Провадження №2/523/5775/23
У Х В А Л А

"03" січня 2024 р. м. Одеса

Суворовський районний суд міста Одеси у складі:

головуючого судді Далеко К.О.,

за участю секретаря судового засідання - Дмітрієвої В.С.,

розглянувши заяву представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Торган Л.М. про забезпечення позову,по цивільній справі № 523/18094/23 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без шлюбу, визнання прав власності,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Суворовського районного суду м. Одеси перебуває цивільна справа №523/18094/23 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без шлюбу, та визнання прав власності.

29.12.2023 року на адресу суду надійшла заява представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Торган Л.М. про забезпечення позову, якою остання просить: заборонити нотаріусу, в провадженні якого знаходиться спадкова справа померлого ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (дата смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 ) вчиняти наступні нотаріальні дії:

- видачу свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок загальною площею 63,2 кв.м., житловою площею 27,7 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ;

- видачу свідоцтва про право на спадщину на вантажний фургон марки RENAULT, модель KANGOO, шасі № НОМЕР_1 , державний номерний знак: НОМЕР_2 , 2008 року випуску, білого кольору.

02.01.2024 року наведена заява передана головуючому судді по справі.

В обґрунтування заяви про забезпечення позову, адвокат Торган Л.М. зазначила, що позивач претендує на спадщину, що залишилася після смерті ОСОБА_3 , як особа що проживала разом із спадкодавцем однією сім`єю, зокрема на частки від 1/2 частини житлового будинку, загальною площею 63,2 кв. м., житловою площею 27,7 кв. м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , та вантажного фургону марки RENAULT, модель KANGOO, номер шасі (кузова, рами) № НОМЕР_1 , реєстраційний номер: НОМЕР_2 , 2008 року випуску, білого кольору. Вказане майно є спадковим та одночасно спірним майном, тому як до кола спадкоємців, які входять до спадкування, належить відповідач по справі ОСОБА_2 , яка, як спадкоємець за законом, може в будь який момент отримати свідоцтво про прийняття спадщини, та відчужити успадковане майно. Таким чином, невжиття заходів забезпечення позову може, у разі задоволення позовних вимог, ускладнити виконання рішення суду.

Сторони до суду не викликались, в порядку ч.1 ст. 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом, в провадженні якого перебуває справа, без виклику учасників справи.

Вивчивши доводи заяви про забезпечення позову та матеріали справи № 523/18094/23, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову, виходячи з наступного.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується: забороною вчиняти певні дії.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам (п.3-4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22 грудня 2006 року N 9).

При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Відповідно до частини третьої статті 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) вказано, що: «співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. [...] Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. [...] Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову».

Під час вирішення питання щодо забезпечення позову, обґрунтованість позову не досліджується, адже питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті і не вирішується ним під час розгляду заяви про забезпечення позову. Суд повинен лише пересвідчиться, що між сторонами виник спір (постанова Верховного Суду від 25 вересня 2019 року у справі № 320/3560/18, провадження № 61-5051св19).

Судом встановлено, що предметом спору є вимоги про: встановлення факту проживання чоловіка та жінки однією сім`єю, визнання права спільної сумісної власності на майно, та визнання права власності.

Матеріалами справи підтверджується, що спадкове майно, стосовно якого заявлено позовні вимоги позивачем, зареєстровано за померлим спадкодавцем ОСОБА_3 , а саме:

- житловий будинок загальною площею 63,2 кв.м., житловою площею 27,7 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ;

- вантажний фургон марки RENAULT, модель KANGOO, шасі № НОМЕР_1 , державний номерний знак: НОМЕР_2 , 2008 року випуску, білого кольору.

Відповідно до ч. 1ст. 1298 ЦК України свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення шести місяців з часу відкриття спадщини.

Відповідно до ч. ч. 1, 2ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою.

Як вбачається зі змісту позовної заяви та заяви про забезпечення позову, спадкодавець ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Разом із тим, суд зазначає, що жодних належних та допустимих доказів на підтвердження того, що на дату звернення позивача до суду із заявою про забезпечення позову шляхом заборони нотаріусу видавати будь-кому свідоцтва про право на спадщину, відповідачу не було видано свідоцтво про право на спадщину після смерті ОСОБА_3 , суду не надано, що як наслідок, ставить під сумнів ефективність захисту прав та законних інтересів позивача шляхом вжиття судом обраного ним заходу забезпечення позову.

В свою чергу, ч. 2 ст. 8-1 Закону України "Про нотаріат" встановлена заборона будь-якого втручання в діяльність нотаріуса, зокрема з метою перешкоджання виконанню ним своїх обов`язків.

Відповідно до ч. 4 ст. 42 Закону України «Про нотаріат» за обґрунтованою письмовою заявою заінтересованої особи, яка звернулась до суду, та на підставі отриманого від суду повідомлення про надходження позовної заяви заінтересованої особи, яка оспорює право або факт, про посвідчення якого просить інша заінтересована особа, вчинення нотаріальної дії зупиняється до вирішення справи судом.

Відповідно до підпункту 4.13 пункту 4 Глави 10 Розділу II "Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України", затвердженого наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 року N 296/5, за обґрунтованою письмовою заявою заінтересованої особи, яка звернулась до суду, та на підставі отриманого від суду повідомлення про надходження позовної заяви заінтересованої особи, яка оспорює право або факт, про посвідчення якого просить інша заінтересована особа, вчинення нотаріальної дії зупиняється до вирішення справи судом.

Отже, чинним законодавством України прямо передбачений обов`язок нотаріуса зупинити нотаріальне провадження, тобто тимчасово припинити вчинення нотаріальних дій на невизначений строк, за умови надходження від заінтересованої особи відповідної заяви та надання доказів звернення до суду з позовною заявою.

Судом встановлено, що позивачем шляхом подання до суду позовної заяви про встановлення факту проживання однією сім`єю та визнання права спільної сумісної власності на майно, визнання права власності, фактично оспорюється право інших спадкоємців відповідача на спадкування належного спадкодавцю майна.

Доказів звернення позивача із відповідною заявою до нотаріуса про перебування на розгляді суду поданої ним до інших спадкоємців позовної заяви, та зупинення у зв`язку з цим вчинення нотаріальних дій по спадковій справі, або відмови нотаріуса у прийнятті такої заяви, суду не надано. Більш того, заява про забезпечення позову не містить навіть інформації про нотаріуса, яким відкрито спадкову справуЮ та доказів відкриття спадкової справи.

З огляду на викладене, враховуючи наявність спеціальної правової норми, яка імперативно визначає підставу обов`язкового зупинення нотаріусом вчинення нотаріальних дій на підставі письмової заяви позивача, як заінтересованої особи, суд приходить до висновку про недоведеність представником позивача ОСОБА_1 адвокатом Торган Л.М. того, що не вжиття судом обраного нею заходу забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання майбутнього рішення суду, у разі задоволення позовних вимог, оскільки позивач не скористалась наданим їй правом особисто здійснити захист свого інтересу у зазначений вище спосіб.

За вказаних обставин, приймаючи до уваги відсутність належного обґрунтування представником позивача обраного нею заходу забезпечення позову, з точки зору гарантування ефективного захисту прав позивача, суд приходить до висновку про відсутність передбачених ч. 1 ст. 149 ЦПК України підстав для забезпечення позову про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки, визнання права спільної сумісної власності на майно, шляхом заборони нотариусу видавати спідоцтв про спадщину, у зв`язку із чим у забезпеченні позову слід відмовити.

Керуючись ст.ст.149-153, 259-260, 353-355 ЦПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні заяви представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Торган Л.М. про забезпечення позовупо цивільній справі № 523/18094/23 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без шлюбу та визнання прав власності, шляхом заборони нотаріусу видавати свідоцтво про право на спадщину - відмовити.

Ухвала набирає законної сили негайно з дня її підписання суддею.

Ухвала може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 15-денний строк з дня складання повного тексту ухвали.

Ухвала складена 03.01.2024 року.

Суддя: К.О. Далеко