Справа № 331/791/23
Провадження № 2/331/70/2024
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 січня 2024 року м. Запоріжжя

Жовтневий районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого судді Світлицької В.М.,

за участю секретаря Солов`ян О.С.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «Акціонерний комерційний банк «Конкорд» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИВ:

Представник АТ «Акціонерний комерційний банк «Конкорд» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

В обґрунтування позову зазначив, що 09.11.2018 р. між АТ «АКБ «Конкорд» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 60.12.000227, згідно умов якого банк зобов`язався надати кредитні кошти клієнту шляхом безготівкового зарахування на картковий рахунок у розмірі 50 000,00 грн. Встановлено строк кредитного договору терміном на 12 місяців зі сплатою процентів у розмірі 38% річних, а також зі сплатою супроводження простроченої заборгованості по кредиту 7% на місяць, санкції за порушення зобов`язань за кредитом 7% на місяць від суми простроченої заборгованості +10 грн. щоденно, визначені вимогами Публічного договору. Кредитні кошти згідно кредитного договору № 60.12.000227 від 09.11.2018 р. відповідач отримала та використала в повному обсязі, але вчасно їх не повернула, проценти та інші платежів по кредитному договору № 60.12.000227 від 09.11.2018 р. в повному обсязі не сплатила. Підписавши заяву про надання кредиту/кредитний договір та приєднавшись до Публічного договору, відповідач підтвердила ознайомлення та згоду з умовами Публічного договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб АТ «АКБ «Конкорд», а також з тарифами позивача. Таким чином, станом на 03.01.2023 р. заборгованість ОСОБА_1 становить 154 773,14 грн., яка складається з: заборгованості за кредитом - 50 000,00 грн.; залишку заборгованості за відсотками - 15 133,21 грн.; плати за супроводження простроченої заборгованості - 47 165,49 грн.; санкцій за порушення строків погашення кредиту - 27 351,11 грн.; заборгованості за розрахунково-касове обслуговування 14 623,33 грн.; залишку нарахованої суми розрахунково-касового обслуговування - 500,00 грн. Посилаючись на зазначені обставини, просить суд стягнути з відповідача вказану суму заборгованості та судові витрати по сплаті судового збору.

Ухвалою суду від 08.02.2023 року відкрито спрощене позовне провадження у цивільній справі за даним позовом з повідомленням сторін.

28.03.2023 року представником відповідача подано відзив на позов, в якому зазначено, що починаючи з листопада 2018 р. ОСОБА_1 періодично знімала необхідні їй грошові кошти з кредитної картки, але і вносила грошові кошти в рахунок погашення заборгованості перед АТ «АКБ «Конкорд». З умовами Публічного договору, на які посилається позивач, відповідач не була ознайомлена під час одержання кредиту. Враховуючи, що будь-яких письмових вимог від позивача не отримувала, то строк оплати санкцій не встановлювався. Позивачем не надано належних та допустимих доказів щодо розміру заборгованості за кредитом та нарахованими відсотками. Надані позивачем виписки по рахункам та розрахунок заборгованості за кредитом не відповідають вимогам до документів бухгалтерського обліку та контролю, оскільки за їх змістом неможливо встановити рух коштів по рахунку відповідача. Заявлена сума стягнення заборгованості є безпідставною і необґрунтованою, розрахунки є некоректними. ОСОБА_1 не погоджувались жодні умови про оплату послуг банку з супроводження простроченої заборгованості, оплати РКО, тощо, а також кредитним договором не передбачені санкції за порушення строків погашення кредиту. Матеріали справи не містять підтверджень, що саме цей Публічний договір розуміла ОСОБА_1 , ознайомилась та погодилась з ним, підписуючи заяву про надання кредиту/кредитний договір, а також, що вказані документи на момент отримання кредитним коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати коштів за супроводження простроченої/несанкціонованої заборгованості, та, зокрема саме у зазначеному в позові розмірі. Пред`явлення вимог банком щодо оплати видів платежів не передбачених змістом анкети-заяви на отримання кредитного ліміту, заяви про надання кредиту/кредитного договору, та додатком № 1 до договору є протиправними. Посилаючись на зазначені обставини, просила суд відмовити у задоволенні позовних вимог АТ «АКБ «Конкорд».

17.04.2023 року представником позивача подано відповідь на відзив, в якій зазначено, що підписавши заяву банку відповідач приєдналась і зобов`язується виконувати умови, які викладені в індивідуальній частині кредитного договору № 60.12.000227 від 09.11.2018 р., та в Публічного договору, є належним чином повідомлена про Тарифи банку, які діяли на момент видачі кредиту. ОСОБА_1 до банку з заявами та пропозиціями щодо врегулювання боргу не зверталась. Відповідач отримала та використала кредитні кошти, але кредит не повернула і оплату процентів у повній мірі не здійснила, що підтверджується виписками по особовим рахункам. Виписка по рахунку є належним доказом встановлення кредитного ліміту на картковий рахунок та користування відповідачем кредитними коштами. Відповідно до Публічного договору банк залишає за собою право на свій розсуд змінити черговість погашення заборгованості. Протягом дії кредитного договору з 09.11.2018 р. відповідач не належним чином виконує свої зобов`язання за кредитним договором.

Представник позивача в судове засідання не з`явилася, надала суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

Представник відповідача в судове засідання не з`явилася, раніше надала суду заяву про розгляд справи без участі відповідача та її представника, просила відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі з врахуванням письмових пояснень.

Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали цивільної справи, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню у зв`язку з наступним.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

У відповідності до вимог ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 81, 83 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.

На підставі ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Судом встановлено, що 23.10.2018 року ОСОБА_1 було підписано заяву про відкриття поточного рахунку та надання платіжної картки/договір платіжної картки № 92.12.001624.

09.11.2018 року між АТ «АКБ «Конкорд» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 60.12.000227, шляхом підписання заяви про приєднання до публічного договору комплексного обслуговування клієнтів - фізичних осіб в АТ «АКБ «Конкорд», відповідно до умов якого відповідачу надано кредит у розмірі 50 000,00 грн. Дата повного погашення кредиту 08.11.2019 р.

У Розділі 14 вищевказаного договору сторони погодили, зокрема, що підписанням цієї заяви позичальник погоджується з тим, що за умови підписання цієї заяви про надання кредиту нею, підписання та скріплення печаткою зі сторони банку та надання кредиту (що разом вважається акцептом банку), ця Заява разом з Графіком платежів/Розрахунком сукупної вартості кредиту та реальної процентної ставки, Публічний договір та Тарифами банку складають кредитний договір, строк дії якого зазначений в Розділі 13 цієї заяви в графі строк кредиту.

У додатку №1 до Заяви про надання кредиту/кредитний договір № 60.12.000227 від 09.11.2018 року, яким є Розрахунок сукупної вартості кредиту та реальної процентної ставки за обраним видом кредиту, погоджено також розмір процентної ставки на рівні 38% річних, обслуговування кредитної заборгованості складає - 0,00 грн., розрахунково-касове обслуговування - 0,00 грн.; даний додаток підписаний сторонами.

Долучений до позовної заяви витяг з Публічного договору, якими передбачено, зокрема, процентна ставка та нарахування процентів, умови надання споживчих кредитів (Розділ 6), права та обов`язки сторін договору (Розділ 13) та інші умови, - відповідачем не підписані.

Заява позичальника містить текст про погодження споживача з умовами Публічного договору, але не конкретизовано яка саме його редакція погоджена споживачем.

Також позивачем було долучено до позовної заяви Тарифні пакети на випуск та обслуговування банківських платіжних карток АТ «АКБ «Конкорд», в якому відсутній підпис відповідача.

Як вбачається із наявного в матеріалах справи розрахунку заборгованості, позивач вказує, що у зв`язку із неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань за кредитним договором №60.12.000227 від 09.11.2018 року, станом на 03.01.2023 року, утворилася заборгованість у розмірі 154 773,14 грн., яка складається з: заборгованості за кредитом 50 000,00 грн., залишку заборгованості за відсотками 15 133,21 грн., плати за супроводження простроченої заборгованості 47 165,49 грн., санкцій за порушення строків погашення кредиту 27 351,11 грн., заборгованості за розрахунково-касове обслуговування 14 623,33 грн., залишку нарахованої суми розрахунково-касового обслуговування 500,00 грн.

Відповідно до ч.1,2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його сторонами.

За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою ст.638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу , інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України ).

Згідно із ч.1 ст.633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом ст.634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ «АКБ «Конкорд»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст ст.ст. 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.

Разом з тим, згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Враховуючи викладене, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Крім того, надані позивачем виписки по рахункам кредиту вказують на отримання відповідачем платіжної картки, використання кредитних коштів та часткового погашення заборгованості, проте свої зобов`язання за кредитним договором відповідач належним чином не виконала, в результаті чого виникла прострочена заборгованість.

Факт користування відповідачем кредитними коштами з використання платіжного засобу не спростовано відповідачем іншими належними доказами.

Виходячи з викладеного, надавши належної оцінки представленим у справі доказам у їх сукупності; встановивши факт укладення між сторонами кредитного договору № 60.12.000227 від 09.11.2018 року, приймаючи до уваги погодження усіх істотних умов договору, в тому числі, суму кредиту, дату повного погашення кредиту 08.11.2019 року, сплату відсотків в розмірі 38,00% річних, суд приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову та стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за тілом кредиту в розмірі 37 970,92 грн. (з відрахуванням коштів внесених відповідачем на погашення заборгованості у спірний період: 50 000,00 грн. - 12 029,08 грн.), а також оскільки у заяві встановлено відсотки за користування кредитом 38 % річних (в межах строку кредитування - 19 000, 00 грн.: 50 000,00 грн. х 38,00%), а відтак розмір заборгованості за відсотками складає 9687,08 грн. (з відрахуванням внесених відповідачем коштів: 19 000,00 - 9312,92 грн.).

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в частині стягнення заборгованості по платі за супроводження простроченої заборгованості, санкцій за порушення строків погашення кредиту, заборгованості за розрахунково-касове обслуговування, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку заборгованості, посилався на Публічний договір комплексного банківського обслуговування фізичних осіб ПАТ «АКБ «Конкорд», як невід`ємну частину укладеного між банком та відповідачем договору.

При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме цей Публічний договір розуміла відповідач та ознайомилася і погодилася з ними, підписуючи заяву про приєднання до Публічного договору, а також те, що вказані документи на момент підписання заяви відповідачем взагалі містили такі умови.

Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в Умови та правила споживчого кредитування. До такого висновку дійшов і Верховний Суд України у постанові від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15).

Наданий позивачем Публічний договір, з огляду на його мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ним нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку в заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останньою і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих їй умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

Підстави для стягнення заборгованості за санкціями за порушення зобов`язань за кредитним договором у сумі 27 351,11 грн. відсутні, адже такі умови між сторонами в самому кредитному договорі не погоджені, а витяг з Публічного договору відповідачем не підписаний.

Крім того, за положеннями ч. ч. 1, 2 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним.

Відповідно до ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Частинами 1, 3 статті 203 ЦК України визначено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Кредитний договір № 60.12.000227 від 09.11.2018 року, укладений між АТ «АКБ «Конкорд» та ОСОБА_1 є споживчим кредитом, тому на нього розповсюджується дія Закону України «Про захист прав споживачів».

Статтею 11 Закону України «Про захист прав споживачів» встановлено, що цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування».

Згідно статті 1 Закону України «Про споживче кредитування» (в редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин) визначено, що договір про споживчий кредит - вид кредитного договору, за яким кредитодавець зобов`язується надати споживчий кредит у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач (позичальник) зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, встановлених договором.

Загальні витрати за споживчим кредитом - це витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту (п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про споживче кредитування»).

Споживчий кредит (кредит) - грошові кошти, що надаються споживачу (позичальникові) на придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника (п. 11 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про споживче кредитування»).

Відповідно до ч. 2 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування», для цілей обчислення реальної річної процентної ставки визначаються загальні витрати за споживчим кредитом.

До загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця (у тому числі за ведення рахунків), які сплачуються споживачем, пов`язані з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, розраховані на дату укладення договору про споживчий кредит, які є обов`язковими для укладення договору про споживчий кредит, а також за послуги кредитного посередника (за наявності). У разі якщо витрати на додаткові чи супутні послуги кредитодавця, отримання яких є обов`язковим для укладення договору про споживчий кредит, або кредитного посередника (за наявності) не були включені до загальних витрат за споживчим кредитом, платежі за ці послуги не підлягають сплаті споживачем. Платежі за додаткові та супутні послуги третіх осіб, пов`язані з договором про споживчий кредит, не включаються до загальних витрат за споживчим кредитом. Якщо укладення договору про надання додаткових чи супутніх послуг третіми особами є обов`язковим для отримання кредиту або для отримання кредиту на умовах, що пропонуються кредитодавцем, споживач має бути прямо проінформований про це у письмовій формі.

Статтею 20 Закону України «Про споживче кредитування» передбачено вичерпний перелік додаткових та супутніх послуг кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), за які Банк має право отримувати (стягувати) комісію що пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, а саме: 1) договір оцінки майна споживача з метою визначення його кредитоспроможності; 2) договір оцінки майна споживача, що використовується для забезпечення виконання ним зобов`язань за договором про споживчий кредит; 3) договір страхування та інші договори, що укладаються для забезпечення виконання споживачем зобов`язань за договором про споживчий кредит; 4) договір відкриття банківського рахунку, необхідного для отримання чи обслуговування наданого кредиту; 5) договори про надання нотаріальних та інших додаткових чи супутніх послуг у разі, якщо вони необхідні для укладення договору про споживчий кредит.

Згідно з ч. 1 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування», у договорі про споживчий кредит зазначаються: 1) найменування та місцезнаходження кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), прізвище, ім`я, по батькові та місце проживання споживача (позичальника); 2) тип кредиту (кредит, кредитна лінія, кредитування рахунку тощо), мета отримання кредиту; 3) загальний розмір наданого кредиту; 4) порядок та умови надання кредиту; 5) строк, на який надається кредит; 6) необхідність укладення договорів щодо додаткових чи супутніх послуг третіх осіб, пов`язаних з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту (за наявності); 7) види забезпечення наданого кредиту (якщо кредит надається за умови отримання забезпечення); 8) процентна ставка за кредитом, її тип (фіксована чи змінювана), порядок її обчислення, у тому числі порядок зміни, та сплати процентів; 9) реальна річна процентна ставка та загальна вартість кредиту для споживача на дату укладення договору про споживчий кредит. Усі припущення, використані для обчислення такої ставки, повинні бути зазначені; 10) порядок повернення кредиту та сплати процентів за користування споживчим кредитом, включно із кількістю платежів, їх розміром та періодичністю внесення, у вигляді графіка платежів (у разі кредитування у вигляді кредитування рахунку, кредитної лінії графік платежів може не надаватися); 11) інформація про наслідки прострочення виконання зобов`язань зі сплати платежів, у тому числі розмір неустойки, процентної ставки, інших платежів, які застосовуються чи стягуються при невиконанні зобов`язання за договором про споживчий кредит; 12) порядок та умови відмови від надання та одержання кредиту; 13) порядок дострокового повернення кредиту; 14) відповідальність сторін за порушення умов договору.

Згідно змісту додатку №1 до Заяви про надання кредиту № 60.12.000227 від 09.11.2018 року, яким є Розрахунок сукупної вартості кредиту та реальної процентної ставки за обраним видом кредиту, встановлено, зокрема, комісію за надання кредиту в сумі 2 005,00 грн.

Частиною 6 статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» встановлено, що споживач не зобов`язаний сплачувати кредитодавцю будь-які платежі, не зазначені у договорі про споживчий кредит.

За змістом ч.ч. 1, 2 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача.

Частиною 3 вказаної вище статті визначено перелік несправедливих умов договору. А відповідно до частини 4 статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» перелік несправедливих умов у договорах із споживачами не є вичерпним.

Нечіткі або двозначні положення договорів із споживачами тлумачаться на користь споживача (ч. 8 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів»).

Відповідно до п. 17 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» (в редакції, що діяла на час укладення вищевказаного кредитного договору) послуга - це діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб.

Надання грошових коштів за укладеним кредитним договором відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України є обов`язком банку, відповідно, виконання такого обов`язку не може обумовлюватися будь-якою зустрічною оплатою з боку позичальника. Оскільки надання кредиту - це обов`язок банку за кредитним договором, то така дія як плата за обслуговування кредиту, не є самостійною послугою, що підлягає сплаті позичальником. Так як надання кредиту, у зв`язку із укладенням кредитного договору, відповідає економічним потребам самої кредитної установи (банку), то такі дії не є послугами, що надаються клієнту - позичальнику.

Виходячи з викладеного, встановивши, що кредитним договором, зокрема, позичальнику було встановлено комісію за надання кредиту, приймаючи до уваги, що надання інших послуг за вказану комісію умовами кредитного договору не погоджено, суд дійшов висновку, що пункти правочину щодо встановлення комісії за обслуговування кредиту та комісія за розрахунково-касове обслуговування є нікчемними в силу закону з моменту його укладення, а отже таким, що не створює юридичних наслідків для сторін, тому не потребує визнання його недійсним.

За таких обставин, відсутні підстави для стягнення з відповідача на користь позивача плати за супроводження простроченої заборгованості у розмірі 47 165,49 грн. та заборгованості за розрахунково-касове обслуговування у розмірі 14 623,33 грн., залишку нарахованої суми розрахунково-касового обслуговування у розмірі 500,00 грн.

Крім того, суд звертає увагу, що комісія у вигляді плати за супроводження простроченої заборгованості та розрахунково-касове обслуговування умовами самого договору не погоджені.

Враховуючи вищевказані вимоги закону та встановлені обставини справи, оцінивши докази в їх сукупності та взаємозв`язку, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором № 60.12.000227 від 09.11.2018 р. у розмірі 47 658,00 грн., яка складається з: 37 970,92 грн. заборгованість за кредитом; 9687,08 грн. заборгованість за відсотками, а тому позов підлягає частковому задоволенню. В іншій частині позовних вимог необхідно відмовити.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, підлягають стягненню з відповідача на користь позивача понесені ним та документально підтверджені судові витрати, пропорційно до задоволених позовних вимог.

З матеріалів справи вбачається, що позивач при зверненні до суду сплатив судовий збір у розмірі 2684,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 12222 від 26.08.2021 р. та меморіальним ордером № 2436 від 26.01.2023 р.

На підставі ст.141,142 ЦПК України з відповідача на користь банку підлягають стягненню понесені ним судові витрати зі сплати судового збору, пропорційно частці задоволених позовних вимог, в сумі 826,46 грн.

Керуючись ст.ст. 526, 530, 610, 627, 629, 634, 1048, 1049, 1054 ЦК України, ст.2, 4, 5, 12, 13, 76-82, 89, 141, 259, 263-265, 354 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ :

Позов Акціонерного товариства «Акціонерний комерційний банк «Конкорд» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства «Акціонерний комерційний банк «Конкорд» ( НОМЕР_2 в АТ «АКБ «Конкорд», , МФО 307350) заборгованість за кредитним договором № 60.12.000227 від 09.11.2018 року в розмірі 47 658 (сорок сім тисяч шістсот п`ятдесят вісім) гривень 00 копійок, з яких: заборгованість за кредитом - 37 970,92 грн.; заборгованість за відсотками - 9687,08 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства «Акціонерний комерційний банк «Конкорд» ( НОМЕР_2 в АТ «АКБ «Конкорд», , МФО 307350) судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 826,46 гривень.

В іншій частині позову відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до Запорізького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: В.М. Світлицька