КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
справа № 753/3078/23 Головуючий у суді І інстанції: Шаповалова К.В.
провадження №22-ц/824/5823/2024 Головуючий у суді ІІ інстанції: Сушко Л.П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 січня 2024 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах: головуючого судді Сушко Л.П., суддів Гаращенка Д.Р., Олійника В.І., розглянувши у приміщенні Київського апеляційного суду у порядку письмового провадження матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою Державного підприємства «Центр організаційно-технічного і інформаційного забезпечення управління зоною відчуження» на рішення Дарницького районного суду міста Києва від 20 червня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Центр організаційно-технічного і інформаційного забезпечення управління зоною відчуження» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільнені та невиплаченої компенсації,

ВСТАНОВИВ:

24 лютого 2023 року до суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ДП "Центр організаційно-технічного і інформаційного управління зоною відчуження" про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку та не виплаченої компенсації при звільненні.

В обґрунтування позовної заяви позивач зазначає, що в період з 12 квітня 2018 року по 07 листопада 2022 року вона перебувала у трудових відносинах з відповідачем. 07 листопада 2022 року її було звільнено з займаної посади відповідно до пункту першого статті 40 КЗпП України. Відповідачем було здійснено нарахування компенсації за невикористану відпустку та вихідної допомоги, однак зазначені суми були перераховані позивачу лише 31 грудня 2022 року, а тому позивач просив суд стягнути на її користь суму середнього заробітку за час затримки розрахунку, що становить 27573,60 грн. Разом з тим, позивач просив стягнути з відповідача кошти у розмірі 14821 грн - матеріальну допомогу при звільненні, що передбачено Колективним договором підприємства.

Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 20 червня 2023 року позов задоволено частково.

Стягнуто з Державного підприємства «Центр організаційно-технічного і інформаційного забезпечення управління зоною відчуження» на користь ОСОБА_1 :

- матеріальну допомогу при звільненні у зв`язку із ліквідацією підприємства, передбачену умовами колективного договору в розмірі 14821 грн (без урахування податків та зборів).

- середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 14821 грн (без урахування податків та зборів) та судовий збір у розмірі 750,65 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з вказаним судовим рішенням, представник ДП «Центр організаційно-технічного і інформаційного забезпечення управління зоною відчуження» -Котляренко О.О. подав апеляційну скаргу, в якій просив його скасувати в частині невиплаченої матеріальної допомоги при звільненні та затримки розрахунку зі звільненим працівникам.

Доводи апеляційної скарги обгрунтовував тим, що виплата вихідної допомоги позивачу у зв`язку з ліквідацією підприємства у розмірі однієї середньомісячної заробітної плати була виплачена, а також виплачена компенсація за 33 календарні дні невикористаної відпустки, що підтверджувалося довідкою щодо проведення розрахунків зі звільненим працівником станом на 31.03.2023 року, що доводило дотримання роботодавцем трудового законодавства.

Апелянт звернув увагу, що пунктом 6 Розділу 1 Колективного договору ДП «ЦОТІЗ» на 2018-2020 рр. (зі змінами та доповненнями) передбачено, що сторони в межах своїх повноважень і за власні кошти можуть встановлювати додаткові, порівняно із законодавством і Галузевою угодою, трудові і соціально-побутові компенсації та пільги для працівників. В свою чергу п.4.5 Галузевої угоди між ДАЗВ та Профспілкою працівників атомної енергетики та промисловості України на 2021-2023 року передбачено, що підприємства встановлюють у колективних договорах умови оплати праці найманих працівників. Доплати та надбавки встановлюються згідно із чинним законодавством за переліком та у розмірах, визначених у Додатку 5 до Галузевої угоди. Інші доплати та надбавки або збільшення їх розміру підприємства можуть встановлювати лише за рахунок коштів, одержаних від господарської діяльності.

Доводи апеляційної скарги обгрунтовані також тим, що оскільки між Роботодавцем та Позивачкою було укладено Колективний договір, то на ці правовідносини розповсюджується Лист ТПП України «Про підтвердження форс-мажорних обставин». Зазначив, що діяльності ДП «ЦОТІЗ» з 24 лютого 2022 року завадили обставини непереборної сили, зокрема, захоплення виробничих та адміністративних будівель, споруд, техніки, іншого рухомого майна, первинної документації військовослужбовцями рф. ДП «ЦОТІЗ» є підприємством, що постраждало внаслідок збройної агресії рф й у зв`язку із цим позбавлене можливості виконання договірних зобов`язань.

Відзив на апеляційну скаргу у встановлений апеляційним судом строк не надходив.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Вирішуючи даний спір та частково задовольняючи позовні вимоги в частині стягнення матеріальної допомоги, суд першої інстанції обгрунтовував свої висновки тим, що відповідно до пунктів 5 та 5.2 Колективного договору в редакції Змін та доповнень позивачу підлягає виплаті матеріальна допомога у розмірі 1 середньомісячної заробітної плати. Оскільки позивачку було звільнено 7 листопада 2022 року, до розрахунку враховується заробітна плата за 2 місяці, що передували звільненню (вересень, жовтень). Згідно із долученими до позовної заяви доказами, заробітна плата позивачки за вересень- жовтень 2022 року становила 14821 грн, таким чином середня заробітна плата позивачки становила 14821 грн, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача як матеріальна допомога при звільненні у зв`язку із ліквідацією підприємства, а тому суд першої інстанції прийшов до висновку, що дана вимога позивача в цій частині підлягає повному задоволенню.

Щодо правових підстав для стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, суд першої інстанції обгрунтовував свої висновки тим, що підприємство (відповідач) знаходиться на території, яка силами ЗСУ звільнена від військовослужбовців зс рф ще в квітні 2022 року, тоді як позивач звільнена з роботи у листопаді 2022 року. Враховуючи дії відповідача щодо невиплати коштів позивачу, період, протягом якого такі виплати не здійснювались (з 7 листопада по 31 грудня 2022 року), беручи до уваги принципи розумності, справедливості та пропорційності, з огляду на розмір основної заробітної плати, а також те, що з 24.02.2022 в Україні введено воєнний стан, суд першої інстанції вважав правильним зменшити розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі місячної заробітної плати позивача - 14821 грн.

Такі висновки суду відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Відповідно до ч.ч.1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Відповідно до ч. 1 ст. 47 КЗпП України роботодавець зобов`язаний у день звільнення видати працівникові копію наказу (розпорядження) про звільнення, письмове повідомлення про нараховані та виплачені йому суми при звільненні (стаття 116) та провести з ним розрахунок у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, а також на вимогу працівника внести належні записи про звільнення до трудової книжки, що зберігається у працівника.

Відповідно до частини першої статті 94 КЗпП України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати.

У разі спору про розмір сум, нарахованих працівникові при звільненні, роботодавець у будь-якому разі повинен у визначений цією статтею строк виплатити не оспорювану ним суму.

Відповідно до ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Встановлено, що позивач ОСОБА_1 з 12 квітня 2018 року по 7 листопада 2022 року перебувала у трудових відносинах з відповідачем, а саме працювала у ДП «Центр організаційно-технічного і інформаційного забезпечення управління зоною відчуження» на посаді інженера відділу цивільного захисту, охорони праці, пожежної та радіаційної безпеки і охорони навколишнього середовища та була звільнена із займаної посади у зв`язку з ліквідацією підприємства (а.с. 8).

Відповідно до наказу про звільнення від 7 листопада 2022 року № 167-ОС ОСОБА_1 звільнено із займаної посади на підставі пункту 1 статті 40 КЗпП України, у зв`язку з ліквідацією підприємства. Наказом визначено, що відділу бухгалтерського обліку та звітності необхідно виплатити позивачу компенсацію за 38 днів невикористаної відпустки та вихідну допомогу у розмірі 1 середньомісячної заробітної плати, відповідно до статті 44 КЗпП України.

Встановлено, що Державне підприємство «Центр організаційно-технічного і інформаційного забезпечення управління зоною відчуження» (далі - ДП «ЦОТІЗ») належить до сфери управління Державного агентства України з управління зоною відчуження, що підтверджується пунктом 1.1 Статуту ДП «ЦОТІЗ» (у новій редакції), затвердженого наказом Державного агентства України з управління зоною відчуження від 07.07.2020 року № 145-20 та витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань станом на 18.08.2022 року.

Із зазначеного вбачається, що ДП «ЦОТІЗ» знаходиться в стані припинення.

Протоколом від 10 жовтня 2018 року № 2 на зборах трудового колективу схвалено колективний договір ДП «ЦОТІЗ» на 2018-2020 роки (далі - Колективний Договір), який зареєстрований Іванківською районною державною адміністрацією Київської області за реєстраційним № 12 від 18.10.2022 року.

Додатком 7 до Колективного договору є затверджене директором ДП «ЦОТІЗ» Положення про виплату матеріальної допомоги працівникам Державного підприємства «Центр організаційно-технічного і інформаційного забезпечення управління зоною відчуження».

Протоколом загальних зборів трудового колективу ДП «ЦОТІЗ» від 01.12.2020 року № 1 до Колективного договору внесено зміни та доповнення, які зареєстровані за № 12 в Іванківській районній державній адміністрації Київської області.

Відповідно до п. 2 розділу І Колективного договору, його сторонами є ДП «ЦОТІЗ» в особі директора (Роботодавець) з однієї сторони та спільний представницький орган профспілкових організацій, які здійснюють свої повноваження на підприємстві, в особі голови спільного представницького органу (Профспілкова сторона), з другої сторони.

Згідно п. 5 розділу І Колективного договору, останній поширюється на всіх його працівників незалежно від того, чи є вони членами профспілки, на обраних і штатних працівників профспілкової організації Підприємства.

Відповідно до пунктів 5 та 5.2 Колективного договору в редакції Змін та доповнень при звільненні у випадку із ліквідацією підприємства працівникам, які не мають стажу роботи на підприємствах зони відчуження (Державних підприємств, які належать до сфери управління Державного агентства України з управління зоною відчуження) з особливо шкідливими умовами праці виплачується матеріальна допомога у розмірі 1 середньомісячної заробітної плати відповідного працівника.

Наказом Державного агентства України з управління зоною відчуження від 25.07.2022 року № 73-22 «Про ліквідацію державного підприємства «Центр організаційно-технічного і інформаційного забезпечення управління зоною відчуження» припинено ДП «ЦОТІЗ», шляхом ліквідації.

Наказом Державного агентства України з управління зоною відчуження від 10.08.2022 року № 79-22 «Про внесення змін до наказу ДАЗВ від 25.07.2022 року № 73-22 «Про ліквідацію державного підприємства «Центр організаційно-технічного і інформаційного забезпечення управління зоною відчуження»» внесено зміни до Наказу.

Пунктом 2 наказу утворено Ліквідаційну комісію ДП «ЦОТІЗ». Головою цієї комісії визначено в.о. директора ДСП «ЦСП» Котляренка О.О. (додаток до Наказу).

Суд встановив, що позивачка працювала на ДП «ЦОТІЗ» з 12 квітня 2018 року по 7 листопада 2022 року на посаді інженера відділу цивільного захисту, охорони праці, пожежної та радіаційної безпеки і охорони навколишнього середовища та на час звільнення не мала стажу роботи на підприємствах зони відчуження (Державних підприємств, які належать до сфери управління Державного агентства України з управління зоною відчуження) з особливо шкідливими умовами праці.

Відповідно до розрахункових листів, що були надані відповідачем позивачу за її запитом за листопад -грудень 2022 року заробітна плата позивача становила - 14821 грн (а.с. 12). Вказаний факт не заперечувався відповідачем.

Відповідно до пункту 5.2 Положення про виплату матеріальної допомоги працівникам Державного підприємства «Центр організаційно-технічного і інформаційного забезпечення управління зоною відчуження» (Додаток 7 до Колективного договору з урахуванням змін та доповнень), при звільненні у зв`язку з ліквідацією підприємства, його реорганізацією або скороченням чисельності працівників підприємства, працівникам які не мають стажу роботи на підприємствах зонах відчуження (Державних підприємствах які, належать до сфери управління Державного агентства України з управління зоною відчуження) з особливо шкідливими умовами праві (ОШУП) - у розмірі 1 (однієї) середньомісячної заробітної плати відповідного працівника.

З урахуванням викладеного, суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції щодо стягнення з відповідача на користь позивача компенсації у зв`язку з ліквідацією підприємства, оскільки матеріалами справи підтверджено, що позивачка ОСОБА_1 має право на отримання матеріальної допомоги у розмірі 1 середньомісячної заробітної плати, що передбачено умовами Колективного договору.

Перевіряючи правові підстави для стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, суд апеляційної інстанції виходить з наступного.

Відповідно до ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 була звільнено 07 листопада 2022 року, що підтверджується як копією її трудової книжки, так і наданою копією наказу ДП «ЦОТІЗ» від 07 листопада 2022 року № 167-ОС.

В матеріалах справи також міститься довідка ДП «ЦОТІЗ» щодо проведених розрахунків зі звільненим працівником №120-10-23вг від 05.04.2023 року, відповідно до якої ДП «ЦОТІЗ» інформує про те, що 05 грудня 2022 року з ОСОБА_1 було проведено повний розрахунок щодо її звільнення у зв`язку із ліквідацією підприємства. Розрахунок з ОСОБА_1 проведено повністю (а.с. 162).

Таким чином, матеріалами справи підтверджено, що період затримки розрахунку при звільненні становить з 07 листопада 2022 року по 05 грудня 2022 року й відповідно до положень статті 117 КЗпП України позивачка по справі має право на виплату їй середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні по день фактичного розрахунку.

З урахуванням викладеного, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції вірно взявши до уваги принципи розумності, справедливості та пропорційності, з огляду на розмір основної заробітної плати, а також те, що з 24.02.2022 року в Україні введено воєнний стан, суд першої інстанції дійшов до правомірного висновку, зменшивши розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та стягнув з відповідача на користь позивача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі заробітної плати позивача - 14821 грн.

Доводи апеляційної скарги про те, що ДП «Центр організаційно-технічного і інформаційного забезпечення управління зоною відчуження» знаходиться на стаді ліквідації, не може здійснювати господарську діяльність, а також у зв`язку з недостатнім фінансуванням за бюджетною програмою КПКВ 2708110 «Підтримка екологічно безпечного стану у зонах відчуження і безумовного (обов`язкового) відселення» за статтями витрат «оплата праці» та «нарахування на оплату праці», ненадходження позабюджетних коштів, враховуючи відсутність відвідувачів у зоні відчуження та безумовного (обов`язкового) відселення, що зумовлено окупацією зони відчуження та безумовного (обов`язкового) відселення та у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України та запровадження воєнного стану відповідно до Указів Президента України, з урахуванням листа Торгівельно-промислової палати від 28.02.2022 № 2024/02.0-7.1 про підтвердження форс-мажорних обставин, ДП «Центр організаційно-технічного і інформаційного забезпечення управління зоною відчуження» було не в змозі здійснити виплати передбачені Колективним договором підприємства, суд апеляційної інстанції відхиляє, оскільки відповідачем не доведено обставин, які унеможливлювали своєчасно виплатити позивачу у листопаді 2022 року належні йому при звільненні суми, визначені Колективним договором, адже відсутність коштів у роботодавця не виключає його обов`язку виплатити зазначені суми.

Такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 21 грудня 2022 року у справі № 635/3475/20 (провадження № 61-10597св21).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26 лютого 2020 року у справі № 821/1083/17 (провадження № 11-1329апп18) зазначила, що виходячи зі змісту трудових правовідносин між працівником та підприємством, установою, організацією, під «належними звільненому працівникові сумами» необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право станом на дату звільнення згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем (заробітна плата, компенсація за невикористані дні відпустки, вихідна допомога тощо).

Суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що Велика Палата Верховного Суду зазначила, що єдиним належним документом, який підтверджує настання обставин непереборної сили (форс-мажору), як підстави для звільнення від відповідальності за невиконання (неналежного виконання) зобов`язань - є сертифікат, виданий у ТПП України.

В апеляційній скарзі апелянт зазначив, що ДП «ЦОТІЗ» звернулось до ТТП України для отримання сертифікату про підтвердження форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) отримання якого потребує, часу, тому відповідач зобов`язався долучити відповідний сертифікат одразу після його видачі до матеріалів справи, як доказ у справі.

Однак, суд апеляційної інстанції зазначає, що на момент розгляду справи, відповідні докази не надійшли до суду апеляційної інстанції та відповідно відсутні у матеріалах справи.

Оскільки обставини непереборної сили не підтверджено сертифікатом ТПП України, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що у відповідача, як і у більшості господарюючих суб`єктів на території України внаслідок військової агресії рф погіршився фінансовий стан порівняно з іншими звітними періодами, але це не є підставою для звільнення від виконання зобов`язань, в тому числі за чинним Колективним договором.

Крім того, відповідачем до апеляційної скарги додано повідомлення про початок досудового розслідування від 04 серпня 2022 року та листа ДАЗВ «Про визначення підприємства постраждалим» №01-1605/6-23 від 07 червня 2023 року, відповідно до якого встановлено, що діяльності ДП «ЦОТІЗ» з 24 лютого 2022 року завадили обставини непереборної сили - захоплення виробничих адміністративних будівель, споруд, техніки, іншого рухомого майна, первинної документації, документації бухгалтерського обліку, адміністративної розпорядчої та іншої документації військовослужбовцями рф. Ці обставини підприємство не могло передбачити чи відвернути, що завдало збитків як підприємству, так і його працівникам. Керівництво ДП «ЦОТІЗ» було частково позбавлене контролю над підприємством, не мало доступу до майна та документації. Вказано, що ДП «ЦОТІЗ» є підприємством, що постраждало внаслідок збройної агресії рф, через це воно позбавлене можливості виконання договірних зобов`язань.

Апеляційний суд звертає увагу, що відповідно до положень статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Враховуючи зазначене, нові докази, які додані до апеляційної скарги, не можуть бути враховані апеляційним судом, оскільки докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього, проте представником апелянта не було наведено жодного аргументу щодо причин неможливості подання зазначених доказів до суду першої інстанції.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції, викладених у рішенні, не спростовують.

З урахуванням викладеного суд апеляційної інстанції вважає, що майнові та трудові права позивача було порушено відповідачем.

З урахуванням викладеного, колегія суддів повністю погоджується з висновками суду першої інстанції, оскільки судом першої інстанції повно з`ясовані фактичні обставини справи, які мають істотне значення для справи в межах наданих сторонами доказів, правильно визначені правовідносини, що склалися між сторонами, їх об`єктивний склад, права та обов`язки сторін, вірно застосовані норми матеріального права та не порушені норми процесуального права, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та не дають достатніх підстав для скасування рішення суду.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, рішення суду ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, і не може бути скасовано з підстав, викладених у апеляційній скарзі.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 374,375 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Державного підприємства «Центр організаційно-технічного і інформаційного забезпечення управління зоною відчуження» залишити без задоволення.

Рішення Дарницького районного суду міста Києва від 20 червня 2023 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків зазначених в частині 3 статті 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено «09» січня 2024 року.

Головуючий суддя Л.П. Сушко

Судді Д.Р. Гаращенко

В.І. Олійник