Справа №949/2616/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 січня 2024 року Дубровицький районний суд Рівненської області у складі:

головуючого - судді Отупор К.М.,

при секретарі судового засідання Катюха К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дубровиця в порядку спрощеного позовного провадження справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 про розірвання шлюбу.

Свої вимоги мотивує тим, що 19 січня 2000 року, між ним та відповідачкою був вперше укладений шлюб, що зареєстрований Дубровицьким районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Рівненській області, про що складено актовий запис №2. В період шлюбу у них народилися діти: дочка ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , дочка ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 , які на даний час досягли повноліття та дочка ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Так як подружнє життя з відповідачкою не склалося, рішенням Дубровицького районного суду Рівненської області від 28 листопада 2016 року по справі №560/1171/16-ц, шлюб між ними було розірвано. В подальшому, через деякий час вони примирилися та знову почали проживати однією сім`ю, а тому 19 вересня 2019 року повторно уклали шлюб, що зареєстрований Рівненським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Рівненській області, про що складено відповідний актовий запис №160. З моменту укладення шлюбу відносини між сторонами почали поступово погіршуватись, що відобразилось на їхніх стосунках. Підставами для цього стала втрата взаємопорозуміння, почуттів, виникнення обопільної неприязні, розчарування та постійні сварки, свідком яких була малолітня дочка. Відповідачка не здатна підтримувати моральну атмосферу в сім`ї та піклуватись про побудову сімейних відносин на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Такі обставини почали відображатися на міцності їхніх сімейних стосунків, що в свою чергу призвело до фактичного розпаду сім`ї. Тому, починаючи з березня місяця 2022 року, він з відповідачкою разом не проживає, спільного побуту не ведуть. Малолітня дочка ОСОБА_5 залишилася проживати разом із ним. На даний час стосунки з відповідачкою не покращилися, і тому, він прийшов висновку, що розлучення це єдиний вихід для них побудувати нове щасливе життя.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд справи без його участі, позов підтримує в повному обсязі.

Відповідачка ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилася, подала заяву про розгляд справи без її участі, позов визнає та згідна на розірвання шлюбу, а також не заперечує, щоб після розірвання шлюбу малолітня дитина - дочка ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , залишилися проживати разом із батьком, тобто позивачем ОСОБА_1 .

Відповідно до частини 2 статті 247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу, розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши матеріали справи, прийшов до переконання, що позов слід задовольнити з таких підстав.

Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі з 19 вересня 2019 року. Шлюб зареєстровано Рівненським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Рівненській області, про що складено відповідний актовий запис №160. Дана обставина підверджується оригіналом свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 від 19 вересня 2019 року (а.с.10).

Від даного шлюбу сторони мають дітей: дочку ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , дочку ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 , які на даний час досягли повноліття та дочку ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с.9).

Відповідно до положень статті 51 Конституції України, частини 1 статті 24 Сімейного кодексу України, шлюб ґрунтується на добровільній згоді жінки та чоловіка, примушення жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Згідно із положеннями пункту 3 частини 2 статті 18, статті 51, частини 3 статті 56, частини 1 статті 110 Сімейного кодексу України, дружина і чоловік мають рівне право на повагу до своєї індивідуальності, своїх звичок та уподобань, при цьому способом захисту сімейних прав та інтересів, у тому числі, є право на припинення шлюбних відносин шляхом пред`явлення до суду позову про розірвання шлюбу одним із подружжя.

Судом встановлено, що за час сімейного життя у сторін склалася обстановка, що виключає можливість спільного проживання, почуття любові та поваги один до одного між сторонами втрачено, фактичні шлюбні відносини між ними припинені, примирення між подружжям та збереження сім`ї не можливо, так як це буде суперечити інтересам та волі обох сторін.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що сім`я розпалася остаточно і шлюб існує формально.

Беручи до уваги, що шлюб - це добровільний союз чоловіка та жінки, а сторони зберегти сім`ю не бажають, суд з урахуванням того, що розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка, після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті і майнові права, враховуючи відсутність обставин, що перешкоджають розірванню шлюбу, передбачених частиною 2 статті 110 Сімейного кодексу України, вважає за необхідне позов про розірвання шлюбу задовольнити.

Щодо позовної вимоги про залишення малолітньої дитини проживати разом із батьком, суд зазначає наступне.

За загальним правилом, за відсутності спору щодо того з ким із батьків будуть проживати неповнолітні діти, суд може вирішити питання про залишення проживання дитини з матір`ю чи батьком, одночасно з вимогою про розірвання шлюбу.

Лише за наявності такого спору між батьками, суд повинен роз`яснити сторонам порядок вирішення питання про визначення місця проживання дитини.

Дана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 15 січня 2020 року у справі №200/952/18 (провадження № 61-14859св19).

Оскільки спору щодо визначення місця проживання дитини між сторонами судом не встановлено, малолітня дитина ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_3 , проживає разом із батьком ОСОБА_1 , проти чого відповідачка ОСОБА_2 заперечень не висловила, тому суд вважає, що після розірвання шлюбу, малолітню дитину ОСОБА_5 слід залишити проживати разом із батьком, тобто позивачем ОСОБА_1 .

У зв`язку з тим, що позивач не заявляє вимог про стягнення з відповідачки на його користь судових витрат, суд, керуючись принципом диспозитивності цивільного судочинства, закріпленим у статті 13 Цивільного процесуального кодексу України, не вирішує питання про розподіл судових витрат згідно статті 141 Цивільного процесуального кодексу України.

Тому, на підставі викладеного, керуючись статтями 104, 105, 110, 112 Сімейного кодексу України, статтями 12, 13, 81, 247, 264, 265, 352, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити.

Шлюб ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зареєстрований 19 вересня 2019 року Рівненським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Рівненській області, про що складено відповідний актовий запис №160 - розірвати.

Після розірвання шлюбу, малолітню дитину: дочку ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_3 , залишити проживати разом із батьком ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Рішення може бути оскаржено протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Рівненського апеляційного суду.

У відповідності до підпункту 15.5) пункту 1 Розділу ХІІІ Перехідних Положень Цивільного процесуального кодексу України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Відомості про учасників справи згідно пункту 4 частини 5 статті 265 Цивільного процесуального кодексу України:

Позивач: ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_4 , житель АДРЕСА_1 , паспорт ID-картка № НОМЕР_2 , виданий 26 січня 2022 року (5617), РНОКПП НОМЕР_3 .

Відповідач: ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_5 , жителька АДРЕСА_1 , паспорт ID-картка № НОМЕР_4 , виданий 20 грудня 2021 року (5617), РНОКПП НОМЕР_5 .

Суддя: підпис.

Виготовлено з автоматизованої системи документообігу суду.

Суддя Дубровицького

районного суду К.М. Отупор