Справа №461/9734/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

/заочне/

03 січня 2024 року м.Львів

Галицький районний суд міста Львова

в складі:

головуючого судді Романюк В.Ф.

за участю:

секретаря судового засідання Решетова Д.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в місті Львові в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) до Акціонерного товариства «Ідея Банк» (ідентифікаційний код в , адреса: 79008, м.Львів, вул. Валова, 11) про захист прав споживачів, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому просить суд: Визнати недійсними положення пункту 1.5 Договору кредиту №ЛБ01.00501.007156328 від 06.11.2020 р., п. 4 та п. 5 Паспорту споживчого кредиту Додатку №1 до Договору кредиту №ЛБ01.00501.007156328 від 06.11.2020 р., укладеного між Акціонерним товариством «Ідея Банк» та ОСОБА_1 , щодо встановлення щомісячної плати за обслуговування кредитної заборгованості; Зобов`язати Акціонерне товариство «Ідея Банк» здійснити перерахунок заборгованості ОСОБА_1 за Договором кредиту №ЛБ01.00501.007156328 від 06.11.2020 р., з огляду на нікчемність пунктів 1.5 Договору кредиту, п. 4 та п. 5 Паспорту споживчого кредиту Додатку №1 до Договору кредиту № ЛБ01.00501.007156328 від 06.11.2020 року, укладеним між Акціонерним товариством «Ідея Банк» та ОСОБА_1 ; Стягнути з Акціонерного товариства «Ідея Банк» на користь ОСОБА_1 безпідставно отримані кошти по Договору кредиту №ЛБ01.00501.007156328 від 06.11.2020 р., в розмірі 25955 грн. 26 коп. (двадцять п`ять тисяч дев`ятсот п`ятдесят п`ять гривень 26 коп.).

В обгрунтування поданого позову покликається на те, що між позивачем та АТ «Ідея Банк» був укладений Договір кредиту №ЛБ01.00501.007156328 від 06.11.2020 року, згідно якого Банк надав позивачу кредит в розмірі 40000,00 грн. з фіксованою процентною ставкою в розмірі 0,01% річних строком кредиту на 36 місяців. Маючи намір виплатити борг за договором кредиту, позивач 04 липня 2023 року зателефонувала на гарячу лінію АТ «Ідея Банк» для уточнення суми повного погашення боргу для закриття кредиту. Фахівцем банку була повідомлена сума для повного погашення в розмірі 6376,81 грн. станом на 04.07.2023 р.. 07.07.2023 р. у додатку «О.ВАNК» з`явилася нова сума боргу - 1004,35 грн. Позивач знову телефонувала на гарячу лінію та намагалася вияснити, що це за сума і чому не закритий кредит, а у відповідь їй повідомлено, що для повного закриття кредиту треба заплатити ще нічим не обумовлену суму 6385,69 грн. Не погодившись з фахівцем гарячої лінії АТ «Ідея Банк», позивачем листом від 12.07.2023 р. звернулася до АТ «Ідея Банк» з вимогою про закриття кредиту та надання довідки про закриття кредиту. Отримавши у відповідь-лист за № Вих.зв-2023/1989 від 03.08.2023 р. від АТ «Ідея Банк» та постійні дзвінки з вимаганням від позивача грошових коштів, остання була змушена звернутися за правовою допомогою, де і дізналася про порушення її прав та почала вивчати підписані нею документи.

Позивач вважає, що АТ «Ідея Банк» порушило її права як споживача фінансових послуг та ввело її в оману, включивши в умови договору оплату додаткових послуг, які відповідно до законодавства надаються безкоштовно.

Крім цього, позивач зазначає, що нею було сплачено кошти в сумі 26959,62 грн. в період з 06.11.2020 р. по 06.07.2023 р., за обслуговування по кредитному договору №ЛБ01.00501.007156328 від 06.11.2020 року. Тому, як наслідок визнання недійсним умов кредитного договору в частині визначення плати за обслуговування кредитної заборгованості належить зобов`язати відповідача здійснити перерахунок здійснених з часу укладення вказаного договору платежів. Та зарахувати сплачену позивачем суму в рахунок погашення основного боргу по кредитному договору №ЛБ01.00501.007156328 від 06.11.2020 року в сумі 1004,35 грн., решту суми в розмірі 25955,26 грн. повернути позивачу по номеру картки НОМЕР_2 або за реквізитами: отримувач - ОСОБА_1 , РНОКПП отримувач - НОМЕР_1 , рахунок отримувача - НОМЕР_3 , IBAN: НОМЕР_4 , установа банку - ПриватБанк, МФО банку - 305299, що буде повністю відповідати нормам чинного законодавства.

З врахуванням наведеного просить суд позов задоволити.

Ухвалою суду від 15 листопада 2023 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження, з викликом сторін у судове засідання.

Ухвалою суду від 11 грудня 2023 року у зв`язку із неявкою осіб, які беруть участь у справі судове засідання відкладено.

26 грудня 2023 року від позивача ОСОБА_1 надійшла заява про розгляд справи у її відсутності. Позовні вимоги підтримує повністю та просить суд позов задоволити. Проти заочного рішення не заперечує.

Представник відповідач у судове засідання не з`явився, хоча належним чином повідомлявся про час, дату та місце проведення судового засідання, що стверджується матеріалами справи. Клопотань про відкладення чи про проведення судового засідання у його відсутності до суду не надходило, а також відповідачем не подано відзив на позовну заяву.

Суд, вважає за можливе слухати справу у відсутності представника відповідача, оскільки в матеріалах справи є достатньо належних доказів про права, обов`язки та взаємовідносини сторін. Тому, за згодою позивача, у відповідності до вимог ст.280 ЦПК України, суд ухвалив справу розглядати у заочному порядку.

Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши дійсні обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд встановив, що 06 листопада 2020 року між ОСОБА_1 та АТ «Ідея Банк» був укладений Договір кредиту №ЛБ01.00501.007156328,, згідно якого Банк надав позивачу кредит в розмірі 40000,00 грн. з фіксованою процентною ставкою в розмірі 0,01% річних строком кредиту на 36 місяців.

Відповідно до п.1.5 Кредитного договору, під час користування Кредитом Банк надає позичальнику послуги, щомісячного обслуговування кредитної заборгованості, що визначені цим Договором та Договором комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, за надання встановлена плата відповідно до п. 5 Додатку № 1 як «Плата за обслуговування кредитної заборгованості». Комісійна винагорода за переказ коштів та прийняття готівки з подальшим нарахуванням на рахунки в банку, інші комісії за відкриття і ведення рахунку, сплачуються згідно діючих тарифів банку. Тарифи банку є невід`ємною частиною Договору та розміщені на вебсайті Банку. Плата за обслуговування кредитної заборгованості складає 35280,00 грн., згідно колонки 7.4 Таблиці п.5 Додатку №1 плата за обслуговування кредитної заборгованості (як інші послуги банку).

Згідно п.1.6. Кредитного договору, дата повернення кредиту - 06.11.2023 року.

Як вбачається з пункту 9.8.2. пункту 9.8 Розділу 9. «Умов споживчого кредитування без забезпечення» Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, що затверджений протоколом засідання Правління №10/23-02 від 23.10.2020 р., що діяли в період укладення Кредитного договору, плата за обслуговування кредитної заборгованості, що сплачується Позичальником за користування кредитом, щомісячно в терміни та в розмірах, визначених згідно з Графіком за Договором кредиту, включає в себе: надання інформації по рахункам Позичальника з використанням телефонних каналів зв`язку, а саме зі стаціонарних телефонів по Україні, в Контакт-центрі, шляхом направлення СМС - повідомлень щодо суми платежу за цим Договором, щодо зарахування платежу в погашення заборгованості за кредитом тощо; надання інформації по рахунку Позичальника із використанням засобів електронного зв`язку шляхом направлення інформації про стан рахунку на адресу електронної пошти Позичальника; опрацювання запитів Позичальника, що направлені Банку Позичальником із використанням різних каналів зв`язку тощо.

Зі змісту позовної заяви вбачається, що маючи намір виплатити борг за договором кредиту, позивач 04 липня 2023 року зателефонувала на гарячу лінію АТ «Ідея Банк» для уточнення суми повного погашення боргу для закриття кредиту. Фахівцем банку була повідомлена сума для повного погашення в розмірі 6376,81 грн. станом на 04.07.2023 р.. 07.07.2023 р. у додатку «О.ВАNК» з`явилася нова сума боргу - 1004,35 грн. Позивач знову телефонувала на гарячу лінію та намагалася вияснити, що це за сума і чому не закритий кредит, а у відповідь їй повідомлено, що для повного закриття кредиту треба заплатити ще нічим не обумовлену суму 6385,69 грн. Не погодившись з фахівцем гарячої лінії АТ «Ідея Банк», позивачем листом від 12.07.2023 р. звернулася до АТ «Ідея Банк» з вимогою про закриття кредиту та надання довідки про закриття кредиту. Отримавши у відповідь-лист за № Вих.зв-2023/1989 від 03.08.2023 р. від АТ «Ідея Банк» та постійні дзвінки з вимаганням від позивача грошових коштів, остання була змушена звернутися за правовою допомогою, де і дізналася про порушення її прав та почала вивчати підписані нею документи.

Позивач вважає, що АТ «Ідея Банк» порушило її права як споживача фінансових послуг та ввело її в оману, включивши в умови договору оплату додаткових послуг, які відповідно до законодавства надаються безкоштовно. Тому, 12.09.2023 р. позивач звернулася до Національного банку України за захистом своїх прав як споживача фінансових послуг. На що отримала відповідь, про те, що у Національного банку відсутні правові підстави для проведення позапланової інспекційної перевірки за її зверненням та застосування заходів впливу до Банку, та те, що її незгода з діями банку, а також з фактом порушеного нею питання, є предметом спору, вирішення якого не входить до компетенції та повноважень Національного банку, а здійснюється відповідно до ст. 16 Цивільного кодексу України в судовому порядку.

Відповідно до ч.1 ст.11 Закону України «Про споживче кредитування», після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець (Відповідач) кожного місяця, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, так чи інакше, безоплатно повинен повідомляти Позивача з приводу інформації про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надавати виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит.

Щодо твердження позивача про те, що вищевказана інформація повинна надаватися безоплатно позичальнику/споживачу за законом, а тому встановлення відповідачем у п.1.5. Договору кредиту №ЛБ01.00501.007156328 від 06.11.2020 року та пункти 4, 5 (колонка 7.4. Таблиці) Паспорту споживчого кредиту Додатку №1 до Договору кредиту №ЛБ01.00501.007156328 від 06.11.2020 року в частині встановлення плати за обслуговування кредитної заборгованості є несправедливою умовою та суперечить самому Кредитному договору, а тому є підставою для визнання їх недійсними суд зазначає наступне.

Відтак, судом встановлено, що банком було встановлено плату за обслуговування кредиту.

Частиною 1 статті 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно з ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із частинами першою - третьої, п`ятою статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до ч.5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 13 липня 2022 року у справі №496/3134/19 вирішувала питання: чи можливе встановлення комісії за обслуговування кредиту згідно Закону України «Про споживче кредитування; чи має кваліфікуватися умова договору, що передбачає комісію, як дійсна /нікчемна/оспорювана.

Велика Палата Верховного Суду у вказаній постанові вказала, що Законом України «Про споживче кредитування» безпосередньо передбачено право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту, а згідно з п. 3.2.4 кредитного договору позичальник має право не частіше одного разу на місяць вимагати у банку безоплатного надання інформації про поточний розмір його заборгованості. Разом з тим зробила висновок про нікчемність в цілому пунктів 1.4 та 6 кредитного договору, зокрема не лише щодо щомісячного інформування про розмір заборгованості, але й опрацювання запитів позичальника, надання інформації по рахунку.

Згідно висновку Великої Палати Верховного Суду комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше ніж один раз на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» (10 червня 2017 року), щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин 1, 2 ст.11, ч. 5 ст.12 цього Закону.

Зокрема, оскільки позивачу встановлено щомісячну плату за послуги банку, які за законом повинні надаватись безоплатно, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про те, що положення пунктів кредитного договору щодо обов`язку позичальника сплачувати плату за обслуговування кредиту щомісячно в терміни та у розмірах, визначених графіком щомісячних платежів за кредитним договором, є нікчемними.

Нікчемним є той правочин, недійсність якого встановлена законом і для визнання його недійсним не вимагається рішення суду (частина друга статті 215 ЦК України). Нікчемність правочину конструюється за допомогою «текстуальної» недійсності, оскільки вона існує тільки у разі прямої вказівки закону. Така пряма вказівка може втілюватися, зокрема, в термінах «нікчемний», «є недійсним». Нікчемний правочин, на відміну від оспорюваного, не створює юридичних наслідків, тобто, не «породжує» (змінює чи припиняє) цивільних прав та обов`язків. Якщо недійсність певного правочину встановлена законом, тобто якщо цей правочин нікчемний, позовна вимога про визнання його нікчемним не є належним способом захисту права чи інтересу позивача. За наявності спору щодо правових наслідків недійсного правочину, одна зі сторін якого чи інша заінтересована особа вважає його нікчемним, суд перевіряє відповідні доводи та у мотивувальній частині судового рішення, застосувавши відповідні положення норм матеріального права, підтверджує чи спростовує обставину нікчемності правочину.(Постанова Верховного Суду від 29.03.2023 у справі № 204/8492/21 провадження №61-10602св22).

Вказаний висновок Великої Палати Верховного Суду має бути врахований під час розгляду даної справи.

З врахуванням вищенаведеного, аналізуючи зміст кредитного договору, укладених між АТ «Ідея Банк» та ОСОБА_1 суд дійшов висновку про те, що позивачу встановлено щомісячну плату за послуги банку, які за законом повинні надаватися безоплатно, а надання інших послуг за обслуговування кредиту, не пов`язаних з інформуванням про стан кредитної заборгованості, за вказану плату умовами договору не передбачено, пункти кредитних договорів щодо обов`язку позичальника сплачувати плату за обслуговування кредиту щомісячно в терміни та у розмірах, визначених графіком щомісячних платежів за кредитними договорами, є нікчемними.

Застосування судом того чи іншого способу захисту має приводити до відновлення порушеного права позивача без необхідності повторного звернення до суду (пункт 98 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16 лютого 2021 року у справі № 910/2861/18 (провадження № 12-140гс19)).

Відповідно до частини першої статті 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

З огляду на встановлені у справі обставини, а також сформульовані висновки щодо нікчемності п.1.5 кредитного договору №ЛБ01.00501.007156328 від 06.11.2020 р., п.4 та п.5 Паспорту споживчого кредиту Додатку №1 до договору кредиту про встановлення плати за обслуговування кредитної заборгованості, суд вважає за необхідне у порядку застосування наслідків виконання нікчемного правочину та зобов`язати Акціонерне товариство «Ідея Банк» здійснити перерахунок заборгованості ОСОБА_1 за Договором кредиту №ЛБ01.00501.007156328 від 06.11.2020 р., з огляду на нікчемність пунктів 1.5 Договору кредиту, п.4 та п.5 Паспорту споживчого кредиту Додатку №1 до Договору кредиту № ЛБ01.00501.007156328 від 06.11.2020 року, укладеним між Акціонерним товариством «Ідея Банк» та ОСОБА_1 .

Таким чином, виходячи з наведених вище доводів та мотивів, суд прийшов до висновку, що позовна вимог в частині зобов`язання АТ «Ідея Банк» здійснити перерахунок заборгованості позивача за кредитним договором № ЛБ01.00501.007156328 від 06.11.2020 р., підставна та підлягає до задоволення.

Разом з тим, оцінюючи вимоги позивача про зобов`язання відповідача АТ «Ідея Банк» здійснити перерахунок заборгованості позивача за кредитним договором № ЛБ01.00501.007156328 від 06.11.2020 р., та стягнення з АТ «Ідея Банк» на користь ОСОБА_1 безпідставно отримані кошти по Договору кредиту №ЛБ01.00501.007156328 від 06.11.2020 р., в розмірі 25955 грн. 26 коп. (двадцять п`ять тисяч дев`ятсот п`ятдесят п`ять гривень 26 коп.), суд звертає увагу на наступне.

Зі змісту позовної заяви вбачається, що позивач просить суд одночасно зобов`язати відповідача здійснити перерахунок її заборгованості задля зменшення суми боргу та стягнути кошти з банку, як неправомірно отримані. У цій ситуації фактично позивач вказує на те, що банк безпідставно отримав від неї кошти, у той час коли жодних доказів, передачі чи перерахунку коштів, окрім як коштів наведених у зазначених вище договорах матеріали справи не містять. Отже, у цій ситуації позивач отримала кредитні кошти, скористалась ними, частину коштів спрямувала за погодженням з банком на погашення кредиту, кредит фактично не погасила та просить суд ще додатково стягнути з банку кошти на її користь. Слід відзначити, що заявляючи такі вимоги позивач не надає жодних належних розрахунків щодо фактичного її боргу, навіть у тій частині яка нею не оспорюється. Таким чином, задоволення вимоги про стягнення коштів може призвести до ситуації коли позивач отримала кредитні кошти, не погасила борг навіть у тій частині, що нею визнається і отримає додатково кошти за рішенням суду, які повинні бути направлені на непогашення кредитної заборгованості. Така вимога позивача, на думку суду, є необґрунтованою та не відповідає засадам справедливості, тому не підлягає до задоволення.

Відповідно до ч.3 ст.22 Закону України «Про захист прав споживачів» позивач звільнений від сплати судового збору. Тому, судовий збір на користь держави підлягає стягненню з відповідача у розмірі 1073, 60.

Керуючись ст.ст.62, 81, 128, 223, 247, 258, 259, 263-265, 280, 351-355 ЦПК України, ст.ст. 4, 15, 16, 203, 207, 215, ЦК України, Законом України «Про споживче кредитування» суд, -

УХВАЛИВ :

Позов ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) до Акціонерного товариства «Ідея Банк» (ідентифікаційний код в , адреса: 79008, м.Львів, вул. Валова, 11) про захист прав споживачів, - задоволити частково.

Зобов`язати Акціонерне товариство «Ідея Банк» здійснити перерахунок заборгованості ОСОБА_1 за Договором кредиту №ЛБ01.00501.007156328 від 06.11.2020 р., з огляду на нікчемність пунктів 1.5 Договору кредиту, п. 4 та п. 5 Паспорту споживчого кредиту Додатку №1 до Договору кредиту № ЛБ01.00501.007156328 від 06.11.2020 року, укладеним між Акціонерним товариством «Ідея Банк» та ОСОБА_1 .

Стягнути з Акціонерного товариства «Ідея Банк» (ідентифікаційний код в , адреса: 79008, м.Львів, вул. Валова, 11) на користь держави судовий збір у сумі 1073,60 грн.

В задоволенні решти вимог позову, - відмовити.

Заява про перегляд заочного рішення може бути подана відповідачем протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Рішення може бути оскаржене до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів, з дня його проголошення (складення). Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст судового рішення складений 03 січня 2024 року.

Суддя Романюк В. Ф.