Справа № 128/4858/23
Провадження № 22-ц/801/280/2024
Головуючий у суді 1-ї інстанції Фанда О. А.
Доповідач:Оніщук В. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 січня 2024 рокуСправа № 128/4858/23м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Оніщука В. В. (суддя-доповідач),

суддів: Медвецького С. К., Рибчинського В. П.,

з участю секретаря судового засідання: Литвина С. С.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідачі ОСОБА_2 , Приватний виконавець виконавчого округу Вінницької області Турський Олександр Віталійович, Державне підприємство «Сетам»,

треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_3 , Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Єврокредит», Приватний нотаріус Вінницького районного нотаріального округу Вінницької області Дробаха Віктор Олексійович,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Вінницького районного суду Вінницької області від 12 грудня 2023 року про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову, постановлену у складі судді Фанди О. А. у залі суду,

встановив:

Короткий зміст вимог

У листопаді 2023 року ОСОБА_1 звернувся в суд із позовом до ОСОБА_2 , приватного виконавця виконавчого округу Вінницької області Турського Олександра Віталійовича, Державного підприємства «СЕТАМ», треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_3 , Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Єврокредит», Приватний нотаріус Вінницького районного нотаріального округу Вінницької області Дробаха Віктор Олексійович, про визнання недійсними електронних торгів з продажу арештованого майна та свідоцтва про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів, припинення державної реєстрації права власності на земельну ділянку за покупцем.

Також, позивач подав до суду заяву, у якій з метою забезпечення позову просив накласти арешт на земельну ділянку з кадастровим номером :02:009:0829, площею 0,1500 га, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд за адресою АДРЕСА_1 , право власності на яку в даний час зареєстровано за відповідачем ОСОБА_2 .

В обґрунтування заяви позивач посилався на те, що підставами подання позову є: а) факт набуття в період шлюбу спірної земельної ділянки; б) факт її примусового відчуження на прилюдних торгах в рамках виконавчого провадження за особистими борговими зобов`язаннями одного з подружжя без згоди іншого подружжя; в) факт набуття права власності на земельну ділянку переможцем прилюдних торгів.

Оскільки ОСОБА_2 відповідно до запису в Держаному реєстрі речових прав на нерухоме майно являється власником спірної земельної ділянки, тому є всі підстави побоюватись, що дізнавшись про факт подання даного позову, він матиме змогу відчужити вказану земельну ділянку на користь третьої особи, що в свою чергу, може значно ускладнити виконання рішення суду в разі задоволення позову.

Отже, на думку позивача, враховуючи наявність нічим не обмеженого права відповідача в будь-який момент розпорядитися своїм майном, існують підстави для вжиття заходів забезпечення позову.

Короткий зміст ухвали суду першої інстанції

Ухвалою Вінницького районного суду Вінницької області від 12 грудня 2023 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову було відмовлено.

Мотивуючи таке рішення, суд першої інстанції виходив із того, що достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання можливого рішення суду після подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

Не погодившись із такою ухвалою суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким його заяву про забезпечення позову задовольнити.

Рух справи в суді апеляційної інстанції

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Вінницького апеляційного суду від 19 грудня 2023 року для розгляду цієї справи визначено склад колегії суддів: головуючий суддя Оніщук В. В., судді: Рибчинський В. П., Медвецький С. К.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 21 грудня 2023 року відкрито апеляційне провадження у справі, надано строк для подання відзиву на апеляційну скаргу та витребувано справу із суду першої інстанції.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 28 грудня 2023 року справу призначено до розгляду на 11 січня 2024 року о 10 год. 00 хв.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що застосування заходів забезпечення позову спроможне забезпечити ефективний захист порушених прав позивача та їх поновлення, і навпаки, невжиття заходів забезпечення позову може призвести до відчуження спірного майна відповідачем, що ускладнить виконання рішення суду та унеможливить ефективний захист прав.

При цьому, накладення арешту на майно до вирішення спору по суті не призведе до обмеження прав відповідача, адже не перешкоджатиме йому користуватися цим майном, а лише слугуватиме заходом запобігання можливих порушень прав позивача.

Саме такий вид забезпечення позову є співмірним із заявленими позовними вимогами та не порушуватиме як прав відповідачів, так і інтереси інших осіб, оскільки забезпечення позову носить тимчасовий характер - до вирішення судом спору та не впливає на матеріальний стан відповідачів і не призводить до понесення ними додаткових витрат.

Проте суд першої інстанції вказаних доводів не врахував, пославшись на формальні підстави для відмови у задоволенні заяви, чим порушив право ОСОБА_1 на судовий захист.

Доводи осіб, які подали відзиви на апеляційну скаргу

ОСОБА_3 у своєму відзиві проти задоволення апеляційної скарги ОСОБА_1 не заперечувала.

ОСОБА_2 у поданому відзиві просив залишити ухвалу суду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Відзив на апеляційну скаргу від решти учасників справи не надійшов.

В судовому засіданні представник Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Єврокредит» щодо задоволення апеляційної скарги заперечував.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, при цьому його представником було подано заяву про розгляд справи у їх відсутність, а також зазначено про підтримання поданого відзиву на апеляційну скаргу.

ОСОБА_3 в судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, при цьому у поданому відзиві просила розгляд справи проводити у її відсутність.

Приватний нотаріус Вінницького районного нотаріального округу Вінницької області Дробаха Віктор Олексійович в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, при цьому у поданій заяві просив розгляд справи проводити у його відсутність.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, причин неявки не повідомили, а тому згідно вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України їх неявка не перешкоджає розгляду справи.

Позиція суду апеляційної інстанції

Апеляційний суд у складі судової колегії, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, дійшов таких висновків.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

За змістом частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Указаним вимогам ухвала суду першої інстанції не відповідає.

Відповідно до ч. 1 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Згідно з ч. 2 ст. 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

За змістом частин першої, другої статті 150 ЦПК України, позов може забезпечуватися, зокрема: накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії; встановленням обов`язку вчинити певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1-9 цієї частини (пункти 1-4, 10 ч.1 ст. 150 ЦПК України).

Як роз`яснено в пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» № 9 від 22 грудня 2006 року, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Виходячи із аналізу вищезазначених норм, колегія суддів констатує, що достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими заявник пов`язує застосування певного виду забезпечення позову.

Так, при зверненні до суду із заявою про забезпечення позову позивач повинен, по-перше, аргументовано обґрунтувати причини, у зв`язку з якими потрібно забезпечити позов та необхідність у цьому, по-друге, довести, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання можливого рішення суду про задоволення позову.

Підставність заяви про забезпечення позову повинна бути доведена заявником, з врахуванням вимог ст. 12 ЦПК України.

Разом з цим, цивільний процесуальний закон не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову.

Невжиття заходів забезпечення позову не повинно мати наслідком заподіяння шкоди позивачу, а вжиття таких заходів не повинно мати наслідком заподіяння шкоди заінтересованим особам.

Інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом про визнання недійсними електронних торгів з продажу арештованого майна та свідоцтва про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів, припинення державної реєстрації права власності на земельну ділянку за покупцем.

Тобто предметом спірних правовідносин є вимоги, які носять майновий характер, при цьому вони напряму стосуються нерухомого майна.

Згідно з п. 1 частини першої статті 150 ЦПК України позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у рішенні від 29 червня 2006 року у справі «Пантелеєнко проти України» зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

У рішенні від 31 липня 2003 року у справі «Дорани проти Ірландії» ЄСПЛ зазначив, що поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. Причому, ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними.

При вирішенні справи «Каіч та інші проти Хорватії» (рішення від 17 липня 2008 року) ЄСПЛ вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Таким чином, Держава Україна несе обов`язок перед зацікавленими особами забезпечити ефективний засіб захисту порушених прав, зокрема - через належний спосіб захисту та відновлення порушеного права. Причому обраний судом спосіб захисту порушеного права має бути ефективним та забезпечити реальне відновлення порушеного права.

На обґрунтування вимог заяви про забезпечення позову ОСОБА_1 зазначає, що відповідач ОСОБА_2 є власником спірної земельної ділянки, а тому на його думку, є всі підстави вважати, що дізнавшись про факт подання даного позову, ОСОБА_2 матиме змогу відчужити вказану земельну ділянку на користь третіх осіб, що у подальшому може значно ускладнити виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

Таким чином, враховуючи, що між сторонами дійсно існує спір щодо вказаної вище земельної ділянки, зокрема позивачем заявлено вимоги про визнання недійсними електронних торгів з продажу арештованого майна та свідоцтва про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів, припинення державної реєстрації права власності на земельну ділянку за покупцем, при цьому питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті, колегія суддів приходить до переконання, що висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для забезпечення позову шляхом накладення арешту на спірну земельну ділянку, є помилковим.

На думку колегії суддів апеляційного суду, наявність підстав для вжиття заходів для охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача, зокрема у разі задоволення позовних вимог, з метою забезпечення позивачу реального та ефективного виконання судового рішення, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення, є очевидним.

Апеляційний суд вважає, що забезпечення позову шляхом накладення арешту на відповідне майно унеможливить здійснення юридичних правочинів, реєстрації речових прав стосовно такого та як процесуальний захід, покликаний та зможе забезпечити ефективний захист прав та законних інтересів позивача, з врахуванням правовідносин, які склалися.

При цьому, колегія суддів враховує те, що заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер.

Також, забезпечення позову у такий спосіб не вплине на права і обов`язки осіб, які не є учасниками даної справи.

До того ж обраний позивачем вид забезпечення позову, шляхом накладення арешту не призведе до невиправданого обмеження майнових прав учасників справи, оскільки обмежується лише можливість розпорядитися таким майном.

Аналогічні висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2020 року у справі № 753/22860/17 та у постанові Верховного Суду від 27 травня 2020 року у справі №643/15394/19.

При цьому, колегія суддів звертає увагу, що в разі, якщо потреба в забезпеченні позову з тих чи інших причин відпаде або зміняться обставини, що зумовили його застосування, сторони у справі не позбавлені права звернутись до суду з питанням скасування заходів забезпечення позову.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Отже, доводи апеляційної скарги знайшли своє підтвердження під час розгляду справи апеляційним судом, а тому вона підлягає задоволенню.

Згідно зі статтею 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції припустився порушення норм процесуального права, що є підставою для скасування судового рішення.

Щодо судових витрат

Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки судом апеляційної інстанції переглядається лише ухвала суду про відмову у забезпеченні позову, а не рішення за результатами розгляду справи, підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Вінницького районного суду Вінницької області від 12 грудня 2023 року скасувати.

Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову задовольнити.

Накласти арешт на земельну ділянку з кадастровим номером :02:009:0829, площею 0,1500 га, із цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд за адресою АДРЕСА_1 , право власності на яку зареєстровано за ОСОБА_2 .

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

ОСОБА_1 РНКОПП НОМЕР_1 ; АДРЕСА_2 .

ОСОБА_2 РНКОПП НОМЕР_2 ; АДРЕСА_3

Головуючий В. В. Оніщук

Судді С. К. Медвецький

В. П. Рибчинський