УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 січня 2024 року

м. Київ

справа № 1527/2-4478/11

провадження № 61-18614ск23

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Луспеника Д. Д. (суддя-доповідач), Гулька Б. І., Коломієць Г. В.,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Суворовського районного суду м. Одеси від 03 червня 2021 року та постанову Одеського апеляційного суду від 16 листопада 2023 року за заявою товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» про заміну сторони

у виконавчому провадженні у справі за позовом публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором кредиту,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2021 року товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп»» (далі - ТОВ «ФК Дніпрофінансгруп»») звернулося до суду із заявою про заміну сторони виконавчого провадження за виконавчим листом

№ 1527/2-4478/11, виданим Суворовським районним судом м. Одеси.

Заява обґрунтована тим, що рішенням Суворовського районного суду м. Одеси

від 20 лютого 2012 року позов ПАТ «Дельта Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором кредиту задоволено. Стягнуто солідарно з

ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ПАТ «Дельта Банк» суми боргу за договором кредиту в розмірі 222 704,24 грн, у тому числі борг: за кредитом - 22 426,00 дол. США, відсотки за користування кредитом - 4 812,67 дол. США, комісія - 5 516,70 грн та стягнуто в рівних частках понесених судових витрат у розмірі 1 820,00 грн.

Відповідно до договору про відступлення прав вимоги № 2258/К від 15 червня

2020 року, ПАТ «Дельта Банк» відступило права вимоги ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп»» за кредитним договором № 445/ФКВ-07 від 26 жовтня

2007 року, укладеним між ПАТ «Дельта Банк» та ОСОБА_1 ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп», відповідно останнє є належним стягувачем за зобов`язаннями визначених кредитним договором № 445/ФКВ-07 від 26 жовтня 2007 року, укладеним між ПАТ «Дельта Банк» та ОСОБА_1 .

Ухвалою Сувороського районного суду м. Одеси від 03 червня 2021 року, залишеною без змін постановою Одеського апеляційного суду від 16 листопада 2023 року, заяву ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп»» задоволено.

Замінено сторону стягувача - ПАТ «Дельта Банк» на правонаступника - ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп»» у виконавчому провадженні по примусовому виконанню виконавчого листа № 1527/2-4478/11, виданого Суворовським районним судом

м. Одеси, про стягнення солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь

ПАТ «Дельта Банк» суми боргу за договором кредиту в розмірі 222 704,24 грн, у тому числі борг: за кредитом - 22 426,00 дол. США, відсотки за користування кредитом -4 812,67 дол. США, комісія - 5 516,70 грн та стягнення в рівних частках понесених судових витрат у розмірі 1 820,00 грн.

Ухвалою суду першої інстанції, з висновками якого погодився суду апеляційної інстанції, мотивована тим, що оскільки 15 червня 2020 року між ПАТ «Дельта Банк» та ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп»» було укладено договір про відступлення прав вимоги № 2258/К за кредитним договором № 445/ФКВ-07 від 26 жовтня 2007 року, укладеним між ПАТ «Дельта Банк» та ОСОБА_1 , відповідно

ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп»» є належним стягувачем за зобов`язаннями, визначеними кредитним договором, а заява ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп»» про заміну сторони виконавчого провадження, у свою чергу, є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

У грудні 2023 року ОСОБА_1 , із застосуванням засобів кур`єрського поштового зв`язку, звернулася до Верховного Суду із касаційною скаргою на ухвалу Суворовського районного суду м. Одеси від 03 червня 2021 року та постанову Одеського апеляційного суду від 16 листопада 2023 року, в якій просить оскаржувані судові рішення скасувати та ухвалити у справі нове судове рішення, яким

у задоволенні заяви ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп»» відмовити.

Касаційну скаргу обґрунтовано тим, що суди, задовольняючи заяву ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп»», дійшли помилкового висновку про наявність підстав для задоволення останньої, оскільки питання про заміну стягувача вирішено судами за відсутністю відкритого виконавчого провадження та відсутності вирішеного питання про поновлення строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Судами встановлено, що рішенням Суворовського районного суду м. Одеси

від 20 лютого 2012 року, позов ПАТ «Дельта Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором кредиту задоволено. Стягнуто солідарно з

ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ПАТ «Дельта Банк» суми боргу за договором кредиту в розмірі 222 704, 24 грн, у тому числі борг: за кредитом - 22 426,00 дол. США, відсотки за користування кредитом - 4 812,67 дол. США, комісія - 5 516,70 грн та стягнуто в рівних частках понесених судових витрат у розмірі 1 820,00 грн.

На виконання зазначеного рішення Суворовським районним судом м. Одеси видано виконавчий лист № 1527/2-4478/11.

15 червня 2020 року між ПАТ «Дельта Банк» та ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп»» було укладено договір про відступлення прав вимоги № 2258/К за кредитним договором № 445/ФКВ-07 від 26 жовтня 2007 року, укладеним між ПАТ «Дельта Банк» та ОСОБА_1 .

Статтею 129-1 Конституції України передбачено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання.

Згідно з частинами першою, другою статті 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України,

а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності встановленої законом.

У разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження суд замінює таку сторону її правонаступником. Заяву про заміну сторони її правонаступником може подати сторона (заінтересована особа), державний або приватний виконавець (частини перша, друга статті 442 ЦПК України).

Відповідно до частини п`ятої статті 15 Закону України «По виконавче провадження» у разі вибуття однієї із сторін виконавець за заявою сторони, а також заінтересована особа мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником. Для правонаступника усі дії, вчинені до його вступу

у виконавче провадження, є обов`язковими тією мірою, якою вони були

б обов`язковими для сторони, яку правонаступник замінив.

Процесуальне правонаступництво у виконавчому провадженні - це заміна на будь-якій стадії виконавчого провадження стягувача або боржника іншою особою у зв`язку з її вибуттям, тобто підставою заміни боржника внаслідок правонаступництва є настання певних обставин, які мають юридичне значення і в результаті яких виникають цивільні права та обов`язки або пряма вказівка акту цивільного законодавства, що не залежить від умов та порядку здійснення виконавчого провадження органами і посадовими особами.

Процесуальне правонаступництво є похідним від матеріального та випливає з юридичних фактів правонаступництва (заміни сторони у матеріальному правовідношенні її правонаступником). У зв`язку з цим для вирішення судом питання про процесуальну заміну сторони у справі необхідна наявність відповідних первинних документів, які підтверджують факт вибуття особи з матеріального правовідношення та перехід її прав та обов`язків до іншої особи - правонаступника.

Процесуальне правонаступництво, передбачене статтею 55 ЦПК України, - це перехід процесуальних прав та обов`язків сторони у справі до іншої особи у зв`язку з вибуттям особи у спірному матеріальному правовідношенні.

Відповідно до частин першої, другої статті 15 Закону України «Про виконавче провадження» сторонами виконавчого провадження є стягувач і боржник. Стягувачем є фізична або юридична особа чи держава, на користь чи в інтересах яких видано виконавчий документ. Боржником є визначена виконавчим документом фізична або юридична особа, держава, на яких покладається обов`язок щодо виконання рішення.

Отже, особа, на користь якої видано виконавчий документ, набуває статусу стягувача з моменту видачі такого виконавчого документа, а не з моменту відкриття виконавчого провадження. Водночас, заміна стягувача у виконавчому документі іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) допускається на будь-якій стадії судового процесу, в тому числі, до відкриття виконавчого провадження.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження є завершальною стадією судового провадження. На цій стадії боржник вчиняє дії на виконання рішення суду добровільно або під примусом.

Кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) (пункт 1 частини першої статті 512 Цивільного кодексу України, далі - ЦК України). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (частина перша статті 514 ЦК України).

Заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом (частина перша статті 516 ЦК України).

Первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення (частина перша статті 517 ЦК України).

Виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (частина перша

статті 1 Закону України «Про виконавче провадження»).

Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконане боржником, не припиняє зобов`язальних правовідносин сторін.

Зміна кредитора в зобов`язанні шляхом відступлення права вимоги із зазначенням у договорі обсягу зобов`язання, яке передається на стадії виконання судового рішення, не обмежує цивільних прав учасників спірних правовідносин. У зв`язку із заміною кредитора в зобов`язанні саме зобов`язання зберігається цілком

і повністю, змінюється лише його суб`єктний склад у частині кредитора.

Підставою для заміни сторони виконавчого провадження (стаття 442 ЦПК України), тобто процесуального правонаступництва в межах виконавчого провадження як юридичного процесу, є правонаступництво в матеріальних правовідносинах, унаслідок якого відбувається вибуття сторони зі спірних або встановлених судом правовідносин і перехід до іншої особи прав чи обов`язків сторони, яка вибула, в цих правовідносинах.

Процесуальне правонаступництво у виконавчому провадженні це заміна на будь-якій стадії саме виконавчого провадження як юридичного процесу стягувача або боржника іншою особою у зв`язку з її вибуттям, тобто підставою заміни стягувача внаслідок правонаступництва є настання певних обставин, які мають юридичне значення і в результаті яких виникають цивільні права та обов`язки або пряма вказівка акту цивільного законодавства, що не залежить від умов та порядку здійснення виконавчого провадження органами і посадовими особами.

Заміна сторони виконавчого провадження правонаступником у виконавчому провадженні, тобто здійснення процесуального правонаступництва після набрання судовим рішенням законної сили, полягає в поширенні на правонаступників законної сили судового рішення.

Як вже зазначалося, на стадії виконання судового рішення як на завершальній стадії судового провадження можлива заміна сторони у виконавчому провадженні як юридичному процесі правонаступником за наявності відкритого виконавчого провадження. Після відкриття виконавчого провадження та до його закінчення заміна сторони виконавчого провадження (з одночасною заміною відповідного учасника справи) правонаступником здійснюється у порядку, передбаченому статтею 442 ЦПК України, з урахуванням підстав, визначених статтею 55 ЦПК України. У цьому випадку приписи статті 442 ЦПК України, що містить процесуальні особливості здійснення правонаступництва у виконавчому провадженні, застосовуються разом з положеннями статті 55 ЦПК України.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Великої Палати Верховного Суду: від 16 лютого 2021 року у справі № 911/3411/14 (провадження № 12-39гс20), від 08 лютого 2022 року у справі № 2-7763/10 (провадження № 14-197цс21), а також у постановах Верховного Суду: від 23 лютого 2022 року в справі № 242/2770/18 (провадження № 61-10061св21), від 07 червня 2022 року у справі № 2-844/10 (провадження № 61-17839св20).

Крім того, у постанові від 08 лютого 2022 року у справі № 2-7763/10 (провадження № 14-197цс21) Велика Палата Верховного Суду вказала наступне: «Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства

є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави».

У постанові Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 01 березня 2021 року в справі № 201/16014/13-ц (провадження

№ 61-9098сво20) вказано, що підставою для заміни сторони виконавчого провадження, тобто процесуального правонаступництва на стадії виконання рішення суду, є наступництво у матеріальних правовідносинах, унаслідок якого відбувається вибуття сторони зі спірних або встановлених судом правовідносин

і переходу до іншої особи прав і обов`язків вибулої сторони в цих правовідносинах. Таким чином, при вирішенні питання про заміну сторони у виконавчому провадженні необхідно встановити факт вибуття сторони виконавчого провадження та переходу до особи матеріальних прав і обов`язків вибулої сторони.

Суди встановили, що між ПАТ «Дельта Банк» та ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп»» укладено договір про відступлення права вимоги № 2258/К, згідно з умовами якого останнє набуло право вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором

№ 445/ФКВ-07 від 26 жовтня 2007 року, укладеним між ПАТ «Дельта Банк» та ОСОБА_1 .

Щодо доводів касаційної скарги про неможливість заміни сторони виконавчого провадження за відсутності підстав для поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання, а також за відсутності відкритого виконавчого провадження, Верховний Суд вважає за необхідне зазначити таке.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 лютого 2022 року в справі

№ 2-7763/10 (провадження № 14-197цс21) зроблено висновок, що особа, на користь якої видано виконавчий документ, набуває статусу стягувача з моменту видачі такого виконавчого документа, а не з моменту відкриття виконавчого провадження. Але разом з тим ця особа до відкриття виконавчого провадження як юридичного процесу є лише стягувачем у виконавчому документі на стадії виконання судового рішення з відповідним потенціалом прав у виконавчому провадженні, які повноцінно реалізує лише у статусі стягувача як сторони відкритого виконавчого провадження, за виключеннями, передбаченими законодавством. Тому заміна стягувача саме як сторони виконавчого провадження неможлива, якщо заява правонаступника про це подана, зокрема, після спливу строку пред`явлення виконавчого документа до виконання, але якщо цей строк не був поновлений судом.

Водночас заміна стягувача у виконавчому документі іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) допускається на будь-якій стадії судового процесу, у тому числі до відкриття виконавчого провадження.

Висновки судів попередніх інстанцій наведеним висновкам Верховного Суду не суперечать.

Відповідно до частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Зі змісту касаційної скарги та оскаржуваних судових рішень убачається, що касаційна скарга є необґрунтованою, правильне застосовування судами норм матеріального та процесуального права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, а наведені у касаційній скарзі доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності судових рішень та зводяться до переоцінки доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції, тому у відкритті касаційного провадження слід відмовити.

Керуючись статтями 389, 390, 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Суворовського районного суду м. Одеси від 03 червня

2021 року та постанову Одеського апеляційного суду від 16 листопада 2023 року

за заявою товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» про заміну сторони у виконавчому провадженні у справі за позовом публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором кредиту відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Д. Д. Луспеник

Б. І. Гулько

Г. В. Коломієць