх інстанцій, доказування не може не може ґрунтуватися на припущеннях.

Аналогічна норма міститься й у ЦПК України в редакції Закону № 2147-VIII (частина шоста статті 81).

Надані позивачем Правила надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останньою і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

Аналогічна правова позиція міститься в Постанові ВП ВС від 03.07.2019 р. справа № 342/180/17.

Оскільки Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/, які містяться в матеріалах даної справи не визнаються відповідачем та не містять їх підпису, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 16 червня 2010 року шляхом підписання заяви-анкети. Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.

В Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу; закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основіКонституції України і повинні відповідати їй, що прямо передбачено у статті 8 Конституції України.

Відповідно до частини четвертої статті 42 Конституції України держава захищає права споживачів.

Згідно з частиною першою статті 1 ЦК України цивільні відносини засновані на засадах юридичної рівності, вольного волевиявлення та майнової самостійності їх учасників.

Основні засади цивільного законодавства визначені у статті 3 ЦК України.

Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті 3 частини першої статті 3 ЦК України.

Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої статті 3 ЦК України.

Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору.

У частинах першій, третій статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

У даному випадку договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою - споживачем банківських послуг (частина перша статті 11 Закону України від 12 травня 1991 року № 1023-XII«Про захист прав споживачів» (далі - Закон №1023-XII).

Згідно з пунктом 22 частини першої статті 1 Закону № 1023-XIIспоживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

У пункті 19 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів», прийняті 09 квітня 1985 року №39/248 на 106-му пленарному засіданні Генеральної Асамблеї ООН зазначено, що споживачі повинні бути захищені від таких контрактних зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав в контрактах і незаконні умови кредитування продавцями.

Конституційний Суд України у рішенні у справі за конституційним зверненням громадянина щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України від 22 листопада 1996 року № 543/96-В «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» від 11 липня 2013 року у справі №1-12/2013 зазначив, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно- правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту.

З урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, Велика Палата Верховного Суду у Постанові від 03.07.2019 р. (справа № 343/180/17 ) зауважила , що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору.

Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з ОСОБА_1 АТ КБ «ПриватБанк» дотримав вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону № 1023-XII про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк.

Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливив покладання на слабшу сторону - споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору.

Безпосередньо укладений між сторонами кредитний договір від 16.06. 2010 року у вигляді заяви-анкети, підписаної сторонами, не містить і строку повернення кредиту (користування ним). Карта ОСОБА_1 діяла до 2017 р.

Однак, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав та Банк він вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.

Таким чином , на користь Банка підлягає стягненню 6208,98 грн. заборгованість за простроченим тілом кредиту .

Стосовно зустрічного позову суд зазначає наступне.

ОСОБА_1 прохає визнати нікчемним укладений кредитний договір.

Відповідно до ч.2 ст. 215 ЦПК України недійсним є правочин , якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин ) . У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Тобто конструкція даної статті ЦК України передбачає , що правочин повинен бути недійсним в силу закону , тобто потрібно встановити порушення конкретних норм закону.

В даному випадку сторони мали намір укласти правочин не заборонений законодавством , спрямований на встановлення цивільних прав та обов`язків. Публічний порядок укладення даного договору не був порушений.

Такий спосіб захисту , як встановлення нікчемності правочину , ні є способом захисту прав та інтересів , установлених законом.

За наявності спору щодо правових наслідків недійсного правочину , одна зі сторін якого чи інша заінтересована особа вважає його нікчемним , суд перевіряє відповідні доводи та у мотивувальній частині судового рішення , застосувавши відповідні положення норм матеріального права , підтверджує чи спростовує обставину нікчемності правочину.

Такий правовий висновок зробила ВП ВС 04.06.2019 р. у справі № 916/3156/17 .

Судом надані правові висновки стосовно правомірності сплати процентів , пені відповідачем в даних правовідносинах , тому визнання договору в цій частині нікмечним правочинвм ні є належним способом захисту прав відповідача.

Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог .

Позов банка задовольняється частково. Станом на 2017 рік позивачем була сплачений мінімальний судовий збір для юридичних осіб в розмірі 1600 грн.

Позов задовольняється на 25 % , тому з відповідача необхідно стягнути судовий збір в сумі 400 грн.

В задоволенні вимог відповідача та позивача за зустрічним позовом про стягнення витрат на правову допомогу слід відмовити , оскільки в зустрічному позові відмовляється , а первісний позов підлягає частковому задоволенню.

На підставі вищевикладеного , керуючись ст. ст. 10,12, 141,263- 268 ЦПК України , суд , -

В И Р І Ш И В :

Позов АТ КБ « ПриватБанк » до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 , адреса- АДРЕСА_1 ) на користь АТ КБ « ПриватБанк « (код ЄДРПОУ- 14360570, МФО-305299, рах. № НОМЕР_2 , адреса- м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 50) заборгованість за тілом кредиту за кредитним договором укладеним 16.06.2010 р. в сумі 6208 (шість тисяч двісті вісім ) гривень 98 (дев`яносто вісім ) копійок.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до АТ «ПриватБанк « про визнання нікчемним укладеного споживчого кредитного договору - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ «ПриватБанк» судовий збір в сумі 400 грн.

Повний текст рішення виготовлений 15.01.2024 р.

Рішення може бути оскаржено до суду апеляційної інстанції на протязі тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції - до Полтавського апеляційного суду

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, строк подання апеляційної скарги обчислюється з дня складення повного судового рішення.

сторони по справі:

позивач:Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк», код ЄДРПОУ- 14360570, МФО-305299, рах. № НОМЕР_2 , адреса- м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 50.

відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 , адреса- АДРЕСА_1 .

Суддя Г.В. Андрієнко