Справа № 493/2065/23
Провадження № 2/493/106/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 січня 2024 року м. Балта Одеської області

Балтський районний суд Одеської області в складі:

головуючого-судді Тітової Т.П.

за участю секретаря Сирота О.В.

відповідача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Балта цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів,

В С Т А Н О В И В:

18.12.2023 року представник позивача ОСОБА_2 адвокат Танірвердієв Асим Довлат-огли звернувся до Балтського районного суду Одеської області з позовом до ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів.

Ухвалою від 19.12.2023 року провадження по даній цивільній справі відкрито, постановлено проводити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

На обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначив, що 17.03.2022 року ОСОБА_2 позичила відповідачу грошові кошти в сумі 45000 грн., про що остання власноруч написала розписку та зобов`язалася повернути борг протягом 30 днів з моменту отримання відповідної вимоги, або до 31.12.2022 року у випадку відсутності вимоги.

Свої зобов`язання за борговою розпискою позивач виконала належним чином, а саме надала зазначені у розписці грошові кошти відповідачеві, але ОСОБА_1 в строки, визначені в розписці грошові кошти не повернула, тому позивач змушена звернутись до суду з даним позовом про стягнення коштів. А саме: за договором позики від 17.03.2022 року станом на 15.12.2023 року - основну суму позики в розмірі 45000 грн., проценти від суми позики в розмірі 7483,55 грн., 3 % річних у розмірі 1290,82 грн. та інфляційні збитки у розмірі 1958,85 грн., а всього: 55733,22 грн.

Позивач та її представник в судове засідання не з`явилися, однак представник позивача надав заяву про розгляд справи за його відсутності та за відсутності позивача, позов підтримав в повному обсязі.

Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги не визнала пояснивши, що кошти не позичала, це був борг в магазині, який вона повернула, відпрацювавши три роки без заробітної плати, однак підтверджень сказаного немає.

Заслухавши відповідача, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Ч. 1 ст. 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Отже, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Ч. 2 ст. 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

Таким чином, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг грошей із зобов`язанням їх повернення та дати отримання грошей.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ст. ст. 12, 81 ч. 1 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 17.03.2022 року отримала кошти від ОСОБА_2 в сумі 45000 грн., що підтверджується копією розписки від 17.03.2022 року.

Зі змісту вказаної розписки вбачається, що ОСОБА_1 саме позичила у ОСОБА_2 кошти та зобов`язалася повернути протягом 30 днів з моменту отримання відповідної вимоги, або до 31.12.2022 року, отже розписка містить умови отримання позичальником боргу із зобов`язанням повернути до визначеної дати, тому судом встановлено, що між сторонами було укладено договір позики.

Однак ОСОБА_1 свої зобов`язання не виконала, грошові кошти ОСОБА_2 у визначений в розписці термін не повернула, тому вона має право вимагати від відповідача боргового зобов`язання.

Таким чином, суд, встановивши характер правовідносин між сторонами, вважає встановленим той факт, що позичальник не виконала належним чином взяті на себе за договором позики від 17.03.2022 року зобов`язання, тому на вимогу позикодавця повинна сплатити за договором позики борг у розмірі 45000 гривень.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Отже враховуючи, що інше не встановлено договором або законом, відповідач має сплатити позивачеві проценти від суми позики на рівні облікової ставки НБУ. Такі проценти мають нараховуватися протягом строку дії договору, а після його закінчення кредитор має право вимагати нарахування платежів згідно з ст. 625 ЦК України, тобто, 3 % річних та інфляційні, що відповідає висновку, зазначеному у постанові Касаційного цивільного суду № 756/3128/16-ц від 09.08.2019 року .

Тому позикодавець має право вимагати стягнення процентів за користування коштами у межах погодженого сторонами строку позики, тобто за договором позики від 17.03.2022 року з 18.03.2022 до 31.12.2022 року.

Таким чином належить стягнути з відповідача проценти за користування грошовими коштами за договором позики від 17.03.2022 року в розмірі 7483,55 грн., де сума заборгованості становить 45000 грн., облікова ставка НБУ до 03.06.2022 року - 10%, з 03.06.2022 року 25%, дата початку нарахування - 18.03.2022 року, дата закінчення нарахування - 31.12.2022 року, тобто 289 днів (45000 грн. х 10 : 100 : 365 х 77 = 949,31 грн.; 45000 грн. х 25 : 100 : 365 х 212 = 6534,24 грн.)

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Враховуючи, що строк виконання зобов`язання за договором позики від 17.03.2022 року настав 31.12.2022 року, і воно не виконане у визначений строк, з 01.01.2023 року зобов`язання є простроченим, тому з цього часу у позивача виникло право на отримання боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції та трьох процентів річних.

За період з січня 2023 року розмір індексації заборгованості становитиме 1958,85 грн., де сума заборгованості становить 45000 грн., сукупний індекс інфляції - 104,353 (45000 грн. х 104,353 : 100 - 45000 = 1958,85 грн.).

Сума 3 % річних складатиме 1290,82 грн., де сума заборгованості становить 45000 грн., дата початку нарахування - 01.01.2023 року, дата закінчення нарахування - 15.12.2023 року, тобто 349 днів, відсоткова ставка - 3% річних (45000 грн. х 3 : 100 : 365 х 349 = 1290,82 грн.).

Отже в загальній сумі за договором позики від 17.03.2022 року з відповідача підлягає стягненню 55733,22 грн., які складаються з наступного: сума боргу - 45000 грн., відсотки 7483,55 грн., 3% річних 1290,82 грн., інфляційні втрати 1958,85 грн.

Позивачем сплачений судовий збір в розмірі 1073,60 грн., який вона просить стягнути з відповідача на свою користь.

За правилами ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу представником позивача суду надано: договір про надання професійної правничої допомоги № 01/03/23 від 01.03.2023 року та додаткову угоду № 10/23-3 від 15.10.2023 року до договору про надання правової допомоги № 01/03/23 від 01.03.2023 року. Загальний розмір витрат на правничу допомогу становить 20000 грн.

З огляду на викладене суд вважає за доцільне стягнути з відповідача на користь позивача понесені ним і документально підтверджені судові витрати, а саме судовий збір у сумі 1073,60 грн. та витрати за надання професійної правничої допомоги в розмірі 20000 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 625, 1046, 1048, 1049, 1050 ЦК України, ст. ст. 81, 89, 137, 141, 263, 265 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , яка зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_2 , грошові кошти за договором позики від 17.03.2022 року у сумі 55733 (п`ятдесят п`ять тисяч сімсот тридцять три) грн., які складаються з наступного: сума боргу - 45000 грн., проценти від суми позики 7483,55 грн., 3% річних 1290,82 грн., інфляційні втрати 1958,85 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , яка зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_2 , витрати по сплаті судового збору в розмірі 1073,60 грн., а також витрати за надання професійної правничої допомоги в розмірі 20000 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його складання, має право на поновлення строку на апеляційне оскарження шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне судове рішення складено09.01.2024 року.

СУДДЯ