Справа № 758/2983/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 січня 2024 року місто Київ

Подільський районний суд міста Києва у складі головуючого судді Гребенюка В.В., за участю секретаря судового засідання Кужелєвої Ю.В., розглянувши цивільну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Профіт Капітал» до ОСОБА_1 , про стягнення заборгованості

У С Т А Н О В И В:

У квітні 2022 року товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Профіт Капітал» (надалі за текстом - позивач) звернулось до суду із вказаним позовом до ОСОБА_1 (надалі за текстом - відповідач), зазначивши, що 12 квітня 2017 року між ПАТ «Ідея Банк» та відповідачем було укладено кредитний договір № UO1.226.73059, за яким банк надав відповідачу грошові кошти в розмірі 72 770 грн., із встановленою процентною ставкою за користування кредитними коштами у розмірі 0,0010 % у пільговий період, або 22,6000 % за межами пільгового періоду річних від залишкової суми кредиту. Банк свої зобов`язання за договором про надання банківських послуг виконав у повному обсязі. Проте, позичальник умови договору належним чином не виконував та невчасно сплачував кредитні кошти, внаслідок чого у нього утворилася заборгованість перед банком, яка станом на 03 грудня 2020 року склала 126 072,38 грн., із яких: заборгованість за основним боргом 71 770 грн., заборгованість за нарахованими та несплаченими відсотками 54 302,38 грн.

03 грудня 2020 року між АТ «Ідея Банк» та позивачем укладено договір факторингу №12/90, відповідно до якого АТ «Ідея Банк» відступило позивачу права вимоги за кредитними договорами, у тому числі, за договором, укладеним із відповідачем.

Станом на 03 грудня 2020 року заборгованість відповідача за договором № UO1.226.73059 у розмірі 126 072,38 грн. залишилася не погашеною, а тому, позивачем, у відповідності до ст. 625 ЦК України, нараховано на прострочену суму 3% річних, що склало 4 081,85 грн., а також, інфляційні втрати у розмірі 12 733,30 грн. Крім того, позивач просить стягнути з відповідача на його користь понесені ним витрати по сплаті судового збору у розмірі 2 481 грн. та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 2 000 грн.

З підстав стягнення вказаної суми заборгованості позивач звернувся із даним позовом до суду.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12 квітня 2022 року головуючим суддею у справі визначено Гребенюка В.В.

Ухвалою Подільського районного суду міста Києва від 02.05.2022 року відкрито провадження по справі та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Оскільки розгляд справи відбувається в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи, особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не викликались.

Відповідно до ст. 274 Цивільного процесуального кодексу України (надалі за текстом - ЦПК України), в порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи, справи, що виникають з трудових відносин, а також може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.

За змістом ст. 279 ЦПК України, розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі.

Відзив на позов відповідачем у визначений термін не надано.

Відповідно до положень ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Станом на дату розгляду справи, на адресу суду клопотання про розгляд справи у загальному позовному провадженні чи про розгляд справи за участю сторін учасниками справи не подавалися.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, суд встановив такі фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що 12 квітня 2017 року між Публічним акціонерним товариством «Ідея Банк» та відповідачем укладено кредитний договір № UO1.226.73059 (а.с. 5-7).

Відповідно до п.1.1, 1.2, 1.3, 1.4 Договору, банк надав позичальнику кредит (грошові кошти) на поточні потреби в розмірі 72 770 грн. строком на 96 місяців, за користування кредитом позичальник сплачує за ставкою 0,0010%.

У п. 1.5 Договору передбачено, що згідно постанови НБУ №168 від 10.05.2007 року, реальна річна процентна ставка складає 23.5800 %.

Відповідно до довідки-розрахунку заборгованості за кредитним договором № UO1.226.73059, станом на 03 грудня 2020 року у відповідача утворилася заборгованість перед «ПАТ «Ідея банк» в розмірі 126 072,38 грн., із яких: заборгованість за основним боргом 71 770 грн., заборгованість за нарахованими та несплаченими відсотками 54 302,38 грн (а.с. 12).

03.12.2020 року між ПАТ «Ідея Банк» та позивачем укладено договір факторингу № 12/90, відповідно до умов якого до позивача перейшло право вимоги за договором № UO1.226.73059 від 12.04.2017 року, який укладено між ПАТ «Ідея Банк» та відповідачем (а.с. 19-21).

Відповідно до наданого позивачем розрахунку, на прострочену суму заборгованості нараховано 3% річних, що склало 4 081,85 грн., а також, інфляційні втрати у розмірі 12 733,30 грн (а.с. 13).

Згідно зі ст. 509 Цивільного кодексу України (надалі за текстом - ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Зважаючи на приписи п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Приписами ст. 530 ЦК України передбачено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно зі ст. ст. 525, 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно зі ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тобто обов`язок доказування покладений на сторони.

Доказами, відповідно до ст. 76 ЦПК України є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно з вимогами п.п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи («Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

На момент розгляду справи відповідач не надав до суду доказів сплати ним заборгованості у вищезазначеному розмірі, а також будь-яких доказів, які б підтверджували невідповідність розміру заборгованості умовам кредитного договору.

Розрахунок заборгованості відповідачем жодним чином не спростований.

З огляду на наведене, суд вважає доведеним факт наявності у відповідача заборгованості за кредитним договором № UO1.226.73059. Матеріалами справи також підтверджується, що 03 грудня 2020 року між АТ «Ідея Банк» та позивачем було укладено договір факторингу №12/90.

Відповідно до п. 2.1 вказаного договору AT «Ідея Банк» відступає, а позивач приймає права вимоги та в їх оплату зобов`язується передати грошові кошти за плату та на умовах, визначених договором факторингу. Права вимоги, які клієнт відступає фактору за цим договором, відступаються (передаються) в розмірі заборгованості боржників перед AT «Ідея Банк, та визначені в реєстрі боржників, що підписується сторонами у паперовому вигляді в день укладення цього договору.

Згідно з пунктом 5.1 договору факторингу права вимоги, строк платежів по котрим настав, а також ті, що виникнуть у майбутньому, вважаються такими, що перейшли від AT «Ідея Банк» до позивача в день підписання відповідного реєстру боржників, за умови виконання останнім зобов`язань передбачених договором факторингу, щодо розрахунків (п. 4.1.).

Відповідно до ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Статтею 514 ЦК України встановлено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Таким чином, суд вважає обґрунтованими доводи позивача про те, що до нього перейшло право вимоги до відповідача, як до боржника за кредитним договором № UO1.226.73059 від 12 квітня 2017 року.

При вирішенні даного спору судом також враховуються положення статті 611 ЦК України, якими передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Зокрема, статтею 625 ЦК України врегульовано правові наслідки порушення грошового зобов`язання, які мають особливості. Так, відповідно до наведеної норми боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Формулювання статті 625 ЦК України, коли нарахування процентів тісно пов`язується із застосуванням індексу інфляції, орієнтує на компенсаційний, а не штрафний характер відповідних процентів, а тому 3 % річних не є неустойкою у розумінні положень статті 549 цього Кодексу.

Отже, за змістом наведеної норми закону, нараховані на суму боргу інфляційні втрати та три проценти річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування ним утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Як встановлено судом, відповідач належним чином своїх зобов`язань за кредитним договором № UO1.226.73059 від 12 квітня 2017 року не виконує.

Згідно з розрахунком позивача сума 3% річних, нарахованих ним на прострочену суму заборгованості відповідача, склала 4 081,85 грн., а інфляційні втрати 12 733,30 грн.

Вказаний розрахунок відповідачем не спростовано, а тому він приймається судом як належний.

Підсумовуючи вищенаведене, приймаючи до уваги встановлені судом обставини справи та визначені відповідно до них правовідносини, суд приходить до висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за кредитним договором № UO1.226.73059 від 12 квітня 2017 року у загальному розмірі 126 081 грн. 38 коп., у тому числі, 71 770 грн. заборгованості за основним боргом та 54 302,38 грн. заборгованості за нарахованими та несплаченими відсотками, а також 4 081,85 грн. 3% річних, 12 733,30 грн. інфляційних втрат.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат у справі, суд виходить із наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно з платіжним дорученням № 8782 від 14 січня 2022 року позивачем при подачі позову до суду сплачено судовий збір у розмірі 2 481 грн. Таким чином, вказана сума судового збору підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами за результатами розгляду справи (ч. 2 ст. 137 ЦПК України).

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

Така позиція закріплена і у п. 47, 48 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №10 від 17.10.2014 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», у яких судам роз`яснено, що при стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (ст. 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність») або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору (статті 12, 46, 56 ЦПК України).

Для цілей розподілу судових витрат розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Частиною четвертою статті 137 ЦПК визначено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути спів мірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

При визначенні суми відшкодування суд повинен виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Вказаний правовий висновок викладено в Постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц (провадження №14-382цс-19).

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так, у справі Схід/Захід Альянс Лімітед проти України (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268).

Як вбачається із матеріалів справи, 28 вересня 2021 року між позивачем та Адвокатським об`єднанням «Правовий діалог» укладено договір про надання правової допомоги №28092021-1.

За умовами п.3.1 договору про надання правової допомоги, що полягає у вчиненні об`єднанням дій, передбачених п. 1.1.1 цього договору, клієнт сплачує на користь об`єднання винагороду у розмірі 2 000 гривень.

Згідно акта прийому-передачі наданої правової допомоги від 18 жовтня 2021 року АО «Правовий діалог» виконано підготовку та подачу 482 позовних заяв, в тому числі, позовної заяви до відповідача, за що позивач сплатив АО «Правовий діалог» кошти в сумі 886 000 грн. в розмірі по 2 000 грн. за кожну позовну заяву, відповідно до платіжного доручення № 9641 від 05 липня 2022 року.

Таким чином, з огляду на вищевикладене, враховуючи характер виконаної роботи, принципи співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності витрат, а також критерій розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, ціни позову, складності виконаної роботи, критерію необхідності вчинення відповідних дій, значимості таких дій у справі, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 2 000 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 12, 13, 76-81, 133, 137, 141, 247, 258-259, 263-265, 268, 273, 279, 280-284, 353, 354 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Позов товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Профіт Капітал» до ОСОБА_1 , про стягнення заборгованості- задовольнити;

Стягнути з ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Профіт Капітал» заборгованість за договором кредиту в розмірі 126 081 (сто двадцять шість тисяч вісімдесят одна) гривня 38 копійок, 3 % річних за користування грошовими коштами у розмірі 4 081 (чотири тисячі вісімдесят одна) гривня 85 копійок, інфляційні втрати в розмірі 12 733 (дванадцять тисяч сімсот тридцять три) гривні 30 копійок;

Стягнути з ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Профіт Капітал» судовий збір у розмірі 2 481 (дві тисячі чотириста вісімдесят одна гривня), витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 2 000 (дві тисячі) гривень;

Повне найменування сторін:

Позивач - товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Профіт Капітал» (місцезнаходження: 04071, м. Київ, вул. Набережно-Лугова, буд. 8, );

Відповідач - ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 );

Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного суду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення;

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано протягом встановленого законом строку. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя В.В. Гребенюк