Справа № 2/593/93/2024
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"09" січня 2024 р.суддя Бережанського районного суду Тернопільської області Крамар В. М. ознайомившись з позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа відділ державної реєстрації Бережанської міської ради про виділ частки із майна, що перебуває в спільній частковій власності,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2023 року до суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа відділ державної реєстрації Бережанської міської ради про виділ частки із майна, що перебуває в спільній частковій власності.

18 грудня 2023 року ухвалою судді Бережанського районного суду позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа відділ державної реєстрації Бережанської міської ради про виділ частки із майна, що перебуває в спільній частковій власності, - залишено без руху та надано позивачу строк для оформлення позовної заяви відповідно до вимог ст. 177 ЦПК України десять днів з дня вручення ухвали.

Вказану ухвалу прийнято у зв`язку з тим, що в позовній заяві, поданій ОСОБА_1 , всупереч п.3 ч.3 ст. 175 ЦПК України відсутній обґрунтований розрахунок ціни позову, оскільки ціна позову в позовній заяві вказана не на підставі висновків експерта про дійсну вартість спірного майна на час звернення, а без будь-якого обґрунтування, яке не містять відомостей про те, виходячи з чого визначено вартість майна в певному розмірі, і є такими, в яких вартість майна очевидно не відповідає дійсній вартості майна. Такий висновок випливає з того, що з доданих до позовної заяви відомостей вбачається, що загальна площа спірного майна, яке позивачка просить виділити їй становить 145,8 кв.м. в будинку та 43,0 кв. м. інших приміщень, тобто вартість 1 кв. м. становить 1037,88 грн. (584857 грн. /188,8 кв.м.=3097,60 грн. / кв.м.).

Відповідно до ч.2 ст. 176 ЦПК України, якщо визначена позивачем ціна позову вочевидь не відповідає дійсній вартості спірного майна або на момент пред`явлення позову встановити точну його ціну неможливо, розмір судового збору попередньо визначає суд з наступним стягненням недоплаченого або з поверненням переплаченого судового збору відповідно до ціни позову, встановленої судом при вирішенні справи.

Відповідно до п.п. 3 п. 1 ст.4 Закону України «Про судовий збір» за подання позивачем фізичною особою позовної заяви майнового характеру, ставки судового збору встановлюються в розмірі 1 відсотка ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб (що у 2023 році становить 1073,60 грн) та не більше 3 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (що у 2023 році становить 8052,00 грн.).

Оскільки вказана позивачем ціна позову вочевидь не відповідає дійсній вартості спірного майна, виходячи з положень ч.2 ст. 176 ЦПК України, розмір судового збору за позовною вимогою майнового характеру, слід попередньо визначити в розмірі 3-ох прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 8052,00 грн.

Позивачкою під час звернення до суду з позовною заявою не сплачено судовий збір за розгляд вказаної справи.

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 175 ЦПК України якщо позовна заява подається особою, звільненою від сплати судового збору відповідно до закону, у ній зазначаються підстави звільнення позивача від сплати судового збору.

Не зважаючи на таку вимогу ч.4 ст. 175 ЦПК України у позовній заяві не наведено відомостей про звільнення позивачки від сплати судового збору.

Виходячи з наведеного, суд приходить до висновку, що позовна заява не відповідає вимогам ч.4 ст. 177 ЦПК України, відповідно до якої до позовної заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Таким чином, позивачці за вказаною позовною заявою необхідно сплатити судовий збір в розмірі 8052,00 грн.

У зв`язку з цим, відповідно до ч.1 ст. 185 ЦПК України позивачці в ухвалі зазначено недоліки позовної заяви, спосіб і строк усунення недоліків, а саме: позивачці слід додати до позовної заяви документ, що підтверджує сплату судового збору в розмірі 8052,00 грн., який належить сплатити на рахунок UA0019749, отримувач коштів ГУК у Терн.обл./тг м.Бережани/22030101, , банк отримувача Казначейство України (ЕАП), МФО 899998, код класифікації доходів бюджету 22030101, призначення платежу *;101;__________(код клієнта за ЄДРПОУ для юридичних осіб (доповнюється зліва нулями до восьми цифр, якщо значущих цифр менше 8), реєстраційний номер облікової картки платника податків фізичної особи (завжди має 10 цифр) або серія та номер паспорта громадянина України, в разі якщо платник через свої релігійні переконання відмовився від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомив про це відповідний орган Міністерства доходів і зборів України і має відповідну відмітку у паспорті); Судовий збір, за позовом ___________ (ПІБ чи назва установи, організації позивача), Бережанський районний суд Тернопільської області (назва суду, де розглядається справа), або навести відомості про звільнення від сплати судового збору, чи заявити обґрунтоване клопотання (заяву) про звільнення (відстрочення, зменшення) від сплати судового збору.

Ухвалу суду від 18 грудня 2023 року позивачкою отримано 26 грудня 2023 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.

Виходячи з наведеного, останній день на усунення недоліків наведених в ухвалі суду від 18 грудня 2023 року з врахуванням ч.6 ст. 272 ЦПК України припадає на 05 січня 2024 року.

Не зважаючи на вказане, позивачкою вимоги ухвали від 18 грудня 2023 року у встановлений строк, до 05 січня 2024 року, не виконано: документ, що підтверджує сплату судового збору в розмірі 8052,00 грн. до позовної заяви не додано; відомості про звільнення від сплати судового збору не наведено; обґрунтоване клопотання (заяву) про звільнення (відстрочення, зменшення) від сплати судового збору не заявлено.

Відповідно до ч. 3 ст. 185 ЦПК України, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається не поданою і повертається позивачеві.

Ч.7 ст. 185 ЦПК України встановлено, що повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви.

Виходячи з наведеного, позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа відділ державної реєстрації Бережанської міської ради про виділ частки із майна, що перебуває в спільній частковій власності, - слід вважати неподаною та повернути її позивачці. Роз`яснити позивачці, що повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви.

Такий висновок, цілком узгоджується з висновком Верховного Суду викладеному у постанові Верховного Суду від 22.09.2019 року по справі № 705/5060/18 (провадження № 61-3331св19), в якій Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду вказав:

«Повертаючи позовну заяву ОСОБА_1 як неподану, суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, зазначив, що заявник отримав копію ухвали суду .... , однак у наданий судом строк недоліки позовної заяви не усунув. Проте, повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для її повернення.

Прецедентними є рішення Європейського суду з прав людини у справах "Осман проти Сполученого королівства" від 28 жовтня 1998 року та "Креуз проти Польщі" від 19 червня 2001 року. У вказаних рішеннях зазначено, що право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.

Якщо законом визначений порядок для вчинення певних дій, такий порядок в силу вимог вітчизняного та Європейського законодавства повинен дисциплінувати осіб, що звертаються до суду та не допустити судовий процес у безладний рух, так як право на суд не є абсолютним.

Разом з тим, відповідно до практики Європейського суду з прав людини право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), має тлумачитися з урахуванням верховенства права, яке вимагає, щоб сторони у справі мали ефективний судовий засіб, що давав би їм можливість заявляти про свої громадянські права. Таким чином, це положення втілює "право на суд", право на доступ до якого, тобто право на звернення до суду у цивільних справах, є лише одним аспектом; однак, це аспект, який фактично дає можливість скористатися додатковими гарантіями, викладеними в пункті 1 статті 6 Конвенції.

Суд також зазначає, що Конвенція покликана гарантувати не права, які є теоретичними або ілюзорними, а права, які є практичними та ефективними. Це особливо стосується гарантій, закріплених у статті 6 Конвенції, з огляду на важливе місце, яке в демократичному суспільстві займає право на справедливий суд з усіма гарантіями відповідно до цієї статті. Правила, що регулюють офіційні кроки та строки, які мають бути дотримані при подачі апеляційної скарги або заяв на судовий перегляд, спрямовані на забезпечення належного здійснення правосуддя та дотримання, зокрема, принципу правової визначеності.

Суд нагадує, що національні органи влади, зокрема суди, мають вирішувати проблеми тлумачення внутрішнього законодавства, їх роль обмежується перевіркою відповідності результатів такого тлумачення Конвенції. Це стосується, зокрема, тлумачення судами процесуальних норм, таких як строки подання документів або подання апеляцій (рішення у справі "Кунерт проти Польщі", заява N 8981/17, від 04 квітня 2019 року).

Отже, залишаючи позовну заяву без руху, ОСОБА_1 був поінформований про обов`язок виправити недоліки вказаної заяви, а саме: привести її зміст та форму відповідно до вимог статей 175,177 ЦПК України.

Отже, оскільки ОСОБА_1 не подав позовну заяву, яка повинна відповідати вимогам статтей 175, 177 ЦПК України, і таким чином, не вичерпав наявних засобів захисту свого права, суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, дійшов обґрунтованого висновку про визнання позовної заяви неподаною та її повернення.

Таким чином доводи касаційної скарги про те, що судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій перешкоджають та обмежують право позивача на доступ до правосуддя, колегія суддів не бере до уваги з огляду на вищевикладене.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення ("Серявін та інші проти України", заява N 4909/04, від 10 лютого 2010 року).

Вказані судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій є достатньо мотивованим.

Доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують, на законність судових рішень не впливають, а зводяться до незгоди заявника із висновками судів.»

Керуючись ч. ч. 3, 6, 7 ст. 185, ст.ст. 354, 355, п.15.5 розділу ХІІІ ЦПК України, -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа відділ державної реєстрації Бережанської міської ради про виділ частки із майна, що перебуває в спільній частковій власності, - вважати неподаною та повернути її позивачці.

Роз`яснити позивачці, що повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Тернопільського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня складення ухвали.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається учасниками справи до або через відповідний суд, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Суддя: