Справа № 484/3855/23
Провадження № 2/484/43/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 січня 2024 року м. Первомайськ

Первомайський міськрайонний суд Миколаївської області у складі:

головуючого - судді Маржиної Т.В.,

за участю секретаря судового засідання - Григор`євої О.В.,

у відсутність сторін, їх представників та третьої особи згідно заяв,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - приватний нотаріус Первомайського районного нотаріального округу Миколаївської області Селявіна Світлана Василівна, про визнання недійсними свідоцтв про право на спадщину за заповітом і за законом та визнання права власності на спадкове майно, -

ВСТАНОВИВ:

24.07.2023 року ОСОБА_1 в особі представниці адвоката Сотської С.О. звернувся до суду із позовом до відповідачки ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - приватний нотаріус Первомайського районного нотаріального округу Миколаївської області Селявіна С.В., про визнання недійсними свідоцтв про право на спадщину за заповітом і за законом та визнання права власності на спадкове майно, мотивуючи тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер його батько ОСОБА_3 , який за життя заповів усе належне йому майно доньці ОСОБА_2 . Після смерті батька відкрилась спадщина на квартиру АДРЕСА_1 . Позивач зазначає, що він є інвалідомом І групи, досяг 62 років, тому вважає, що він має право на обов`язкову частку у спадщині. Він та відповідачка звернулись до приватного нотаріуса Селявіної С.В. із заявами про прийняття спадщини після смерті батька ОСОБА_3 30.06.2022 року йому було видане свідоцтво про право на спадщину за законом на обов`язкову частку в розмірі 1/6 частки квартири АДРЕСА_2 , а відповідачці видане свідоцтво про право на спадщину за заповітом на 5/6 частки квартири. Позивач з таким поділом не погоджується і вважає, що нотаріус неправильно визначив частки і повинен був видати йому свідоцтво про право на спадщину за законом на обов`язкову частку у спадщині в розмірі 1/4 частки квартири, а відповідачці свідоцтво про право на спадщину за заповітом на 3/4 частки квартири, оскільки в разі спадкування за законом після смерті батька він би мав право на 1/2 частки квартири.

Крім того, представниця позивача адвокат Сотська С.О. просила стягнути з відповідачки на користь позивача судові витрати, пов`язані з наданням правової допомоги в розмірі 15 000 грн.

Ухвалою суду від 27.07.2023 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено справу до підготовчого засідання на 16.08.2023 року.

Ухвалою суду від 28.07.2023 року клопотання представника позивача адвоката Сотської С.О. про витребування копії спадкової справи, заведеної після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , задоволено; в задоволенні клопотання про витребування свідоцтва про смерть ОСОБА_3 та свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого на ім`я ОСОБА_2 відмовлено.

14.08.2023 року на виконання ухвали суду від приватного нотаріуса Первомайського районного нотаріального округу Миколаївської області Селявіної С.В. надійшла копія спадкової справи № 47/2022, заведеної після смерті ОСОБА_3 , а також письмові пояснення, в яких вона просила відмовити в задоволенні позову, посилаючись на те, що спадкоємцями після смерті ОСОБА_3 є: син ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , донька ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та дружина ОСОБА_4 , 1938 року народження, яка померла до спадкодавця, тому що якби дружина спадкодавця була живою на час відкриття спадщини, її частка при спадкуванні за законом складала б 1/3 частину, тому розмір обов`язкової частки становить 1/6 частину, а саме 1/2 від 1/3. Зазначила, що такий висновок наведений у п.19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», в якому роз`яснено, що при визначенні розміру обов`язкової частки в спадщині враховуються всі спадкоємці за законом першої черги. Крім того, зазначила, що Верховний Суд дійшов висновку щодо практики у справах про застосування ст. 1241 ЦК України та правильного вирахування обов`язкової частки у спадщині у постанові від 25.11.2020 року в аналогічній справі № 292/389/17.

Підготовче судове засідання відкладено на 09.10.2023 року за клопотанням представника відповідачки адвоката Шалару О.І. для підготовки відзиву на позовну заяву.

05.10.2023 року представник відповідачки адвокат Шалару О.І. надав до суду відзив на позовну заяву разом з доказами направлення позивачу, його представниці та третій особі, в якому просив повністю відмовити в задоволенні позову, посилаючись на ті ж обставини, що і третя особа в своїх письмових поясненнях. Крім того, представник відповідачки просив стягнути з позивача на користь відповідачки понесені нею витрати на професійну правничу допомогу.

Одночасно з поданням до суду відзиву на позовну заяву представник відповідачки - адвокат Шалару О.І. заявив клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу, в якому просив повністю відмовити позивачу в стягненні таких витрат, мотивуючи тим, що на підтвердження витрат позивач не надав жодного документу, який би підтвердив понесені витрати та склад наданих послуг. Крім того, зазначив, що розмір витрат в сумі 15 000 грн. є завищеним відносно до складності справи.

09.10.2023 року представниця позивача адвокат Сотська С.О. надала суду заяву, в якій просила провести підготовче судове засідання в її та позивача відсутність, проти призначення справи до судового розгляду не заперечувала.

Представник відповідачки - адвокат Шалару О.І. надав заяву, в якій просив розглядати справу в його відсутність, зазначив, що позов повністю не визнає, проти призначення справи до судового розгляду не заперечував.

Третя особа - приватний нотаріус Первомайського районного нотаріального округу Миколаївської області Селявіна С.В. надала заяву, в якій просила розглянути справу в її відсутність та врахувати її письмові пояснення, у вирішенні справи поклалась на розсуд суду.

Ухвалою суду від 09.10.2023 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду на 08.11.2023 року.

08.11.2023 року представник відповідачки - адвокат Шалару О.І. надав заяву, в якій просив розглянути надану справу в його відсутність та відсутність відповідачки.

Судове засідання відкладено на 08.12.2023 року за клопотанням представниці позивача адвоката Сотської С.О. у зв?язку із зайнятістю в іншій кримінальній справі.

08.12.2023 року представниця позивача адвокат Сотська С.О. подала до суду клопотання про долучення до матеріалів справи копії свідоцтва про смерть дружини спадкодавця - ОСОБА_4 , договір про надання правової допомоги від 17.07.2023 року, акт прийняття-передачі наданих послуг від 08.12.2023 року, додатковий договір до договору про надання правової допомоги від 17.07.2023 року та квитанцію про сплату витрат на правову допомогу.

Також представниця надала заяву, в якій просила долучити до матеріалів справи докази направлення клопотання представнику відповідачки та провести судове засідання 08.12.2023 року у відсутність позивача та представника, позовні вимоги повністю підтримала.

Судове засідання відкладено на 08.01.2024 року з метою забезпечення права відповідача на ознайомлення з поданими позивачем доказами.

Представник відповідачки - адвокат Шалару О.І. 05.01.2024 року подав клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу, яке ідентичне клопотанню від 05.10.2023 року.

Представниця позивача - адвокат Сотська С.О. 08.01.2024 року надала заяву, в якій просила розглянути справу у відсутність її та позивача.

Сторонами, їх представниками не подано будь-яких інших заяв і клопотань по суті позовних вимог.

Вирішуючи справу на основі наданих сторонами та отриманих на запит суду письмових доказів, враховуючи позиції сторін, викладені в адресованих суду письмових заявах по суті спору, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності, в межах заявлених позовних вимог, суд приходить до висновку про те, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до принципу диспозитивності, закріпленого у статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках.

Згідно до пункту 4 частини 2 статті 43 ЦПК України учасники справи зобов`язані подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази.

Статтею 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Відповідно до ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Згідно зі ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

У свою чергу, ст. 80 ЦПК України передбачає, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Стаття 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Аналіз наведених норм процесуального та матеріального права дає підстави вважати, що кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту, зміст своїх вимог і заперечень, тягар доказування покладено на сторони спору, а суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів (Постанова Верховного Суду від 08 серпня 2019 року у справі № 450/1686/17).

Судом встановлено, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Первомайську Первомайського району Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) 12.09.2022 року та повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть № 6 від 11.10.2022 року (а.с.45, 46-47).

ОСОБА_2 11.10.2022 року звернулась до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті свого батька - ОСОБА_3 і повідомила, що спадкодавець залишив заповіт, відповідно до якого заповів їй квартиру АДРЕСА_1 , та зазначила про наявність спадкоємця за законом, сина спадкодавця ОСОБА_1 , який є інвалідом першої групи і має право на обов?язкову частку у спадщині (а.с.44).

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , є донькою ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , що підтверджується копією свідоцтва про її народження НОМЕР_2 , виданого Міським ЗАГС Миколаївської області 06.10.1963 року, та повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження № 4 від 30.06.2023 року (а.с.68, 69-70).

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , після реєстрації шлюбу з ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , змінила прізвище на « ОСОБА_8 », що підтверджується повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб № 2 від 30.06.2023 року (а.с.72).

Як вбачається з копії свідоцтва про розірвання шлюбу НОМЕР_3 , виданого 20.06.1996 року Первомайським г/РАГС Миколаївської області, 21.05.1996 року шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_7 розірвано (а.с. 71). Після розірвання шлюбу відповідачка залишила шлюбне прізвище « ОСОБА_8 », що підтверджується повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб № 2 від 30.06.2023 року (а.с.72-73).

Приватний нотаріус Первомайського районного нотаріального округу Миколаївської області Селявіна С.В. 12.10.2022 року повідомила ОСОБА_1 про те, що після смерті ОСОБА_3 заведена спадкова справа № 47/2022 та зазначила, що йому належить обов?язкова частка у спадщині, у зв?язку з чим йому необхідно повідомити про своє рішення щодо прийняття спадщини (а.с.58).

18.10.2022 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , подав заяву про прийняття спадщини після смерті свого батька ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.59).

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є сином ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , що підтверджується копією його свідоцтва про народження НОМЕР_4 , виданого Міським ЗАГС Миколаївської області 12.02.1960 року, та повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження № 5 від 30.06.2023 року (а.с.65, 66-67).

30.06.2023 року від імені позивача за довіреністю, посвідченою приватним нотаріусом Первомайського районного нотаріального округу Миколаївської області Цихонєю В.А. від 18.10.2022 року за реєстровим № 3382 (а.с.76), звернулась до нотаріуса Приходько Олена Вікторівна із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті батька довірителя - ОСОБА_3 і повідомила, що довіритель є інвалідом І групи та має право на обов?язкову частку у спадщині (а.с.43).

З копії довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААА № 276681 від 26.01.2018 року вбачається, що ОСОБА_1 має першу Б групу інвалідності (а.с.12).

Із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_3 30.06.2023 року до приватного нотаріуса Первомайського районного нотаріального округу Миколаївської області Селявіної С.В. (далі нотаріус) звернулась ОСОБА_2 (а.с.42).

З копії заповіту від 24.06.2016 року, посвідченого приватним нотаріусом Первомайського міського нотаріального округу Миколаївської області Селявіною С.В., зареєстрованого в реєстрі за № 353 вбачається, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , заповів належну йому на праві приватної власності квартиру АДРЕСА_1 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.48).

ОСОБА_3 квартира АДРЕСА_1 , належала на праві приватної власності на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, посвідченого 13.05.2013 року державним нотаріусом Першої первомайської державної нотаріальної контори Миколаївської області Сіраченко Т.П., зареєстрованого у реєстрі за № 2-104 (а.с.82).

Зазначене підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 4165189 від 30.05.2013 року (а.с.83) та інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об?єктів нерухомого майна щодо об?єкта нерухомого майна від 30.06.2023 року (а.с.85-90).

Дружина спадкодавця ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , померла ІНФОРМАЦІЯ_7 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_5 , виданого повторно 06.12.2023 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Первомайську Первомайського міськрайонного управління юстиції Миколаївської області (а.с.159).

Саме за таких обставин приватним нотаріусом Первомайського районного нотаріального округу Миколаївської області Селявіною С.В. було здійснено розподіл часток між спадкоємцями та видано їм свідоцтва про право на спадщину.

Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом, посвідченого приватним нотаріусом Первомайського районного нотаріального округу Миколаївської області Селявіною С.В. 30.06.2023 року, зареєстрованого в реєстрі за № 659, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на підставі ст. 1241 ЦК України належить 1/6 частки квартири АДРЕСА_1 (а.с.7, 102), а згідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом, посвідченого приватним нотаріусом Первомайського районного нотаріального округу Миколаївської області Селявіною С.В. 30.06.2023 року, зареєстрованого в реєстрі за № 660, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , належить 5/6 частки у праві спільної часткової власності на квартиру АДРЕСА_1 (а.с.101).

З витягів про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 73039335 та № 73039371 від 30.06.2023 року вбачається, що за ОСОБА_1 зареєстрована 1/6 частка квартири АДРЕСА_1 , а за ОСОБА_2 5/6 частки квартири АДРЕСА_1 (а.с.103, 104).

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно до ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Частиною 1 статті 1223 ЦК України передбачено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

Частина 1 статті 1222 ЦК України зазначає, що спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

Згідно зі статтею 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Відповідно до ч.1 ст. 1241 ЦК України малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов`язкова частка).

Офіційне тлумачення положення ч.1 ст.1241 ЦК України щодо права повнолітніх непрацездатних дітей спадкодавця на обов`язкову частку у спадщині, викладене в рішенні Конституційного Суду України від 11.02.2014 року № 1-рп/2014 у справі № 1-1/2014.

Конституційний Суд України, розкриваючи зміст поняття «повнолітні непрацездатні діти», що використовується в п.1 ч.1 ст. 1241 ЦК України щодо права на обов`язкову частку у спадщині, ґрунтується на положеннях ч.3 ст. 75 СК України, який відносить до категорії «непрацездатних» інвалідів I, II та III групи, а також базується на нормах пенсійного законодавства та законів України, які регулюють соціальне страхування і визначають поняття «непрацездатний».

Згідно до ч.4 ст. 1 Закону України «Про прожитковий мінімум» до осіб, які втратили працездатність, зокрема, відносяться особи, які визнані інвалідами в установленому порядку.

Абзацом 17 ч.1 ст. 1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» передбачено, що непрацездатні громадяни це особи, які в тому числі, визнані інвалідами.

Непрацездатність підтверджується пенсійним посвідченням, у разі коли особа досягла пенсійного віку, встановленого чинним законодавством, або довідкою медико-соціальної експертної комісії про надання фізичній особі статусу інваліда будь-якої групи.

Порядок правового регулювання діяльності нотаріату в Україні визначено Законом України «Про нотаріат» (далі - Закон), а порядок вчинення нотаріальних дій передбачено Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 за № 296/5 (далі - Порядок).

Згідно до ч.1 ст. 66 Закону майно, що переходить за правом спадкоємства до спадкоємців або держави, нотаріусом або в сільських населених пунктах - посадовою особою органу місцевого самоврядування, яка вчиняє нотаріальні дії, за місцем відкриття спадщини видається свідоцтво про право на спадщину.

Відповідно до ч.1 ст. 67 Закону свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством, на ім`я всіх спадкоємців або за їх бажанням кожному з них окремо.

Згідно до ст. 69 Закону нотаріус або в сільських населених пунктах-посадова особа відповідного органу місцевого самоврядування, уповноважена на вчинення нотаріальних дій, при видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом перевіряє факт смерті спадкодавця, наявність заповіту, час і місце відкриття спадщини, склад спадкового майна. Нотаріус або посадова особа відповідного органу місцевого самоврядування, уповноважена на вчинення нотаріальних дій, також перевіряє коло осіб, які мають право на обов`язкову частку в спадщині.

У п.4.9. Глави 10 розділу ІІ Порядку зазначено, що свідоцтво про право на спадщину видається на підставі заяви спадкоємців, які прийняли спадщину, після закінчення шести місяців з дня відкриття спадщини, а у випадках, передбачених ч.2 ст. 1270, ст. 1276 ЦК України, - не раніше зазначених у цих статтях строків.

Відповідно до п.4.10. Порядку видача свідоцтва про право на спадщину спадкоємцям, які прийняли спадщину, ніяким строком не обмежена.

Підпунктом 5.5, 5.6, 5.9. п.5 Глави 10 розділу ІІ Порядку передбачено, що при видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом нотаріус має обов`язково з`ясувати наявність спадкоємців, які мають право на обов`язкову частку у спадщині, перелік яких визначено у ст. 1241 ЦК України. Коло спадкоємців, які мають право на обов`язкову частку у спадщині, визначається на день відкриття спадщини. Право на обов`язкову частку у спадщині не залежить від згоди інших спадкоємців, волі спадкодавця та не пов`язане зі спільним проживанням спадкодавця й осіб, які мають право на обов`язкову частку. Право на обов`язкову частку у спадщині має особистий характер та не може переходити в порядку спадкової трансмісії. Нотаріус має пояснити спадкоємцю, який має право на обов`язкову частку у спадщині, його право на одержання належної частки спадщини.

В п.5.10. Порядку зазначено, що при визначенні розміру обов`язкової частки нотаріусу слід враховувати, положення ч.1 ст. 1241 ЦК України. При визначенні розміру обов`язкової частки у спадщині нотаріус враховує всіх спадкоємців за законом, які могли б бути закликані до спадкування, якби порядок спадкування не було змінено заповідачем.

Відповідно до п.5.15. Порядку визначивши розмір обов`язкової частки, нотаріус видає спадкоємцю, який має право на обов`язкову частку у спадщині, свідоцтво про право на спадщину за законом, а спадкоємцеві за заповітом - свідоцтво про право на спадщину за заповітом.

Суд зазначає, що право позивача на обов?язкову частку у спадщині відповідно до наведених вище норм законодавства підтверджене доказами щодо його непрацездатності і відповідачкою не оспорюються.

Спадкодавець визначив коло спадкових прав своєї доньки ОСОБА_2 заповітом, однак, враховуючи право на обов?язкову частку у спадщині непрацездатного сина спадкодавця ОСОБА_1 , незалежно від змісту заповіту він повинен спадкувати половину частки, яка б належала йому у разі спадкування за законом.

Щодо твердження третьої особи про можливість спадкування померлими на час відкриття спадщини особами з посиланням на постанову Верховного Суду України від 25.11.2020 року у справі № 292/389/17, суд зазначає, що в наведеній справі були встановлені інші фактичні обставини і вони не є аналогічними з наданими.

Зокрема, у зазначеній постанові ВС України мова йде про спадкоємця, який має право на обов?язкову частку у спадщині, який прийняв її, але не встиг отримати свідоцтво про право на спадщину на відповідну обов?язкову частку. Тобто такий спадкоємець помер після відкриття спадщини.

Зазначена позиція узгоджується зі змістом ст. 25 ЦК України, відповідно до якої здатність мати цивільні права та обов?язки (цивільна правоздатність) мають усі фізичні особи. Вона виникає з моменту народження і припиняється в момент смерті особи.

Отже, враховуючи те, що дружина спадкодавця - ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_7 , тобто до відкриття спадщини після смерті ОСОБА_3 , вона не є спадкоємцем після його смерті в силу ст. 1222 ЦК України.

Спадкоємцями за правом представлення відповідно до ст. 1266 ЦК України є внуки, правнуки, прабаба, прадід, племінники, двоюрідні брати та сестри. Оскільки, в наданій справі спадкоємцями є діти спадкодавця, то норми ст. 1266 ЦК України на зазначені правовідносини не поширюються і наведена постанова ВС України не є належною у застосуванні в даному випадку.

За таких обставин спадкоємцями після смерті ОСОБА_3 є його син ОСОБА_1 та донька ОСОБА_2 . Тож для визначення розміру обов?язкової частки у спадщині необхідно враховувати двох спадкоємців.

ОСОБА_1 в даному випадку належить половина від 1/2 частки спадщини, це складає 1/4 частки, а ОСОБА_2 - 3/4 частки спадщини.

Враховуючи вищенаведене, суд зазначає, що позивач та відповідачка є єдиними спадкоємцями після смерті свого батька ОСОБА_3 , своєчасно прийняли спадщину, однак нотаріусом було неправильно визначено розмір їхніх часток у спадщині як за законом, так і за заповітом, тобто право позивача є порушеним і підлягає захисту.

В даному випадку визнання свідоцтва про право на спадщину недійсними є неналежним способом захисту (постанова ВС України від 31.01.2023 року у справі № 206/5272/20).

Однак визнання повністю недійсним свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого відповідачці, порушить її права. В даному випадку, відповідно до ст. 3 ЦПК України, застосовуючи засади справедливості, розумності та добросовісності, слід визнати таке свідоцтво лише частково недійсним в частці, яка перевищує належну до спадкування.

При цьому, керуючись ч.2 ст. 5 ЦПК України, суд вважає за необхідне визначити у наданому рішенні такий спосіб захисту, що не зазначений у позові, але який не суперечить закону. Зокрема, щодо визначення частки відповідачки у спадковому майні та його реєстрації.

Визнання права власності на спадкове майно за відповідачкою суперечить принципам цивільного процесу, адже ОСОБА_2 з такою вимогою не зверталась.

Разом з тим, свідоцтво про право на спадщину видане їй на майно в частці, більшій ніж їй належить, тож для відновлення порушеного права позивача і з метою недопущення порушення становища відповідачки, слід визнати частково недійсним видане їй свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 30.06.2023 року після смерті ОСОБА_3 на нерухоме майно в розмірі 5/6 частки квартири АДРЕСА_1 , в частині визначення її частки у спадковому майні та вважати, що вона отримала право на 1/4 частки спадкового майна.

Також слід на підставі наданого рішення внести відповідні зміни в реєстраційні документи щодо реєстрації права власності відповідачки на підставі виданого свідоцтва в частині визначення її частки у спадковому майні.

Визнання права власності в порядку спадкування за позивачем у відповідній до закону частці є належним способом захисту його порушених прав, а тому в цій частині позов підлягає задоволенню повністю.

Порядок визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину врегульовано ст. 1301 ЦК України, якою передбачено, що свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом.

Щодо стягнення з відповідачки судових витрат, пов`язаних з наданням правової допомоги в розмірі 15 000 грн., суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.2 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Відповідно до ч.2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат судом досліджено розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі щодо гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, який підтверджено копією договору про надання правової допомоги від 17.07.2023 року (а.с.160), додатковим договором до Договору про надання правничої допомоги від 17.07.2023 року, де зазначено перелік наданих послуг (а.с.161), актом про прийняття-передачу наданих послуг від 08.12.2023 року (а.с.162).

Суд вважає, що відповідно до ч.4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката в наданій справі є співмірним зі складністю справи, обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, ціною позову та значенням справи для сторони, так як спір в даному випадку стосується спадкових прав особи з інвалідністю і його вирішення має вагоме значення для такої особи.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі часткового задоволення позову покладаються на сторони пропорційно до задоволених позовних вимог, тож з відповідачки на користь позивача слід стягнути понесені та документально підтверджені судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 15 000 грн.

Крім того, оскільки позивач як особа з інвалідністю І групи при зверненні до суду був звільнений від сплати судового збору, з відповідачки на користь держави слід стягнути судовий збір в загальній сумі 3 220 грн. 80 к.

Керуючись ст.ст. 3, 12, 13, 81, 258, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - приватний нотаріус Первомайського районного нотаріального округу Миколаївської області Селявіна Світлана Василівна, про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за заповітом і за законом та визнання права власності на спадкове майно, задовольнити частково.

Визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом від 30.06.2023 року, видане приватним нотаріусом Первомайського районного нотаріального округу Миколаївської області Селявіною С.В., зареєстроване в реєстрі за № 659, спадкоємцю ОСОБА_1 після смерті ОСОБА_3 на нерухоме майно в розмірі 1/6 частки квартири АДРЕСА_1 .

Скасувати запис в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно від 30.06.2023 року про реєстрацію права власності за ОСОБА_1 на нерухоме майно в розмірі 1/6 частки квартири АДРЕСА_1 .

Визнати за ОСОБА_1 право власності в порядку спадкування за законом на обов`язкову частку в розмірі 1/4 частки квартири АДРЕСА_1 .

Визнати частково недійсним свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 30.06.2023 року, видане приватним нотаріусом Первомайського районного нотаріального округу Миколаївської області Селявіною С.В., зареєстроване в реєстрі за № 660, спадкоємцю ОСОБА_2 після смерті ОСОБА_3 на нерухоме майно в частині її частки у спадковому майні в розмірі 5/6 частки квартири АДРЕСА_1 , та визначити, що розмір такої частки складає 1/4 квартири АДРЕСА_1 .

Внести зміни у запис в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно від 30.06.2023 року про реєстрацію права власності за ОСОБА_2 на нерухоме майно на частку у квартирі АДРЕСА_1 , зазначивши розмір такої частки як1/4.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 15 000 (п`ятнадцять тисяч) грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в сумі 3 220 (три тисячі двісті двадцять) грн. 80 к.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відомості про сторін:

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_6 , зареєстрований по АДРЕСА_3 .

Відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_7 , зареєстрована по АДРЕСА_4 .

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - приватний нотаріус Первомайського районного нотаріального округу Миколаївської області Селявіна Світлана Василівна адреса: вул. Одеська, 119/48, м. Первомайськ Миколаївської області, 55213.

Повний текст судового рішення виготовлено 08.01.2024 року.

СУДДЯ: