СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ун. № 759/17850/23

пр. № 2/759/1570/24

09 січня 2024 року м. Київ

Святошинський районний суд м. Києва, у складі головуючої судді Горбенко Н.О., за участю секретаря судового засідання Радзівіл А.Б., за відсутності сторін, розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Києві в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін цивільну справу за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2023 року ТОВ «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» звернулось до суду із позовною заявою до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, в якій просило стягнути солідарно із відповідачів на його користь у зв`язку із неналежним виконанням судових рішень 25 573,10 грн. - 3% річних та 153 756,39 грн. - інфляційних втрат, а всього - 181 329,49 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 07.03.2008 року між ВАТ «КБ «Експобанк» та ОСОБА_2 укладено договір кредиту і забезпечення № 65/2008USD, й того ж дня було укладено договір поруки з ОСОБА_1 .

Вказує, що згідно Договору про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги від 06.03.2018 року право вимоги за договором кредиту та договором поруки, первісний кредитор відступив на користь ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» разом з усіма додатками до нього (у т.ч. графіками здійснення платежів) та додатковими договорами (угодами), договорами про внесення змін, змінами і доповненнями, що є невід`ємними частинами.

Внаслідок відступлення прав вимоги, ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» є єдиним власником всіх прав вимоги за Кредитним договором та договором поруки (у тому числі, але не обмежуючись, прав на отримання всіх платежів за укладеними договорами, і всіх прав Заставодержателя) з 06.03.2018 року.

Згідно з зазначеним договором, ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп», як новий кредитор, набув право вимога до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 щодо отримання загальної суми заборгованості, яка включає суму основного боргу, проценти, нараховані на суму боргу, усі та будь-які штрафні санкції на дату набрання чинності рішенням, а також право нараховувати проценти та штрафні санкції на суму основного боргу за договором кредиту та договором поруки з дати набрання чинності, що встановлено ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 12.04.2019 року по справі № 6/759/299/19.

У зв`язку із невиконанням умов кредитного договору та договору поруки, укладених 07.03.2008 року, ВАТ «КБ «Експобанк» звернулось до суду із позовом про стягнення заборгованості з відповідачів, і рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 05.06.2014 року у справі № 759/15247/13-ц, позов було задоволено та стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь банку заборгованість за кредитним договором № 65/2008USD від 07.03.2008 року у розмірі 306 176,14 грн.

На виконання вказаного рішення суду було видано виконавчі листи про стягнення з відповідачів.

Виконавчі документи про стягнення з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 перебували на виконанні у приватного виконавця та в органах ДВС. Виконавцями вживались заходи примусового виконання рішення в рамках відкритих виконавчих проваджень. Не зважаючи на вжиті заходи примусового виконання та перебування протягом значного часу виконавчого документа на виконанні, станом на день подання зазначеного позову, рішення суду відповідачами не виконано, заборгованість не погашена.

За відсутності оригіналу виконавчого документа в суді - з відміткою державного/приватного виконавця про фактичне виконання, виконавчий документ не є виконаним.

Тому, керуючись ст. 625 ЦК України та посилаючись на те, що відповідачі не погасили наявну у них заборгованість за кредитним договором, право вимоги по яких набуло товариство, просить суд позов задовольнити.

У відповідності до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями визначено головуючу суддю Горбенко Н.О.

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 21 вересня 2023 року позовну заяву прийнято до розгляду і відкрито провадження у справі у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін (а.с. 45).

Відповідачам ухвала про відкриття провадження у справі та копія позовної заяви з додатками двічі направлялась за адресою їх місця проживання/перебування згідно відомостей Відділу з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб АДРЕСА_1 .

Згідно наявних у матеріалах справи рекомендованих повідомлень про вручення поштового відправлення, останні вручені відповідачам 28.09.2023 року та 17.10.2023 року.

Відповідач ОСОБА_2 , скориставшись наданим йому процесуальним законодавством правом, подав відзив на позовну заяву, який надійшов до суду 06.102023 року, в якому проти позову заперечив та просив відмовити у його задоволенні, посилаючись на обставини, викладені у постанові Київського апеляційного суду від 27.10.2022 року у справі № 759/15247/13-ц, якою позивачу відмовлено у поновленні строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання, оскільки відсутні підстави для поновлення строку для пред`явлення виконавчого документа д виконання і підстави для процесуального правонаступництва (а.с. 50-54).

Правом на подання відзиву у встановлений судом строк відповідач ОСОБА_1 не скористалась, про наслідки ненадання учасником справи заяв по суті справи у встановлений судом строк була повідомлена в ухвалі про відкриття провадження у справі від 21.09.2023 року.

Згідно ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Зважаючи на те, що відповідачі належним чином повідомлені про судове засідання, реалізували свої права на подання заяв по суті спору на власний розсуд, суд прийшов до висновку про можливість вирішення питання про стягнення заборгованості.

З урахуванням ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється у зв`язку із розглядом справи без повідомлення (виклику) сторін.

Суд, дослідивши матеріали справи, прийшов до наступного висновку.

За ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч. 1 ст. 4 ЦПК України).

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч. ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України).

За ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Судом встановлено, що 07.03.2008 року між ВАТ «КБ «Експобанк» та ОСОБА_2 укладено договір кредиту і забезпечення № 65/2008USD, й того ж дня було укладено договір поруки з ОСОБА_1 (а.с. 8-13).

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 05.06.2014 року у справі № 759/15247/13-ц, провадження № 2/759/434/14 задоволено позов ВАТ «КБ «Експобанк» про стягнення заборгованості та стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь банку заборгованість за кредитним договором № 65/2008USD від 07.03.2008 року у розмірі 306 176,14 грн. (а.с. 14-15).

Відповідно до ухвали Святошинського районного суду м. Києва від 12.04.2019 року у справі № 759/15247/13-ц, провадження № 6/759/299/19 замінено стягувача у виконавчих листах по справі № 2/759/434/14, виданих Святошинським районним судом м. Києва про солідарне стягнення з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ПАТ «КБ «Експобанк» заборгованості за кредитним договором № 65/2008USD ввід 07.03.2008 року, а саме: суму у розмірі 306 176,14 грн. та судових витрат по 1 720,50 грн. з кожного, з ПАТ «КБ «Експобанк» на його правонаступника ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» (а.с. 16-17).

З матеріалів справи вбачається, що на виконання рішення Святошинського районного суду м. Києва від 05.06.2014 року у справі № 759/15247/13-ц, провадження № 2/759/434/14 було видано виконавчі листи про стягнення з відповідачів заборгованості, які перебували на примусовому виконанні, проте, були повернуті стягувачу на підставі п. 2 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 року № 606-XIV та п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 року № 1404-VIII (а.с. 18-24).

З розрахунку, наданого позивачем вбачається, що ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп», як правонаступником ПАТ «КБ «Експобанк», було нараховано 3% річних та інфляційні втрати на суму заборгованості, яка визначена рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 05.06.2014 року у справі № 759/15247/13-ц, провадження № 2/759/434/14, за період з 08.09.2020 року по 08.09.2023 року, що становить 25 573,10 грн. - 3% річних та 153 756,39 грн. - інфляційних втрат, а всього - 181 329,49 грн., які і просить стягнути солідарно з відповідачів.

Постановою Київського апеляційного суду від 27.10.2022 року у справі № 759/15247/13-ц, позивачу відмовлено у поновленні строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання у цивільній справі за позовом ПАТ «КБ «Експобанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором (а.с. 57-62).

Частиною 1 ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із ч. 1 ст. 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України).

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Частина 2 ст. 631 ЦК України визначає, що закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

Відповідно до ст. 625 ЦК України мірою відповідальності боржника за прострочене виконання грошових зобов`язань є інфляційні втрати від суми боргу та нараховані збитки у розмірі 3% річних, оскільки вони є способом захисту майнових прав, у тому числі відшкодування збитків.

У позовній заяві позивач зазначає, що рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 05.06.2014 року у справі № 759/15247/13-ц, провадження № 2/759/434/14 задоволено позов ПАТ «КБ «Експобанк» про стягнення заборгованості та стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь банку заборгованість за кредитним договором № 65/2008USD від 07.03.2008 року у розмірі 306 176,14 грн.

У зв`язку з невиконанням вказаного рішення суду, ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп», як правонаступник ПАТ «КБ «Експобанк» було нараховано 3 % річних та інфляційні втрати на суму заборгованості, яка визначена рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 05.06.2014 року у справі № 759/15247/13-ц, провадження № 2/759/434/14 за період з з 08.09.2020 року по 08.09.2023 року.

Поряд з тим, як вбачається з постанови Київського апеляційного суду від 27.10.2022 року у справі № 759/15247/13-ц, позивачу відмовлено у поновленні строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання у цивільній справі за позовом ПАТ «КБ «Експобанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ч. 4, ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо: пропущено встановлений законом строк пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Згідно ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців. Строки, зазначені в частині першій цієї статті, встановлюються для виконання рішення з наступного дня після набрання ним законної сили чи закінчення строку, встановленого в разі відстрочки чи розстрочки виконання рішення, а якщо рішення підлягає негайному виконанню - з наступного дня після його прийняття.

Відповідно до ч. 6 ст.12 Закону України «Про виконавче провадження» стягувач, який пропустив строк пред`явлення виконавчого документа до виконання, має право звернутися із заявою про поновлення такого строку до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції.

З огляду на вказане, виконавче провадження є завершальною стадією судового провадження, а дотримання строку пред`явлення виконавчого документу до виконання є обов`язковою умовою примусового виконання зобов`язання.

Пропущення строку пред`явлення виконавчого листа до виконання позбавляє права кредитора на примусове виконання зобов`язання.

Враховуючи, що виконавче провадження є завершальною стадією судового провадження, то пропущення строку пред`явлення виконавчого документа до виконання є позбавлення права на судовий захист, а відтак позбавлення права на примусове стягнення грошових коштів за кредитним договором.

Отже, враховуючи вищевказане суд приходить до наступного.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Європейський суд з прав людини зауважує, що національні суди мають вибирати способи такого тлумачення, які зазвичай можуть включати акти законодавства, відповідну практику, наукові дослідження тощо (VOLOVIK v. UKRAINE, № 15123/03, § 45, ЄСПЛ, 06.12.2007 року).

Тлумачення як ст. 3 ЦК України загалом, так і п. 6 ст. 3 ЦК України, свідчить, що загальні засади (принципи) цивільного права мають фундаментальний характер, й інші джерела правового регулювання, насамперед, акти цивільного законодавства, мають відповідати змісту загальних засад. Це, зокрема, виявляється в тому, що загальні засади (принципи) є по своїй суті нормами прямої дії та повинні враховуватися, зокрема, при тлумаченні норм, що містяться в актах цивільного законодавства.

Для приватного права апріорі властивою є така засада, як розумність.

Розумність характерна як для оцінки/врахування поведінки учасників цивільного обороту, тлумачення матеріальних приватно-правових норм, що здійснюється при вирішенні спорів, так і для тлумачення процесуальних норм (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16.06.2021 року у справі № 554/4741/19, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18.04.2022 року у справі № 520/1185/16-ц, постанову Великої Палати Верховного Суду від 08.02.2022 року у справі № 209/3085/20).

Натуральним зобов`язанням (obligatio naturalis) є зобов`язання, вимога в якому не може бути захищена в судовому (примусовому) порядку, але добровільне виконання якої не є безпідставно набутим майном. Конструкція ст. 625 ЦК України щодо нарахування 3% річних та інфляційних втрат розрахована на її застосування до такого грошового зобов`язання, вимога в якому може бути захищена в судовому (примусовому) порядку. Кредитор в натуральному зобов`язанні не має права нараховувати 3 % річних та інфляційні втрати, оскільки вимога в такому зобов`язанні не може бути захищена в судовому (примусовому) порядку (див. постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06 березня 2019 року у справі № 757/44680/15-ц (провадження № 61-32171сво18).

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06.03.2019 року у справі № 757/44680/15-ц (провадження № 61-32171сво18) зазначено, що «в постанові Верховного Суду України від 26.04.2017 року у справі № 3-1522гс16 зроблено висновок, що «зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК), а тому 12.04.2016 року (дата здійснення розрахунку за виконані роботи) і є датою, коли зобов`язання припинилося. Законодавець визначає обов`язок боржника сплатити суму боргу з урахуванням рівня інфляції та 3 % річних за увесь час прострочення, у зв`язку з чим таке зобов`язання є триваючим. Зважаючи на викладене, висновок суду першої інстанції про сплив позовної давності за вимогами про стягнення інфляційних втрат і 3% річних у зв`язку зі спливом строку за вимогою про стягнення основного боргу - помилковий, оскільки інфляційні та річні не є додатковими вимогами в розумінні ст. 266 ЦК України». У справі № 3-1522гс16 між сторонами не існувало натурального зобов`язання і тому висновок у справі № 3-1522гс16 не може бути застосований у справі, що переглядається. У справі, що переглядається ПАТ «Родовід Банк» просило стягнути з відповідача 3% річних від суми простроченої заборгованості за тілом кредиту за період з 04 червня 2014 року по 22 жовтня 2015 року. Оскільки рішенням Печерського районного суду міста Києва від 02 квітня 2015 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 16 липня 2015 року, було відмовлено у задоволенні позову АТ «Родовід Банк» про стягнення заборгованості за кредитним договором від 25 грудня 2006 року № 15.3/СЖ-229.06.2 у зв`язку з пропуском позовної давності, то 3% річних у справі, що переглядається, були нараховані до вимоги, яка існує в натуральному зобов`язанні».

Особа, яка виконала зобов`язання після спливу позовної давності, не має права вимагати повернення виконаного, навіть якщо вона у момент виконання не знала про сплив позовної давності (ч. 1 ст. 267 ЦК України).

Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений законом або договором (ст. 625 ЦК України).

Не допускається зарахування зустрічних вимог у разі спливу позовної давності (п. 4 ч. 1 ст. 602 ЦК України).

Тлумачення вказаних норм, з урахуванням принципу розумності свідчить, що:

- натуральним зобов`язання(obligatio naturalis) є зобов`язання, вимога в якому не може бути захищена в судовому (примусовому) порядку, оскільки боржник заявив про застосування позовної давності і яка застосована судом, але добровільне виконання якої не є безпідставно набутим майном;

- задавненим зобов`язанням є зобов`язання, в якому стосовно задавненої вимоги спливла позовна давність, кредитор не пред`являє в судовому порядку позову про захист задавненої вимоги і боржник відповідно не заявив про застосування до неї позовної давності.

Пропущення строк пред`явлення виконавчого документу до виконання має аналогічні наслідки як і пропущення строк позовної давності, це позбавлення права на захист.

Винесення судового рішення є лише однією із стадій судового провадження, а тому додержання строку пред`явлення такого рішення до виконання є важливою умовою отримання судового захисту.

Суд, зважаючи на вказане, бере до уваги, що у випадку пропущення строку пред`явлення виконавчого листа до виконання, кредитора позбавлений права на примусовий захист, його право не може бути захищене в примусовому порядку.

У даній справі предметом позову є стягнення 3% річних від простроченої суми грошового зобов`язання та інфляційних втрат за кредитним договором за 07.03.2008 року.

В додатку до позовної заяви позивачем додано відповідні розрахунки.

Відповідно до постанови Київського апеляційного суду від 27.10.2022 року у справі № 759/15247/13-ц, позивачу відмовлено у поновленні строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання у цивільній справі за позовом ПАТ «КБ «Експобанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Таким чином, зобов`язання за кредитним договором № 65/2008USD від 07.03.2008 року не може бути захищене в примусовому порядку, адже позивач пропустив строк на пред`явлення виконавчого листа до виконання та у поновленні цих процесуальних строків йому відмовлено.

Цивільне судочинство ґрунтується на засадах змагальності та диспозитивності, які передбачають, що учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ч. 3 ст.13 ЦПК України) і несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням ним процесуальних дій (ч. 4 ст.12 ЦПК України).

Статтею 613 ЦК передбачено, що кредитор вважається таким, що прострочив, якщо він відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником, або не вчинив дій, що встановлені договором, актами цивільного законодавства чи випливають із суті зобов`язання або звичаїв ділового обороту, до вчинення яких боржник не міг виконати свого обов`язку. Якщо кредитор не вчинив дії, до вчинення яких боржник не міг виконати свій обов`язок, виконання зобов`язання може бути відстрочене на час прострочення кредитора. Боржник за грошовим зобов`язанням не сплачує проценти за час прострочення кредитора.

Отже, саме стягувачу належить право пред`явлення до примусового виконання судового рішення. Не отримання стягувачем виконавчого листа та невжиття заходів для пред`явлення такого виконавчого листа до виконання у встановленому законом порядку, в тому числі пропуск стягувачем строку виконавчої давності, свідчить про фактичну відмову стягувача від примусового виконання судового рішення. Пропуск стягувачем строку виконавчої давності є підставою для покладання на нього наслідків прострочення кредитора.

Аналіз обставин спірних правовідносин свідчить, що позивач не скористався належним чином своїм правом на отримання виконавчого листа, в частині вимог про стягнення загальної суми заборгованості за кредитним договором, та пред`явлення його до примусового виконання у визначений законом строк, хоча до спливу такого строку достеменно знав про існування суми заборгованості відповідачів. Доказів поновлення строку виконавчої давності для такого виконавчого листа суду не надано.

Отже, зобов`язання відповідачів з погашення кредитної заборгованості фактично є задавненим, внаслідок чого позивач позбавлений права вимагати його примусового виконання та судового способу захисту своїх інтересів.

Таким чином, беручи до уваги вищевикладене, керуючись засадами справедливості, добросовісності та розумності, суд доходить висновку, що приватне право не може допускати ситуацію, за якої кредитор (стягувач), який пропустив строк пред`явлення виконавчого листа до виконання, пред`являє тільки позов про стягнення 3% річних та інфляційних втрат без поновлення строків виконавчої давності для задавненої вимоги, на яку нараховуються 3% річних та інфляційні втрати, оскільки подібна ситуація дозволяє кредитору (стягувачу) обійти застосування наслідків пропуску строків виконавчої давності.

Зважаючи на вказане, враховуючи те, що зобов`язання за кредитним договором № 65/2008USD від 07.03.2008 року не може бути захищене в примусовому порядку, тобто за своїми ознаками таке зобов`язання на час звернення із цим позовом є натуральним, у задоволенні позовних вимог слід відмовити.

Розподіл судових витрат між сторонами, регулюється ст. 141 ЦПК України. Зокрема: судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 13, 14, 82, 223, 259, 263-265, 268, 352, 354 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В :

У задоволенні позовної заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасникам справи, які не були присутні в судовому засіданні, або якщо судове рішення було ухвалено поза межами судового засідання чи без повідомлення (виклику) учасників справи, копія судового рішення надсилається протягом двох днів з дня його складення у повному обсязі в електронній формі у порядку, визначеному законом, - у випадку наявності у особи офіційної електронної адреси, або рекомендованим листом з повідомленням про вручення - якщо така адреса відсутня.

Рішення може бути оскаржено безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів.

Суддя Н.О. Горбенко