УХВАЛА

10 січня 2024 року

м. Київ

справа № 214/3113/22

провадження № 61-18417ск23

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

Литвиненко І. В. (суддя-доповідач), Грушицького А. І., Петрова Є. В.,

розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 14 червня 2023 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 01 листопада 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпропетровськгаз збут», Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Криворіжгаз» про захист прав споживачів,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 у липні 2022 року звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпропетровськгаз збут» (далі - ТОВ «Дніпропетровськгаз збут»), Акціонерного товариства «Криворіжгаз» (далі - АТ «Криворіжгаз») про захист прав споживачів.

В обґрунтування позовних вимог вказував, що між позивачем та АТ «Криворіжгаз» укладено договір про надання послуг з газопостачання від 27 серпня 2004 року № 9017783 на 3 роки за адресою: м. Кривий Ріг, вул. Нобелівська, 22.

В подальшому жодних договорів між позивачем та відповідачем щодо газопостачання укладено не було.

З 01 липня 2015 року у зв`язку зі зміною постачальника газа треба було укласти новий договір з ТОВ «Дніпропетровськгаз збут» та ПАТ «Криворіжгаз» за новими примірниками та заповнити типові договори.

Починаючи з 01 липня 2015 року оплата вартості послуг з газопостачання, у тому числі в частині погашення заборгованості станом на 30 червня 2015 року здійснювалось на рахунки ТОВ «Дніпропетровськгаз збут».

Протягом тривалого часу у період з 23 червня 2016 року по 08 липня 2016 року, з 16 серпня 2016 року по 23 серпня 2016 року позивач перебував на лікуванні у зв`язку з професійним захворюванням, у тому числі і влітку 2015 року. Повернувшись з медичного закладу він виявив, що газопостачання до його домоволодіння відсутнє, за його відсутності представниками газорозподільного підприємства було здійснено відключення з пломбуванням газорозподільного запірного вентиля на ділянці газогону до його домоволодіння за межами цього домоволодіння.

Із зазначеного періоду газом він не користувався, оскільки будинок оснащений грубою для опалення та приготування їжі. Жодних повідомлень про відключення ним отримано не було.

Станом на 01 червня 2014 року за його особовим рахунком була наявна переплата за споживання природного газу у сумі 904,59 грн, як і станом на 01 січня 2016 року. Тобто з червня 2014 року по січень 2016 року газом позивач не користується через відключення представниками газопостачальної компанії.

Позивач неодноразово звертався до ПАТ «Криворіжгаз» щодо нарахування заборгованості за споживання природного газу у 2018 році та подальшого списання, однак відповіді не отримав.

20 березня 2019 року ПАТ «Криворіжгаз» повідомило ОСОБА_1 , що 26 липня 2016 року у зв`язку з наявністю заборгованості за спожитий природній газ газопостачання домоволодіння по АДРЕСА_1 було припинено шляхом перекриття та опломбування крану на ввідному газопроводі. 08 лютого 2018 року працівниками ПАТ «Криворіжгаз» складено акт про порушення № 26 з приводу відмови у доступі до об`єкту споживача по АДРЕСА_1 , внаслідок чого представник оператора ГРМ не здійснив контрольне зняття показань лічильника газу та перевірку відключення. 12 квітня 2018 року акт було розглянуто на засіданні комісії та виконано зміну режиму нарахування згідно граничних об`ємів споживання природного газу.

Однак вказане не відповідає фактичним обставинам справи, оскільки фактично домоволодіння відключено від газопостачання влітку 2015 року, жодних попереджень позивач не отримував, відключення від газопостачання проведено з порушенням норм чинного законодавства та при наявності переплати за спожитий природній газ.

За період з квітня 2018 року по червень 2019 року ТОВ «Дніпропетровськгаз збут» було безпідставно нараховано заборгованість за фактично не спожитий газ в розмір 41 435,22 грн.

Враховуючи викладене, позивач просив суд визнати протиправними дії відповідачів щодо припинення йому з вересня 2015 року по теперішній час постачання газу у будинок АДРЕСА_1 та такими, що здійснені з порушенням Правил постачання природного газу і Закону України «Про захист прав споживачів», визнавши неправомірним нарахування боргу по оплаті за природний газ за період з квітня 2018 року по червень 2019 року, зобов`язавши ТОВ «Дніпропетровськгаз збут» провести перерахунок заборгованості за вказаний період у зв`язку з фактичним ненаданням у зазначений період послуг з газопостачання.

Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області рішенням від 14 червня 2023 року, яке залишив без змін Дніпровський апеляційний суд постановою від 01 листопада 2023 року, відмовив у задоволенні позову.

19 грудня 2023 року ОСОБА_1 звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою на рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 14 червня 2023 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 01 листопада 2023 року, в якій просив скасувати оскаржувані рішення та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки скарга подана на судові рішення, які не підлягають касаційному оскарженню.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню: судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Отже, зазначена справа не підлягає касаційному оскарженню.

ОСОБА_1 зазначає, що касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, оскільки заявник ставить на вирішення суду питання, яке у випадку відкриття касаційного провадження, впливатиме на широку масу спорів, створюючи тривалий у часі, відмінний від минулого підхід до вирішення актуальної правової проблеми.

Учасники судового процесу мають розуміти, що визначені підпунктом «а» пункту 2 частини 3 статті 389 ЦПК України випадки є виключенням із загального правила і необхідність відкриття касаційного провадження у справі потребує належних, фундаментальних обґрунтувань.

З врахуванням наведених доводів, Верховний Суд визнає, що винятки, зазначені у пункті 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, заявником не обґрунтовані.

При цьому, застосування передбаченого законодавством порогу rаtione valoris (ціна позову) для подання скарг до Верховного Суду є правомірною та обґрунтованою вимогою, враховуючи саму суть повноважень Верховного Суду щодо розгляду лише справ відповідного рівня значущості «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року, § 36.

Наведене повністю узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини (далі - Суд) згідно з якою умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції), «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії)).

Суд вказує, що важко погодитись з тим, що Верховний Суд, у ситуації, коли відповідне національне законодавство дозволяло йому відфільтровувати справи, що надходять на розгляд до нього, зобов`язаний враховувати помилки, яких припустилися суди нижчої інстанції при визначенні того, чи надавати доступ до нього. Ухвалення іншого рішення могло б суттєво завадити роботі Верховного Суду і унеможливило б виконання Верховним Судом своєї особливої ролі. У практиці Суду вже підтверджувалося, що повноваження Верховного Суду визначати свою юрисдикцію не можуть обмежуватися у такий спосіб (п. 122 рішення у справі «Zubac v. Croatia» (Зубац проти Хорватії) від 05 квітня 2018 року.

З урахуванням того, що заявник подав касаційну скаргу на судові рішення, які не підлягають касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.

За таких обставин не потребує окремого розгляду питання дотримання особою, яка подала касаційну скаргу, вимог статей 390 та 392 ЦПК України.

Керуючись статтями 19, 389, 394 ЦПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 14 червня 2023 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 01 листопада 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпропетровськгаз збут», Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Криворіжгаз» про захист прав споживачів.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: І. В. Литвиненко

А. І. Грушицький

Є. В. Петров