Справа № 357/1402/21
Провадження № 2-др/357/1/24
У Х В А Л А

08 січня 2024 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючого Кошель Б. І. ,

при секретарі Пустовій Ю. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду №6 м. Біла Церква заяву ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення у справі №357/1402/21 (провадження №6/357/158/23) за заявою ОСОБА_2 , заінтересована особа (стягувач): ОСОБА_1 про визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню,-

В С Т А Н О В И В:

Заінтересована особа (стягувач) ОСОБА_1 звернулася до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області із заявою про ухвалення додаткового рішення у цивільній справі №357/1402/21 (провадження №6/357/158/23). Вимоги обґрунтовані тим, що заявник ОСОБА_2 звернувся до суду про визнання судового наказу від 09.03.2021 року по справі №357/1402/21, щодо стягнення аліментів таким, що не підлягає виконанню. У зв`язку із захистом своїх прав зацікавлена особа була змушена звернутись за професійною правовою допомогою з метою недопущення порушення прав. 13 листопада 2023 року між адвокатом Бугаєнком О.Г. з однієї сторони та ОСОБА_1 з іншої сторони було укладено Договір про надання правової допомоги №13/11-23. Витратами на професійну правничу допомогу є гонорар адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомога, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо. Розмір цих витрат встановлюється договором про надання правової допомоги за домовленістю сторін. Адвокатом Бугаєнко О.Г. було підготовлено письмове заперечення з необхідними додатками з метою недопущення визнання судового наказу від 09.03.2021 року таким, що не підлягає виконанню. Також у письмових запереченнях було зазначено, що орієнтовний розмір судових витрат при розгляді даної справи в суді першої інстанції становить 6000 гривень витрати на професійну правничу допомогу та що відповідно до положень ч. 8 ст. 141 ЩІК України докази на підтвердження понесених судових витрат будуть надані протягом 5 днів після ухвалення рішення суду. 23.11.2023 судом було прийнято рішення про залишення заяви заявника без розгляду. На підтвердження наданих послуг представником позивача надано: копію договору №13/11-23 про надання правової допомоги від 13.11.2023 року та додаток до договору про надання правової допомоги № 13/11-23 від 13.11.2023 року згідно якого вартість передбачених угодою послуг складає 1000 грн. за годину надання правової допомоги. Між адвокатом та клієнтом ОСОБА_1 складено Акт про надання правової допомоги від 27.11.2023 року, на суму 5000,00 грн. Адвокат Бугаенко О.Г. надав фізичній особі ОСОБА_1 , відповідно до розрахунку витрат на правову допомогу наступні послуги: - вивчення документів судової справи 357/1402/21 та заяви ОСОБА_2 про визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню; - вивчення документів клієнта щодо наявності підстав для залишення чиним судового наказу від 09.03.2021 року по справі №357/1402/21; - підготовка, складання, комплектування всіх необхідних документів(додатків) та подання письмового заперечення на заяву про визнання судового наказу від 09.03.2021 року по справі №357/1402/21 таким, що не підлягає виконанню; - прийняття участі у судовому засіданні по розгляду при розгляді заяви про визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню; - всього 5 год. - 5000 грн. На підставі викладеного та керуючись ст. 270 ЦПК України, ОСОБА_1 просила суд, ухвалити додаткове рішення у справі №357/1402/21 про стягнення з заявника ОСОБА_2 на її користь судові витрати на правничу допомогу у сумі 5000,00 грн.

Згідно ч. 3 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення.

Відповідно до ч. 4 ст. 270 ЦПК України у разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви.

Сторони в судове засідання не викликалися з урахуванням вимог статті 270 ЦПК України, оскільки такий виклик при розгляді заяви про ухвалення додаткового рішення не є обов`язковим.

Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов таких висновків.

Судом встановлено, що у відповідності до вимог ст. 270 ЦПК України суд ухвалює додаткове рішення стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати; судом не вирішені питання про судові витрати; суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, передбачених ст.430 ЦПК України.

Між тим, судом не ухвалювалось рішення по суті справи, а тому приписи ст.270 ЦПК України в даному випадку не можуть бути застосовані судом.

Водночас, за змістом ч. 5 ст.142 ЦПК України у разі закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача.

Виходячи з положень ст. 13 ЦПК України кожна сторона розпоряджається своїми правами на власний розсуд, у тому числі правом визначити свою участь у тому чи іншому судовому засіданні.

Таким чином, законодавець, гарантуючи особам право на звернення до суду за захистом та право на позов, передбачив компенсацію здійснених відповідачем витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача.

Разом із тим, системний аналіз вказаної процесуальної норми дозволяє дійти висновку, що така компенсація можлива виключно у разі наявності відповідної вимоги відповідача, заявленої у зв`язку із вирішенням питання щодо залишення позову без розгляду. При цьому заявник повинен зазначити, у чому саме полягають необґрунтовані дії позивача.

Добросовісні дії позивача спрямовані на захист його порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів не можна вважати необґрунтованими, оскільки вони вчинені при здійсненні конституційного права на судовий захист.

Таким чином, необхідною умовою для застосування ч. 5 ст. 142 ЦПК України у разі закриття провадження у справі або залишення без розгляду є доведення факту вчинення позивачем необґрунтованих дій.

Під такими діями слід розуміти завідомо безпідставне та/або штучне ініціювання судового провадження, тощо. При цьому, відповідач у такому випадку повинен надати суду вмотивоване та підтверджене доказами клопотання про компенсацію відповідних витрат із зазначенням, у чому саме полягають відповідні необґрунтовані дії позивача.

Відповідно до ч. 6 ст. 142 ЦПК України, у випадках, встановлених частинами третьою - п`ятою цієї статті, суд може вирішити питання про розподіл судових витрат протягом п`ятнадцяти днів з дня постановлення ухвали про закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду, рішення про задоволення позову у зв`язку з його визнанням, за умови дотримання відповідною стороною вимог частини дев`ятої статті 141 цього Кодексу.

Як вбачається з роз`яснень в п. 38 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014 №10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», що у разі залишення заяви без розгляду відповідач має право заявити вимоги про відшкодування здійснених ним витрат, пов`язаних із розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача. У такому разі заявлені вимоги розглядаються у цій же справі одночасно із вчиненням наведених процесуальних дій. При цьому, саме по собі пред`явлення позову не може свідчити про необґрунтовані дії позивача.

Як вбачається з матеріалів справи, у жовтні 2023 року заявник ОСОБА_2 звернувся до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з заявою про визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню, (стягувач): ОСОБА_1 .

Ухвалою суду від 23 листопада 2023 року вище вказану заяву було залишено без розгляду на підставі п. 5 ч.1 ст. 257 ЦПК України.

Висновків щодо наявності чи відсутності підстав для визнання дій ОСОБА_2 зловживанням правами відповідно до приписів ст. 44 ЦПК України ця ухвала не містить.

Заявник ОСОБА_2 звернувся до суду з заявою, оскільки вважав, що його права та інтереси порушено.

Звернення до суду з позовом є суб`єктивним правом позивача, гарантованим ст. ст. 55, 124 Конституції України, та безумовним доступом до правосуддя незалежно від обґрунтованості позову.

Для стягнення компенсації здійснених відповідачем витрат, пов`язаних з розглядом справи, відповідачу згідно з процесуальним обов`язком доказування необхідно було довести, а суду встановити і зазначити про це в судовому рішенні, які саме необґрунтовані дії позивача були ним здійснені в ході розгляду справи та в чому вони виражені, зокрема: чи діяв позивач недобросовісно та пред`явив необґрунтований позов; чи систематично протидіяв правильному та швидкому вирішенню спору; чи недобросовісний позивач мав на меті протиправну мету - ущемлення прав та інтересів відповідача; чи були дії позивача умисні та який ступінь його вини й чим це підтверджується.

Вказаних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 03 липня 2019 року по справі №543/408/17.

З системного тлумачення положень частин п`ятої, шостої статті 142 ЦПК України, частини дев`ятої статі 141 ЦПК України виходить, що необґрунтовані дії позивача як підстава для компенсації здійснених відповідачем витрат, пов`язаних з розглядом справи, відповідно до частини п`ятої статті 142 ЦПК України, передбачають свідомі недобросовісні дії позивача, які свідчать про зловживання процесуальними правами.

Такого висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 14 січня 2021 року у справі №521/3011/18.

Аналогічний правовий висновок викладений Верховним Судом у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові від 12.11.2020 року у справі № 359/9512/17.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

З аналізу зазначених норм вбачається, що обов`язковою умовою є зловживання стороною чи її представником процесуальними правами, або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони.

Відповідно до статті 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами, зловживання процесуальними правами не допускається. Залежно від конкретних обставин справи суд може визнати зловживанням процесуальними права дії, що суперечать завданню цивільного судочинства, зокрема:

- подання скарги на судове рішення, яке не підлягає оскарженню, не є чинним або дія якого закінчилася (вичерпана), подання клопотання (заяви) для вирішення питання, яке вже вирішено судом, за відсутності інших підстав або нових обставин, заявлення завідомо безпідставного відводу або вчинення інших аналогічних дій, що спрямовані на безпідставне затягування чи перешкоджання розгляду справи чи виконання судового рішення.

- подання декількох позовів до одного й того самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав, або подання декількох позовів з аналогічним предметом і з аналогічних підстав, або вчинення інших дій, метою яких є маніпуляція автоматизованим розподілом справ між суддями.

- подання завідомо безпідставного позову, позову за відсутності предмета спору або у спорі, який має очевидно штучний характер.

- необґрунтоване або штучне об`єднання позовних вимог з метою зміни підсудності справи або завідомо безпідставне залучення особи як відповідача (співвідповідача) з тією самою метою.

- укладення мирової угоди, спрямованої на шкоду правам третіх осіб, умисне неповідомлення про осіб, які мають бути залучені до участі у справі.

Якщо подання скарги, заяви, клопотання визнається зловживанням процесуальними правами, суд з урахуванням обставин справи має право залишити без розгляду або повернути скаргу, заяву, клопотання.

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Разом з тим, заінтересованою особою (стягувачем) ОСОБА_1 не доведено, які саме необґрунтовані дії заявника були ним здійснені в ході розгляду справи та в чому вони виражені, зокрема: чи діяв позивач недобросовісно та пред`явив заздалегідь необґрунтований позов; чи систематично протидіяв правильному та швидкому вирішенню спору; чи недобросовісний позивач мав на меті протиправну мету - порушення прав та інтересів відповідача; чи були дії позивача умисні та який ступінь його вини й чим це підтверджується.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що залишення заяви без розгляду не свідчить про її безпідставність і необґрунтованість, залишення заяви без розгляду - це форма закінчення розгляду справи без ухвалення рішення. На цій стадії судового процесу суд не встановлює обґрунтованості чи необґрунтованості позовної заяви, не встановлює фактичні обставини, не досліджує надані докази та не надає доводам сторін відповідної оцінки, оскільки не розглядає спір по суті. Тобто, вирішення питання обґрунтованості чи безпідставності та доведеності заявлених позовних вимог входить до виключних повноважень суду, який має зробити висновки за результатами розгляду цивільної справи по суті. Під час розгляду справи судом жодні дії заявника не визнавалися недобросовісними та не було встановлено зловживання з боку заявника своїми процесуальними правами.

За таких обставин, при вирішенні питання щодо стягнення з заявника судових витрат, судом не встановлено наявності необґрунтованих, винних чи недобросовісних дій заявника, у зв`язку з чим суд доходить висновку про відсутність підстав для покладення на заявника витрат заінтересованої особи (стягувача) на професійну правничу допомогу на підставі частини п`ятої статті 142 ЦПК України.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 13, 44, 81, 141, 142, 247, 258, 263, 270, 353, 355 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

В задоволенні заяви ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення у справі №357/1402/21 (провадження №6/357/158/23) за заявою ОСОБА_2 , заінтересована особа (стягувач): ОСОБА_1 про визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню, - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня проголошення ухвали.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Б. І. Кошель