КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 січня 2024 року

м. Київ

єдиний унікальний номер судової справи 753/21982/21

номер провадження №22-ц/824/4096/2024

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - суддіЛапчевської О.Ф.,
суддівБерезовенко Р.В., Мостової Г.І.,
розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2

на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 26 травня 2022 року /суддя Колесник О.М./

у справі за позовом комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И В:

Комунальне підприємство виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, з урахуванням штрафних санкцій у розмірі 122 370,76 грн.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 26 травня 2022 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» заборгованість у розмірі 122 370,76 грн., яка складається з заборгованості за спожиті послуги з централізованого опалення у розмірі 26 124,88 грн. та заборгованості за спожиті послуги з централізованого постачання гарячої води у розмірі 96 245,88 грн, а також витрати по сплаті судового збору у розмірі 2 270 грн. /а.с. 66-70/

Не погоджуючись з вказаним рішенням, представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просив рішення скасувати, відмовивши у позовних вимогах.

На підтвердження вимог, викладених в апеляційній скарзі, апелянт посилався на необґрунтованість висновків суду першої інстанції. Вважає, що судом першої інстанції не повно з`ясовані обставини справи, зокрема, із рішення суду не вбачається, на підставі яких доказів суд дійшов висновку про те, що саме ОСОБА_1 є належним відповідачем. У позові вказано не вірне місце проживання відповідача - АДРЕСА_1 . Жодних доказів володіння відповідачем цією квартирою або перебування або користування у позові не наводиться та судом не встановлено. На час подання позову, відповідач не проживала та не могла проживати за адресою: АДРЕСА_1 , оскільки ще із 2020 року проживає у ФРН. Зокрема, із 29.03.2021 р. місце проживання відповідача: АДРЕСА_2 , що підтверджується відповідною довідкою про реєстрацію місця проживання. Також, безпідставність вимог позивача саме до гр. ОСОБА_1 підтверджує відповідь із електронного реєстру територіальної громади м. Києва «ГІОЦ/КМДА», згідно якої відповідач проживає за іншою адресою: АДРЕСА_3 , що не відповідає адресі, зазначеної у позові. Відсутні в позові та матеріалах справи і будь-які договори із позивачем, зі змісту яких вбачалось про користування відповідачем квартирою за вказаною адресою, або квитанції, які б підтверджували сплату відповідачем послуг позивача. Інша адреса відповідача вказує на те, що акцепт договору внаслідок «конклюдентних дій» відповідача не відбувся. Таким чином, відсутні підстави вважати, що відповідач акцептував пропозицію позивача, а відтак, набув статусу сторони по договору про надання послуг та централізованого опалення та постачання гарячої води та споживача послуг. Вказував також на те, що всі надані позивачем додатки містять лише математичні розрахунки споживання окремих квартир від загальної кількості спожитих послуг загалом по будівлі, без вказівки на конкретного споживача. Інших доказів, які б доводили наявність договірних відносин між сторонами за договором про надання послуг та централізованого опалення та постачання гарячої води для квартири за адресою: АДРЕСА_1 , позивач не наводить, матеріали справи не містять.

Окремо на адресу суду направив також клопотання про застосування строку позовної давності, оскільки право вимоги виникло 11.10.2018 р., строк давності сплив 12.10.2021 р.

Представник комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» І.О. Білик звернулась з відзивом на апеляційну скаргу, посилаючись на безпідставність та необґрунтованість її доводів. Вказувала, що жодного заперечення чи документального доказу відносно того, що за адресою АДРЕСА_1 послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води не надаються відповідач не надав, як і доказів відсутності за вказаною адресою заборгованості. Тому, слід вважати, що послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води в квартирі АДРЕСА_4 в період виникнення заборгованості надавались в повному обсязі, а тому, позивач має право вимагати від відповідача виконання обов`язку щодо оплати спожитих послуг. Судом першої інстанції встановлено, що як вбачається із матеріалів справи ОСОБА_1 є споживачем житлово-комунальних послуг за адресою: АДРЕСА_1 , тобто відповідач там зареєстрована та є споживачем комунальних послуг.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи, матеріали справи в межах апеляційного оскарження, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а судове рішення скасуванню з відмовою у задоволенні позовних вимог, на підставі наступного.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції керувався вимогами абзацу 10 частини першої статті 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» про те, що комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи у забезпеченні холодною та гарячою водою, водовідведенням, газо - та електропостачанням, опаленням, а також вивезення побутових відходів у порядку, встановленому законодавством.

Відповідно до ч. 7 ст. 26 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» договір на надання послуг з централізованого опалення, послуг з централізованого постачання холодної води, послуг з централізованого постачання гарячої води, послуг з водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), що укладається виконавцем із споживачем - фізичною особою, яка не є суб`єктом господарювання, є договором приєднання.

Відповідно до ч.1 ст. 634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Згідно ст. 642 ЦК України відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною. Якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом.

Суд першої інстанції дійшов висновків, що ОСОБА_1 є споживачем житлово-комунальних послуг за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до ст. 20 Закону «Про житлово-комунальні послуги», п. п. 18, 20, 30 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджені Постановою КМУ від 21 липня 2005 року №630, споживач зобов`язаний оплачувати комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Плата за надані послуги вноситься споживачем відповідно до показань засобів обліку води і теплової енергії або затверджених нормативів (норм) споживання на підставі платіжного документа (розрахункової книжки, платіжної квитанції тощо). Розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим.

Згідно ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог кодексу, актів законодавства, а при відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Суд першої інстанції дійшов висновків, що відповідач не належним чином сплачує за надані їй житлово-комунальні послуги з 01 травня 2018 року, у зв`язку з чим, згідно з розрахунком позивача, за нею утворилась заборгованість, що станом на 01 серпня 2021 року становить 79 466,60 грн., з яких: заборгованість за послуги з централізованого опалення - 14 015,93 грн., заборгованість за послуги з постачання гарячої води - 65 430,67 грн.

Враховуючи вищевикладене, суд першої інстанції вважав встановленим факт порушення прав позивача, тому позовні вимоги щодо стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги з 01 травня 2018 року в розмірі 79 446,60 грн. є законними і обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Крім того, судом встановлено, що відповідно до Додатку №1 до Договору цесії позивач набув право вимоги заборгованості за спожиті послуги з централізованого опалення та/або централізованого постачання гарячої води у розмірі 42 924,16 грн. за адресою: АДРЕСА_1 , які також підлягають стягненню.

Однак з таким висновком суду погодитись не можна з наступних підстав.

Так, із рішення суду не вбачається, на підставі яких саме доказів суд дійшов висновку про те, що саме ОСОБА_1 є належним відповідачем у справі та має нести тягар утримання майна - квартири за адресою: АДРЕСА_1 .

Жодних доказів володіння відповідачем цією квартирою або реєстрації за цією адресою або іншого зареєстрованого права користування відповідачем у позові не наводиться та судом першої інстанції не встановлено.

Натомість, відповідь із електронного реєстру територіальної громади м. Києва «ГЮЦ/КМДА», згідно якої відповідач зареєстрована за іншою адресою: АДРЕСА_3 , вказує на те, що судом першої інстанції зроблено висновки, що не відповідають матеріалам справи.

В ході апеляційного розгляду також встановлено, що на час подання позову, відповідач не проживала та не могла проживати за адресою: АДРЕСА_1 , оскільки ще із 2020 року проживає у ФРН. Зокрема, із 29.03.2021 р. місце проживання відповідача: АДРЕСА_2 , що підтверджується відповідною довідкою про реєстрацію місця проживання.

Більше того, позивач самостійно вказує, що у нього відсутня інформація, що дана квартира належить саме відповідачу, та просить витребувати відомості, що підтверджують право власності на об`єкт нерухомості АДРЕСА_1 , про що заявлене відповідне клопотання про витребування доказів. /а.с. 4/

Зазначене клопотання проігноровано судом першої інстанції.

Наявність договірних відносин позивач аргументує виключно опублікуванням договору про надання послуг та централізованого опалення та постачання гарячої води в газеті «Хрещатик» від 28.03.2018 № 34 (5085), проте, не надає ж одного доказу того, що саме відповідачем здійснено акцепт такого договору повністю та безумовно, як це вимагає ст. 642 ЦК України.

Інша адреса відповідача вказує на те, що акцепт договору внаслідок «конклюдентних дій» відповідача не відбувся. Таким чином, відсутні підстави вважати, що відповідач акцептував пропозицію позивача, а відтак, набув статусу сторони по договору про надання послуг та централізованого опалення та постачання гарячої води та споживача послуг.

Інших доказів, які б доводили наявність договірних відносин між позивачем та відповідачем за договором про надання послуг та централізованого опалення та постачання гарячої води для квартири за адресою: АДРЕСА_1 , позивач не наводить, матеріали справи не містять, а судом першої інстанції не встановлено.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17.04.2018 р. у справі №523/9076/16- ц (провадження № 14-61 цс 18) зроблено висновок, що «пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи».

Аналогічна позиція висловлена і у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 30.01.2020 р. у справі 761/30025/16-ц, де суд додатково зазначив, що пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову.

Вказані правові висновки містяться також у постановах Верховного Суду від 07.10.2020 у справі № 705/3876/18; від 19.08.2020 р. в справі № 639/6295/16-ц, від 14.07.2020 р. у справі № 686/23977/18; від 08.07.2020 р. в справі № 612/808/18.

Доводи відзиву на апеляційну скаргу про те, що апелянтом не надано доказів відсутності споживання комунальних послуг, апеляційним судом відхиляються з огляду на те, що саме позивач, пред`являючи вимогу, повинен довести на якій підставі відповідачем повинні сплачуватись комунальні послуги, періоди споживання та пов`язаності такого споживача з майном - квартирою і як наслідок, обов`язком утримання такого майна.

Таким чином, зважаючи на встановлені обставини справи, апеляційний суд доходить висновків про скасування рішення суду першої інстанції та відмову у позові.

У клопотанні апелянта про застосування строку позовної давності апеляційний суд відмовляє, оскільки відмовляє у позові по суті позовних вимог.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; неправильне застосування норм матеріального права.

Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України, розподілу підлягають судові витрати. З позивача на користь апелянта підлягає стягненню 2724 грн.

Керуючись ст.ст. 376, 381, 382 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 26 травня 2022 року - задовольнити.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 26 травня 2022 року - скасувати, відмовивши у задоволенні позовних вимог.

Судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції розподілити наступним чином:

Стягнути з комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» // на користь ОСОБА_1 /РНОКПП НОМЕР_1 / 2724 гривні.

Постанова суду апеляційної інстанції касаційному оскарженню не підлягає.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Головуючий: Судді: