Справа № 718/3907/23
Провадження 2/718/809/23
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" січня 2024 р. м.Кіцмань Чернівецька область

Кіцманський районний суд Чернівецької області під головуванням судді Скорейка В.В., за участю секретаря судового засідання Безушко М.Д., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Кіцмань в режимі відеоконференції цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 ), інтереси якого представляє адвокат - Маковійчук Павло Васильович, до Акціонерного товариства «СенсБанк» (місце знаходження: вул.Велика Васильківська,100, м.Київ, 03150) про захист прав споживачів та стягнення коштів,

за участю учасників судового процесу:

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

представника відповідача Самокиші В.Ю.

У С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовних вимог

Представник позивача ОСОБА_3 - адвокат Маковійчук П.В. звернувся до Кіцманського районного суду Чернівецької області з вказаним вище позовом.

Позовні вимоги мотивує тим, що 11.11.2008 між ОСОБА_3 та ПАТ «Укрсоцбанк» в особі начальника Кіцманського відділення банку Васильковою Г.В., укладено Договір банківського вкладу (депозитний вклад зі сплатою процентів по закінченню строку дії Договору) № 46. Згідно з умовами договору Банк у зв`язку із змінами відсоткової ставки по депозитних рахунках об`єднує та продовжує дію договорів № 5 від 09.10.2007, № 9 від 10.11.2006, № 7 від 17.02.2006, № 46 від 31.07.2007, № 16 від 31.05.2008, № 48 від 31.08.2005, на загальну суму 90 000 грн. крім того, на вкладний рахунок клієнт вносить 10 000 грн, загальна сума вкладу становить 100 000 грн, на умовах, встановлених цим Договором з нарахуванням відсотків в розмірі 22,5% річних. Відповідно до п.1.2 Депозит залучається на строк з 11.11.2008 по 11.04.2009.

Згідно з пункту 1.1.1 внесення клієнтом грошових коштів підтверджується Банком шляхом видачі виписки. Згідно з розпорядженням на внесення коштів на депозит та об`єднання депозитних коштів від 11.11.2008 позивач вніс на рахунок Банку загальну суму коштів 100 000 грн.

Також 12.04.2009 між ОСОБА_1 та АКБ «Укрсоцбанк» (правонаступником якого є АТ «Сенс Банк») в особі начальника Кіцманського відділення банку Васильковою Г.В., укладено Договір банківського вкладу № 46/1 (депозитний вклад зі сплатою процентів по закінченню строку дії Договору), згідно з яким Банк продовжує депозитний вклад на суму 100 000 з нарахуванням відсотків у розмірі 24,5%.

Позивачем було додатково внесено до ПАТ «Укрсоцбанк» наступні грошові кошти в якості вкладу: 28.04.2009 5000 гривень; 19.04.2011 15 000 гривень, 25.05.2011 4 500 гривень, 22.09.2011 31 500 гривень, 17.11.2011 9 000 гривень, 26.07.2012 10 000 гривень, 01.09.2012 7 000 гривень, 04.03.2013 15 000 гривень, 29.08.2013 30 000 гривень, 13.11.2013 30 000 гривень, 18.02.2014 10 000 гривень, 03.04.2014 100 000 гривень, 29.04.2014 25 000 гривень, 05.06.2014 7 000 гривень, 05.06.2014 8 000 гривень, 05.09.2014 28 000 гривень, 29.09.2014 15 000 гривень, 07.11.2014 15 000 гривень, що підтверджується відповідними розпорядженнями на внесення коштів на депозит.

Таким чином, станом на 07.11.2014 згідно з договором та розпорядженнями позивачем ОСОБА_1 передано, а ПАТ «Укрсоцбанк» отримано, банківський вклад на загальну суму 140 000 гривень.

Пунктом 3.2.4Договору передбачено, що ПАТ «Укрсоцбанк» зобов`язаний повернути суму Депозитного вкладу та суму нарахованих процентів в порядку, передбаченому Договором. Проте на порушення вимог Договору, банківський вклад до цього часу позивачу не повернуто.

26.01.2015 ОСОБА_1 звернувся до ПАТ «Укрсоцбанк» з вимогою повернути кошти на суму 140 000 грн, однак листами від 23.02.2015 № 09.202-86/96-2445 та від 05.03.2015 № 09.202-86/96-3236 йому відмовлено в поверненні коштів, з тих підстав, що договір банківського вкладу із банком не укладався та у ПАТ «Укрсоцбанк» не обліковується.

Надалі позивач довідався про відкриття 21.11.2014 року кримінального провадження відносно начальника Кіцманського відділення ПАТ «Укрсоцбанк» ОСОБА_4 , у зв`язку із привласненням депозитних коштів фізичних осіб, які залучалися ПАТ «Укрсоцбанк».

Починаючи з моменту звернення позивача до ПАТ «Укрсоцбанк» про повернення вкладу, сума, внесена позивачем до даного банку у розмірі 140 000 грн, залишається неповернутою. Основною підставою неповернення коштів є твердження банку, що між сторонами не було укладено договору банківського вкладу. Дії банку вважає неправомірними, оскільки банк не виконав своїх зобов`язань за договором банківського вкладу. Тобто, Договір, а також розпорядження про внесення коштів банківського вкладу, складені між позивачем та ПАТ «Укрсоцбанк», свідчать про дотримання сторонами письмової форми цього договору.

Таким чином, ПАТ «Укрсоцбанк» зобов`язаний був повернути позивачу суму банківського вкладу в розмірі 140 000 грн, однак цього не зробив, у зв`язку із чим позивач звертається до суду до правонаступника АТ «Укрсоцбанк» - АТ « Сенс Банк».

Враховуючи описане вище, у зв`язку із простроченням виконання грошового зобов`язання, згідно з ч.2 ст. 625 ЦК України, з відповідача повинні бути також стягнені інфляційні витрати за весь час прострочення та 3% річних від простроченої суми.

Правонаступником активів та зобов`язань АТ «Укрсоцбанк» з 15.10.2019 року стало АТ «Альфа-Банк», а з 30.11.2022 року - АТ «Сенс Банк», який і є належним відповідачем у справі.

З посиланням на відповідні норми Закону просив суд стягнути з акціонерного товариства «Сенс Банк» на користь ОСОБА_1 суму неповернутого банківського вкладу у розмірі 140 000 грн, з урахуванням індексу інфляції у розмірі 102 096,27 грн. за період з грудня 2017 року по вересень 2023 року, а також 3% річних за цей же період в розмірі 24 164,38 грн.

Короткий зміст відзиву відповідача на позовну заяву

12.09.2022 року представником АТ «Сенс-банк» - Самокишою В.Ю. скеровано на адресу суду відзив на позовну заяву, у якому вказує на те, що АТ «Сенс-банк» не погоджується з доводами позивача та вважає позовні вимоги необґрунтованими, безпідставними, не підтвердженими належними доказами та такими, що не підлягають задоволенню.

Вказує на те, що відповідно до вимог ст.1058 ЦК України, ст.2 ЗУ «Про банки і банківську діяльність», ст.7 ЗУ «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», пунктів 1.1, 1.5, 1.9 Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземній валютах, затвердженої постановою Правління НБУ №492 від 12.11.2003 року та п.2.4 Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними та фізичними особами, затвердженого постановою НБУ №516 від 03.12.2003 року - договір банківського вкладу носить реальний, оплатний характер, який вважається укладеним з моменту прийняття банком від вкладника або третьої особи на користь вкладника грошової суми.

Зазначає, що внесені на підставі розпоряджень за 2009-2014 роки грошові кошти на суму 140000,00 грн. у Банку ніколи не обліковувалися, договори не укладалися, кошти на рахунок не вносилися.Позивачем не надано банківської виписки на підтвердження внесення коштів.

Надані Позивачем копії договорів №46 банківського вкладу (депозитний вклад зі сплатою процентів у кінці терміну) від 11.11.2008 та №46/1 банківського вкладу (депозитний вклад зі сплатою процентів у кінці терміну) від 12.04.2009 містять дані особи ОСОБА_5 , адреса АДРЕСА_2 .При цьому, Позивач вказує та надає копію паспорту на ім`я ОСОБА_1 , зареєстрований за адресою з 1984 року: АДРЕСА_1 .

Додані до позову копії договорів та розпоряджень не містять відомостей РНОКПП (ідентифікаційного номеру) та/або паспортних даних (серії, номеру паспорту тощо). З наданих копії договорів слідує, що вони складаються із 4 сторінок, проте Позивач не надає 3 та 4 їхні сторінки.

Згідно з п. 1.1.1 договору №46 банківського вкладу (депозитний вклад зі сплатою процентів у кінці терміну) від 11.11.2008 (копію якого Позивач надає до свого позову) внесення клієнтом грошових коштів підтверджується шляхом видачі виписки.

Відповідно до п.3.4.1 договору №46 банківського вкладу (депозитний вклад зі сплатою процентів у кінці терміну) від 11.11.2008 (копію якого Позивач надає до свого позову) Клієнт зобов`язаний в день укладення цього договору перерахувати зі свого поточного рахунку на депозитний рахунок суму депозитного вкладу відповідно до умов п.1.1 цього договору.

Згідно з п. 5.6 даного договору у разі невиконання Клієнтом умов п.3.4.1 цього договору, дія цього Договору припиняється.

Отже, Позивач не перераховував зі свого поточного рахунку на депозитний рахунок грошові кошти на депозит.

Також посилається на те, що договірні відносини між сторонами відсутні.

Позивач не надає договорів №5 від 09.10.2007, №9 від 10.11.2006, №7 від 17.02.2006, №46 від 31.07.2007, №16 від 31.05.2008, від 19.12.2007, №48 від 31.08.2005 на загальну суму 90000,00 грн. Докази внесення даних коштів відсутні.

Позивачем не надано належних доказів внесення коштів на депозит, які позивач просить стягнути з Відповідача, а саме 140000,00 грн. В наданих копіях розпоряджень міститься посилання на договір від 29.04.2011, якого Позивач не надає.

Посилається на те, що договір банківського вкладу є реальним, оплатним договором і вважається укладеним з моменту прийняття банкомвід вкладника або третьої особи на користь вкладника грошової суми (вкладу).

Положення статті 1059 ЦК України врегульовує питання форми банківського вкладу та наслідки недодержання письмової форми договору.

За змістом статті 1059 ЦК України договір банківського вкладу укладається у письмовій формі. Письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту. У разі недодержання письмової форми договору банківського вкладу цей договір є нікчемним.

Відповідно до положень Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, затвердженої постановою Правління НБУ від 12.11.2003 р. № 492, банки відкривають своїм клієнтам за договором банківського вкладу вкладні (депозитні) рахунки (пункт 1.8 Інструкції); договір банківського рахунку укладається в письмовій формі; один примірник договору зберігається в банку, а другий - банк зобов`язаний надати клієнту під підпис (пункт 1.9 Інструкції); письмова форма договору банківського вкладу вважається дотриманою, якщо внесення грошової суми на вкладний (депозитний) рахунок вкладника підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або іншого документа, що відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) і звичаями ділового обороту (пункт 1.10 Інструкції).

Пункт 10.1 Інструкції передбачає порядок відкриття вкладних (депозитних) рахунків фізичним особам. Зокрема, після пред`явлення фізичною особою необхідних документів уповноважений працівник банку ідентифікує цю фізичну особу, після чого між банком і фізичною особою укладається в письмовій формі договір банківського вкладу; після укладення договору банківського вкладу фізична особа вносить або перераховує з іншого власного рахунку кошти на вкладний (депозитний) рахунок, після чого на підтвердження укладення договору банківського вкладу і внесення грошових коштів на вказаний рахунок банк видає фізичній особі ощадну книжку або інший документ, що її замінює і який видається згідно з внутрішніми положеннями банку.

Отже, відповідно до ст. 1059 ЦК України договір №46 банківського вкладу від 11.11.2008 та договір №46/1 банківського вкладу від 12.04.2009 є нікчемними, оскільки письмова форма не додержана.

Крім того, вказані договори не укладалися з Банком, в Банку вони не обліковуються, у Банку немає примірників таких договорів. На них відсутня печатка Банку та підпис уповноваженої особи.

З наданих Позивачем копій Розпоряджень взагалі не можна нічого встановити, немає доказів того, що Позивач переводив ці суми на депозитний рахунок, також не зазначено ідентифікуючих даних Позивача.

В наданих Позивачем Розпорядженнях не зазначено платника та отримувача, не вказано, на який рахунок/рахунки вносяться кошти, відсутній підпис касира, не вказано призначення платежу, вказані різні відсоткові ставки, вказані різні строки повернення депозиту, вказаний інший договір, якого Позивач не надає, що прямо суперечить Інструкції про ведення касових операцій банками в Україні, затвердженої Постановою НБУ №174 від 01.06.2011 року.

Зазначає, що позивач не надає банківської виписки, яка б могла підтвердити внесення коштів на депозит на суму 140000,00 грн. Позивач не вносив у касу банку вказану суму.

Пунктом 1.3 Розділу IV вказаної Інструкції, встановлено, що касові документи мають містити такі обов`язкові реквізити: найменування банку, який здійснює касову операцію, дату здійснення операції, зазначення платника та отримувача, суму касової операції, призначення платежу, підписи платника або отримувача та працівників банку, уповноважених здійснювати касову операцію.

До обов`язкових реквізитів касових документів, які оформляються для зарахування суми готівки на відповідні рахунки (крім зазначених вище), також належать номер рахунку отримувача та найменування і код банку отримувача. Із доданих «розпоряджень» слідує, що вони встановленим законодавством вимогам до касових документів не відповідають.

Отже, внесення 140000,00 грн. не підтверджено договором банківського вкладу та належними доказами про внесення коштів на депозит

AT «Сенс Банк» в повному обсязі не визнає позов на підставах вказаних у даному відзиві. Разом з тим AT «Сенс Банк» вважає, що Позивачем також пропущено строк позовної давності

Згідно з ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 258 ЦК України загальна позовна давність становить три роки.

Згідно з ч.1 ст. 257 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Частиною 1 ст. 257 ЦК України, передбачено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

16.11.2023 Позивачем подано даний позов до суду. В копіях розпоряджень міститься посилання на договір від 29.04.2011. Договору від 29.04.2011 позивач не надає.

Отже, Позивачем пропущено 3-річний строк звернення до Банку з вимогами про стягнення коштів за договорами, які зазначені у позові.

До вимог про стягнення 3% річних також застосовується загальний 3-річний строк позовної давності. Разом з тим, Позивач нарахував 3 % річних більш ніж за 6 років за період з 01.12.2017 по 01.09.2023.

Таким чином, з посиланням на відповідні норми законодавства, просила у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі.

Ухвалою Кіцманського районного суду Чернівецької області від 17.11.2023 вказану вище позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи визначено проводити в порядку загального позовного провадження.

12.12.2023 від представника АТ «Сенс Банк» - Самокиші В.Ю. на адресу суду скеровано відзив на позовну заяву з додатками та підтвердженням скерування копії позивачу.

12.12.2023 ухвалою суду заяву адвокатки Самокиші В.Ю. про відвід головуючого судді залишено без задоволення.

13.12.2023 ухвалою Кіцманського районного суду Чернівецької області клопотання (заяви) представника відповідача АТ «Сенс Банк» Самокиші Вікторії Юріївни про залучення третіх осіб, про залишення позову без розгляду, про зупинення провадження у справі - залишено без задоволення. Клопотання представника відповідача АТ «Сенс Банк» Самокиші Вікторії Юріївни про витребування доказів та обов`язкову участь позивача в судових засіданнях задоволено частково, визнано обов`язковою участь позивача ОСОБА_1 в судових засіданнях. Закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до розгляду по суті у відкритому судовому засіданні, який постановлено проводити в режимі відеоконференції з використанням комплексу технічних засобів та програмного забезпечення «EasyCon», за участю сторін у справі.

Заходів щодо забезпечення доказів, забезпечення позову по справі не вживалося, зупинення і поновлення провадження не здійснювалося

Позиція представників сторін в судовому засіданні

У судовому засіданні представник позивача адвокат Маковійчук П.В. просив суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі, вказуючи серед іншого на те, що існують договірні зобов`язання, ОСОБА_1 вніс140 000 грн та уклав договір про розміщення депозиту. Протягом тривалого часу позивач поповнював вклад. Отримував відсотки. ОСОБА_4 кожного разу сама виготовляла та роздруковувала договори, видавала розпорядження, отримувала кошти, після чого підписувала договори банківського вкладу та розпорядження, скріплювала особистим підписом та печаткою. В подальшому банк відмовив у поверненні банківського вкладу, тому позивач і вважає такі дії відповідача незаконним і звернувся до суду по захист свого порушеного права. Також вказав, що ОСОБА_1 визнаний потерпілим в кримінальному провадженні №0000622, внесеному до ЄРДР 21.11.2014 року за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.191, ч.4 ст.191, ч.5 ст.191, ч.2 ст.200 КК України, оригінали договорів та розпоряджень знаходяться в матеріалах цього кримінального провадження. Оскільки правонаступник ПАТ «Укрсоцбанку» - АТ «Сенс Банк» не бажає повертати вкладені позивачем кошти, просить позов задовольнити повністю, стягнувши з відповідача суму неповернутого банківського вкладу у розмірі 140 000 грн, інфляційні втрати на суму 102 096,27 грн та 3% річних у розмірі 24 164,38 грн.

Представник відповідача АТ «Сенс Банк» - Самокиша В.Ю., в режимі відео конференції,просила відмовити у задоволенні позову повністю, посилаючись на те, що позовні вимоги ОСОБА_1 є необґрунтованими, безпідставними та не підтвердженими належними доказами. На підтримання поданого відзиву пояснила, що наданий позивачем Договір не містить ознак реального договору та взагалі не укладений між позивачем та банком. Законодавством встановлено форму договору, та умови визнання його належним, видача розпоряджень взагалі не передбачена. Розпорядження викладені в довільній формі, відсутній номер розрахункового рахунку, вони не підписані касиром, немає печаток банку, відсутні ідентифікуючі відомості сторін, а тому кошти банк не отримував. Крім того, в наданих договорах є розбіжності в персональних даних позивача, та відсутній договір від 29.04.2009, на підставі якого видавалося розпорядження для зарахування коштів на депозит позивача. Просила відмовити повністю, застосувати наслідки спливу строку позовної давності до вимог позивача.

Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.

11.11.2008 між ОСОБА_3 та ПАТ «Укрсоцбанк» в особі начальника Кіцманського відділення банку Васильковою Г.В. укладено Договір банківського вкладу (депозитний вклад зі сплатою процентів по закінченню строку дії Договору) № 46. Згідно з умовами договору Банк зв`язку із змінами відсоткової ставки по депозитних рахунках об`єднує та продовжує дію договорів № 5 від 09.10.2007, № 9 від 10.11.2006, № 7 від 17.02.2006, № 46 від 31.07.2007, № 16 від 31.05.2008, № 48 від 31.08.2005, на загальну суму 90 000 грн..Крім того, на вкладний рахунок клієнт вносить 10 000 грн. Загальна сума вкладу становить 100 000 грн, на умовах, встановлених цим Договором з нарахуванням відсотків в розмірі 22,5% річних.

Відповідно до п.1.2 Депозит залучається на строк з 11.11.2008 по 11.04.2009.

Пунктом 1.3. Договору визначено, що на депозитний рахунок додаткові внески коштів допускаються.

Кожен аркуш Договору скріплений підписами сторін, де також міститься відтиск печатки Укрсоцбанку.

Також 12.04.2009 між ОСОБА_1 та АКБ «Укрсоцбанк» (правонаступником якого є АТ «Сенс Банк») в особі начальника Кіцманського відділення банку Васильковою Г.В., укладено Договір банківського вкладу № 46/1 (депозитний вклад зі сплатою процентів по закінченню строку дії Договору), згідно з яким Банк продовжує депозитний вклад на суму 100 000 з нарахуванням відсотків у розмірі 24,5%.

Керуюча відділенням АКБ Укрсоцбанку Василькова Г.В. видала клієнту ОСОБА_1 розпорядження про наступне:

11.11.2008 сума депозиту 90 000 грн, сума внесених коштів 10 000 грн, загальна сума депозиту 100 000 грн;

28.04.2099 залишок депозиту 100 000 грн, сума поповнення 5 000 грн, загальна сума вкладу 105 000 грн;

25.09.2009 - сума депозиту 105 000 грн, сума поповнення 10 000 грн, загальна сума вкладу 115 000 грн;

19.04.2011 загальна сума депозиту 115 000 грн, сума поповнення 15 000 грн, загальна сума вкладу 130 000 грн;

25.05.2011 - загальна сума депозиту 130 000 грн, сума поповнення4 5000 грн, загальна сума вкладу 134 500 грн;

22.09.2011 - загальна сума депозиту 121 500 грн, сума виплати вкладу 31 500 грн, загальна сума вкладу 90 000 грн;

17.11.2011 - загальна сума депозиту 90 000 грн, сума поповнення 9 000 грн, загальна сума вкладу 99 000 грн;

26.07.2012 - загальна сума депозиту 99 000 грн, сума поповнення 11 000 грн, загальна сума вкладу 110 000 грн;

01.09.2012 - загальна сума депозиту 110 000 грн, сума поповнення 7 000 грн, загальна сума вкладу 117 000 грн;

04.03.2013 - загальна сума депозиту 117 000 грн, сума поповнення 15 000 грн, загальна сума вкладу 132 000 грн;

29.08.2013 - загальна сума депозиту 132 000 грн, сума виплати 30 000 грн, загальна сума вкладу 102 000 грн;

13.11.2013 - загальна сума депозиту 102 000 грн, сума поповнення 30 000 грн, загальна сума вкладу 132 000 грн;

18.02.2014 - загальна сума депозиту 132 000 грн, сума поповнення 10 000 грн, загальна сума вкладу 142 000 грн;

03.04.2014 - загальна сума депозиту 142 000 грн, сума виплати вкладу 100 000 грн, загальна сума вкладу 42 000 грн;

29.04.2014 - загальна сума депозиту 42 000 грн, сума внесення вкладу 25 000 грн, загальна сума вкладу 67 000 грн;

05.06.2014 - загальна сума депозиту 67 000 грн, сума внесення вкладу 7 000 грн, загальна сума вкладу 74 000 грн;

05.06.2014 - загальна сума депозиту 74 000 грн, сума внесення вкладу 8 000 грн, загальна сума вкладу 82 000 грн;

05.09.2014 - загальна сума депозиту 82 000 грн, сума внесення вкладу 28 000 грн, загальна сума вкладу 110 000 грн;

29.09.2014 - загальна сума депозиту 100 000 грн, сума внесення вкладу 15 000 грн, загальна сума вкладу 125 000 грн;

07.11.2014 - загальна сума депозиту 125 000 грн, сума внесення вкладу 15 000 грн, загальна сума вкладу 140 000 грн;

Таким чином, станом на 07.11.2014 згідно з договором № 46/1 від 12.04.2009 та розпорядженнями, позивачем ОСОБА_1 передано, а ПАТ «Укрсоцбанк» отримано банківський вклад на загальну суму 140 000 гривень.

26.01.2015 ОСОБА_1 звертався до ПАТ «Укрсоцбанк» стосовно укладених договорів банківського вкладу та повернення грошових коштів.

ПАТ «Укрсоцбанк» листом від 05.03.2015 № 09.202-86/96-3736, повідомив ОСОБА_1 , що вказаний ним договір банківського вкладу із банком не укладався та в ПАТ «Уксоцбанк» не обліковується. ПАТ «Укрсоцбанк» не відкривав депозитні рахунки, не приймав та не зараховував депозитні кошти згідно договорів з депозитного обслуговування, зазначених позивачем. Звернув увагу на те, що за даним фактом прокуратурою Голосіївського району м.Києва внесено відомості до ЄРДР.

Судом також встановлено, що відповідно до обвинувального акту в кримінальному провадженні №0000622, внесеному в ЄРДР 21 листопада 2014 року, ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст.191 ч.3, ст.191 ч.4. ст.191 ч.5, ст.200 ч.2КК України.

З дослідженого в судовому засіданні договору № 880/933-1 від 20.03.2009 слідує, що ОСОБА_4 , що обіймає посаду начальника Кіцманського відділення «Укрсоцбанк», бере на себе повну матеріальну відповідальність за зберігання, обробку, перерахування, приймання, видачу довірених їй готівки та цінностей. Цей договір діє на весь час роботи працівника.

У зв`язку із реорганізацією правонаступником активів та зобов`язань АТ «Укрсоцбанку» з 15.10.2019 стало АТ «Альфа-Банк», яке з 30.11.2022 змінило найменування на АТ «Сенс Банк».

Норми права, які застосував суд та мотиви, з яких виходить суд при ухваленні рішення.

Вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши подані матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд доходить наступних висновків.

Відповідно до частини 1статті 4 ЦПК України, частини першої статті 15 ЦК України кожна особа має право в порядку, установленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод та інтересів.

Отже, указана норма визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес.

Статтею 2 ЗУ «Про банки і банківську діяльність» визначено, що вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору.

Відповідно дост.55 ЗУ «Про банки та банківську діяльність» відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком.

Згідно з ст.203 ч.4 ЦК України, правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

Відповідно дост.1058 ч.2 ЦК України, договір банківського вкладу, в якому вкладником є фізична особа, є публічним договором (стаття 633 цього Кодексу).

Частинами 2, 3, 6ст.633 ЦК України встановлено, що умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. Підприємець не має права надавати переваги одному споживачеві перед іншим щодо укладення публічного договору, якщо інше не встановлено законом. Умови публічного договору, які суперечать частині другій цієї статті та правилам, обов`язковим для сторін при укладенні і виконанні публічного договору, є нікчемними.

Згідно з ч.2 ст.207 ЦК України правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою.

Статтею 631 ЦК України передбачено, що строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки , відповідно до договору.

Відповідно до ч.1 ст.1058 ЦК України, за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов`язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

За змістом ч.1ст.1058 ЦК України, договір банківського вкладу є реальним договором, тобто вважається укладеним у разі прийняття банком від вкладника або від третьої особи на користь вкладника грошової суми. Такі дії вкладника чи третьої особи в його інтересах є необхідною умовою виникнення зобов`язання за договором банківського вкладу, згідно з яким у вкладника з`являється право вимагати від банку повернення суми вкладу та виплати відсотків на неї, а у банку - відповідні обов`язки. З договору банківського вкладу, укладення якого обумовлено переданням коштів вкладника у власність банку, можуть виникнути лише зобов`язальні правовідносини за участю вкладника (кредитора) та банку (боржника).

Такий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 06.04.2016 року по справі №6-352цс16.

Відповідно до ч.3ст.1058 ЦК України до відносин банку та вкладника за рахунком, на який внесений вклад, застосовуються положення про договір банківського рахунка (глава 72 цього Кодексу), якщо інше не встановлено цією главою або не випливає із суті договору банківського вкладу.

Банк зобов`язаний зарахувати грошові кошти, що надійшли на рахунок клієнта, в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не встановлений договором банківського рахунка або законом (ч.2ст.1068 ЦК України).

Статтею 1059 ЦК України передбачено, що договір банківського вкладу укладається у письмовій формі. Письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту. У разі недодержання письмової форми договору банківського вкладу цей договір є нікчемним.

Відповідно дост.1064 ЦК України, укладення договору банківського вкладу з фізичною особою і внесення грошових коштів на її рахунок за вкладом підтверджуються ощадною книжкою. В ощадній книжці вказуються найменування і місцезнаходження банку (його філії), номер рахунка за вкладом, а також усі грошові суми, зараховані на рахунок та списані з рахунка, а також залишок грошових коштів на рахунку на момент пред`явлення ощадної книжки у банк.

Відомості про вклад, вказані в ощадній книжці, є підставою для розрахунків за вкладом між банком і вкладником. Видача банківського вкладу, виплата процентів за ним і виконання розпоряджень вкладника про перерахування грошових коштів з рахунка за вкладом іншим особам здійснюються банком у разі пред`явлення ощадної книжки. Якщо ощадну книжку втрачено або приведено у непридатний для пред`явлення стан, банк за заявою вкладника видає йому нову ощадну книжку.

Пунктом 1.4 Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 03.12.2003 року №516(далі Положення) передбачено, що залучення банком вкладів (депозитів) юридичних і фізичних осіб підтверджується: договором банківського рахунку; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею ощадної книжки; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею ощадного (депозитного) сертифіката; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею іншого документа, що підтверджує внесення грошової суми або банківських металів і відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту.

Згідно з п.2.1 Положення грошові кошти в національній та іноземній валюті або банківські метали, залучені від юридичних і фізичних осіб, обліковуються банками на відповідних рахунках, відкриття яких здійснюється банком на підставі укладеного в письмовій формі договору банківського вкладу (депозиту) або договору банківського рахунку та інших документів відповідно до законодавства України, у тому числі нормативно-правових актів Національного банку України з питань відкриття банками рахунків у національній та іноземній валюті.

При цьому відкриття банківських рахунків та обліковування на них грошових коштів, залучених від юридичних і фізичних осіб на підставі укладеного в письмовій формі договору банківського вкладу (депозиту), є обов`язком банку (ч.3 ст.1058, ч.2 ст.1068 ЦК України, п.2.1 Положення).

Відповідно до положень Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 12.11.2003 року №492та зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 17.12.2003 року за №1172/8493, банки відкривають своїм клієнтам за договором банківського вкладу вкладні (депозитні) рахунки (пункт 1.8. Інструкції);договір банківського рахунку укладається в письмовій формі; один примірник договору зберігається в банку, а другий - банк зобов`язаний надати клієнту під підпис (пункт 1.9. Інструкції); письмова форма договору банківського вкладу вважається дотриманою, якщо внесення грошової суми на вкладний (депозитний) рахунок вкладника підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або іншого документа, що відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) і звичаями ділового обороту; у договорі банківського вкладу, зокрема, зазначаються: вид банківського вкладу, сума, що вноситься або перераховується на вкладний (депозитний) рахунок, строк зберігання коштів (за строковим вкладом), розмір і порядок сплати процентів або доходу в іншій формі, умови перегляду їх розміру, відповідальність сторін, умови дострокового розірвання договору тощо (пункт 1.10. Інструкції).

Так пункт 10.1 Інструкції передбачає порядок відкриття вкладних (депозитних) рахунків фізичним особам. Зокрема, після пред`явлення фізичною особою необхідних документів уповноважений працівник банку ідентифікує цю фізичну особу, після чого між банком і фізичною особою укладається в письмовій формі договір банківського вкладу; після укладення договору банківського вкладу фізична особа вносить або перераховує з іншого власного рахунку кошти на вкладний (депозитний) рахунок, після чого на підтвердження укладення договору банківського вкладу і внесення грошових коштів на вказаний рахунок банк видає фізичній особі ощадну книжку або інший документ, що її замінює і який видається згідно з внутрішніми положеннями банку.

Згідно з пунктом 2.9 глави 2 розділу IV Інструкції про ведення касових операцій банками в Україні, затвердженої постановою Правління Національного банку України 01.06.2011 року №174та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 25.06.2011 року за №790/19528, яка прийнята на заміну Інструкції про касові операції в банках України, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 14.08.2003 року №337, банк (філія, відділення) зобов`язаний видати клієнту після завершення приймання готівки квитанцію (другий примірник прибуткового касового ордера) або інший документ, що підтверджує внесення готівки у відповідній платіжній системі. Квитанція або інший документ, що підтверджує внесення готівки у відповідній платіжній системі, має містити найменування банку (філії, відділення), який здійснив касову операцію, дату здійснення касової операції (у разі здійснення касової операції в післяопераційний час - час виконання операції або напис чи штамп «вечірня» чи «післяопераційний час»), а також підпис працівника банку (філії, відділення), який прийняв готівку, відбиток печатки (штампа) або електронний підпис працівника банку (філії, відділення), засвідчений електронним підписом САБ.

Відповідно до п.1.1 ст.1 розділу IV Інструкції №174 до касових документів, які оформляються згідно з касовими операціями, визначеними цією Інструкцією, належать, зокрема, заява на переказ готівки (додаток 8) та заява на видачу готівки (додаток 10).

Пункт 1.2 статті 1 розділу IV Інструкції №174 визначає зразки касових документів, на підставі яких здійснюються приймання і видача готівки з операційної каси. Бланки касових документів виготовляються з урахуванням їх зразків друкарським способом або з використанням комп`ютерної техніки з відображенням обов`язкових реквізитів, передбачених цією Інструкцією, крім грошових чеків, які виготовляються лише друкарським способом.

Відповідно до пункту 1.3 статті 1 Розділу IV Інструкції № 174 касові документи мають містити такі обов`язкові реквізити: найменування банку, який здійснює касову операцію, дату здійснення операції, зазначення платника та отримувача, суму касової операції, призначення платежу, підписи платника або отримувача та працівників банку, уповноважених здійснювати касову операцію.

Аналіз зазначених норм матеріального права свідчить про те, що письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджене договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту.

Така позиція відповідає висновкам Верховного Суду України, викладеним у постановах від 06.06.2012 року по справі №6-17цс12 та від 29.10.2014 року по справі №6-118цс14.

Квитанція (другий примірник прибуткового касового документа) або інший документ є підтвердженням внесення готівки у відповідній платіжній системі, що відповідає висновкам Верховного Суду України, викладеним у постановах від 25.04.2012 року по справі №6-20цс12 та від 06.04.2016 року по справі №6-352цс16).

Додержання письмової форми договору є обов`язковою умовою взаємовідносин між банком і вкладником (пункт 2.2 глави 2 Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 03.12.2003 року №516).

Банк під час здійснення касових операцій має забезпечувати, зокрема, своєчасне повне оприбутковування готівки національної та іноземної валюти, що надійшла до каси банку, її зарахування на зазначені клієнтами рахунки згідно з вимогами нормативно-правових актів і належний внутрішній контроль за касовими операціями (пункт 8 розділу I Інструкції №174).

Відповідно до пункту 1.6 статті 1 розділу IV Інструкції №174 банк (філія) визначає відповідальних працівників, яким надається право підписувати касові документи, і визначає систему контролю за виконанням касових операцій.

Відтак, оскільки саме банк визначає відповідальних працівників, яким надається право підписувати договори банківського вкладу, оформляти касові документи, а також визначає систему контролю за виконанням касових операцій, недотримання уповноваженими працівниками банку вимог законодавства у сфері банківської діяльності та внутрішніх вимог банку щодо залучення останнім вкладу (депозиту) (зокрема, й через видання документів на підтвердження внесення коштів, які не відповідають певним вимогам законодавства й умовам договору банківського вкладу) не може свідчити про недотримання сторонами письмової форми цього договору.

Відкриття відповідних рахунків та облік на них коштів у національній та іноземній валютах, залучених згідно з чинним законодавством від юридичних і фізичних осіб на підставі укладених у письмовій формі договорів банківського вкладу (депозиту), є обов`язком банку.

Необліковування банком таких коштів не можна вважати недодержанням сторонами відповідного договору банківського вкладу (депозиту) його письмової форми.

Така позиція відповідає висновкам Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 10.04.2019 року по справі №463/5896/14-ц, та в подальшому у постанові Верховного Суду від 03.06.2020 року по справі №752/7208/15-ц.

У частині 3статті 1060 ЦК України зазначено, що за договором банківського строкового вкладу банк зобов`язаний видати вклад та нараховані проценти за цим вкладом із спливом строку, визначеного у договорі банківського вкладу.

Відповідно до ч.1ст.509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно дост.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За положеннями ч.1ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 525 ЦК України передбачено, що є недопустимою одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов, якщо інше не встановлено договором або законом.

За змістом частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене статтею 625 Цивільного кодексу України право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способом захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання.

Стаття 629 ЦК України передбачає, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

У Законі України «Про захист прав споживачів» не визначено вичерпного переліку правових відносин, на які поширюється його дія, втім з урахуванням характеру правовідносин, які ним регулюються, та виходячи з демократичних принципів цивільного судочинства і наявності в цивільних правовідносинах такої слабкої сторони, як фізична особа - споживач, можна зробити висновок, що цим Законом регулюються відносини, які виникають з договорів купівлі-продажу, майнового найму (оренди), надання комунальних послуг, прокату, перевезення, зберігання, доручення, комісії, фінансово-кредитних послуг, страхування тощо.

Відповідно до ч.1ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Статтею 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

У статті 78 ЦПК України зазначено, що суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до чч.1, 5, 6ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Мотиви з яких виходив суд.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 є клієнтом Кіцманського відділення АТ Укрсоцбанку починаючи з 2008 року, в якому мав відкриті депозитні рахунки, періодично вносив кошти на депозит та щомісячно отримував відсотки. Станом на 07.11.2014 загальна сума гривневого депозиту становила 140 000 гривень, що підтверджується розпорядженням від 07.11.2014. Дане розпорядження підписане начальником відділення ОСОБА_4 та є належним доказом у справі.

Обставини того, що ОСОБА_4 в період укладення Договору банківського вкладу № 46 від 11.11.2008, № 46/1 від 12.09.2009 та поповнення коштів за ними, була начальником АТ «Укрсоцбанк» і мала повноваження на укладення таких договорів банком не заперечуються, а належність останній підпису, як уповноваженій особі на розпорядженнях про прийняття коштів належними та допустимими доказами з боку відповідача не спростовано.

В судовому засіданні встановлено, що розпорядження на поповнення банківського вкладу, на виплату вкладу ОСОБА_1 , з боку відповідача підписувала начальниця Кіцманського відділення ПАТ «Укрсоцбанк» Василькова Г.В., відносно якої з листопада 2017 року на розгляді у Заставнівському районному суді Чернівецької області перебуває кримінальне провадження №0000622, внесене до ЄРДР 21.11.2014 року за ст.191 ч.3, ст.191 ч.4. ст.191 ч.5, ст.200 ч.2 КК України.

Наразі вклад в розмірі 140 000 гривень на вимогу ОСОБА_1 повернуто йому не було, отже є підстави для захисту прав вкладника ОСОБА_1 шляхом стягнення вказаних коштів у судовому порядку.

Досліджені в судовому засіданні докази та встановлені на їх підставі обставини в сукупності з наведеними правовими позиціями Верховного Суду повністю спростовують викладені представником відповідача у відзиві на позов доводи про те, що договір банківського вкладу між ПАТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 не укладався, а наявні розпорядження, що надані позивачем на підтвердження внесення коштів, є неналежними доказами, незважаючи на їхні формальні недоліки, на які звертала увагу представник відповідача в судовому засіданні. Адже, недотримання уповноваженою особою банку керуючою відділенням Васильковою Г.В. вимог законодавства у сфері банківської діяльності та внутрішніх вимог банку щодо залучення вкладів, не може свідчити, що такий договір не укладався чи те, що кошти на депозитний рахунок банку не вносились.

Безпідставними є доводи сторони відповідача щодо відсутності належних доказів щодо внесення позивачем коштів до каси банку, а надані ним розпорядження суперечать вимогам Інструкції, враховуючи наступне.

Так, на підтвердження заявлених вимог позивач надав суду розпорядження банку про внесення коштів на депозит протягом тривалого періоду часу з 2008-2014 років, тобто за останні 6 років, що передували зникненню ОСОБА_4 .

Розпорядження видавались особисто начальником Кіцманського відділення Васильковою Г.В. в її службовому кабінеті, засвідчувались підписами сторін у справі, скріплювались печаткою банку, а відповідно до матеріалів справи ОСОБА_4 обіймала посаду начальника Кіцманського відділення ПАТ «Укрсоцбанк». Крім того, відповідно до договору № 880/933-1 від 20.03.2009 ОСОБА_4 , що обіймає посаду начальника Кіцманського відділення «Укрсоцбанк», бере на себе повну матеріальну відповідальність за зберігання, обробку, перерахування, приймання, видачу довірених їй готівки та цінностей. Цей договір діє на весь час роботи працівника

Отже, факт укладення договору банківського вкладу та внесення позивачем коштів на депозитний рахунок підтверджено належними та допустимими доказами, а грошові кошти за договором банківського вкладу позивачу на його вимогу не виплачені, тому суд доходить переконання про стягнення вказаних коштів з урахуванням інфляційних втрат та 3% річних .

Необліковування банком таких коштів, неповне заповнення ідентифікаційних даних Клієнта, не можна вважати недодержанням сторонами відповідного договору банківського вкладу (депозиту) його письмової форми.

Зазначена позиція відповідає висновкам ВП ВС, викладеним у постанові від 10.04.2019 року по справі №463/5896/14-ц, та в подальшому у постанові ВС від 03.06.2020 року по справі №752/7208/15-ц.

Обставини того, що ОСОБА_4 в період видачі розпоряджень на внесення коштів та виплату вкладу в період з 11.11.2008 по 07.11.2014 обіймала посаду начальника Кіцманського відділення ПАТ «Укрсоцбанк» і мала повноваження на укладення таких договорів банком не заперечуються, а належність останній підпису як уповноваженій особі на розпорядженнях про прийняття коштів належними та допустимими доказами з боку відповідача не спростовано.

Слід також зазначити, що звертаючись до банківської установи для розміщення вкладу, позивач правомірно сподівався на належне оформлення депозитного договору з банком, а обов`язок забезпечення належного виконання працівниками відповідача посадових інструкцій лежить на банківській установі.

Зазначена позиція відповідає висновкам ВП ВС, викладеним у постанові від 10.04.2019 року по справі №463/5896/14-ц, та в подальшому у постанові ВС від 03.06.2020 року по справі №752/7208/15-ц.

Крім того, в розпорядженнях від 19.04.2011, від 25.05.2011, від 22.09.2011, від 17.11.2011, які видавалися як на винесення коштів на депозит так і на повернення вкладу, вказано відомості клієнта, позивача, номер рахунку, та скріплено підписами ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , наявна печатка банку. Всі наступні розпорядження, що видані аж до 07.11.2014, видавалися на внесення коштів на депозит і на повернення депозиту, та підтверджували наявну суму депозитних коштів 140 000 гривень, тому дії керуючої відділенням жодних сумнівів у позивача протягом декількох років не викликали.

Отже, факт укладення ОСОБА_1 договорів банківського вкладу та внесення позивачем коштів на депозит підтверджено належними та допустимими доказами, тобто у судовому засіданні знайшло своє підтвердження факт наявності договірних відносин між банком та позивачем, які виникли на основі укладеного між сторонами договору, за умовами якого було внесено грошові кошти на депозит, а оскільки грошові кошти за договором банківського вкладу позивачу на його вимогу не виплачені, суд доходить переконання про стягнення вказаних коштів - суми банківського вкладу.

Клопотання адвоката Самокиші В.Ю. про застосування строків позовної давності не підлягає до задоволення, оскільки п.2 ч.1 ст.261 ЦК України передбачено, що позовна давність не поширюється на вимогу вкладника до банку (фінансової установи) про видачу вкладу.

Щодо стягнення інфляційних втрат та 3% річних в межах строку позовної давності.

Починаючи з моменту звернення позивача до ПАТ «Укрсоцбанк» про повернення вкладу (26.01.2015), сума вкладу, внесена позивачем до даного банку у розмірі 140 000 гривень залишається неповернутою. Позивач просив стягнути з відповідача інфляційні втрати 102 096,27 гривень за період з 01.12.2017 по 01.09.2023 та 3% річних на суму 24 164,38 гривень за цей же період.

Позивачем заявлено вимогу про стягнення інфляційних втрат та 3% річних за останні 6 років, відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України, що заперечується відповідачем у поданому відзиві на позовну заяву з посиланням на пропущений строк позовної давності та відсутність судової практики в частині продовження строку позовної давності на період дії карантину. Також сторона відповідача звернула увагу та не, що п.18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу. Таким чином по аналогії Банк також має бути звільнений з 24.02.22 від сплати відповідальності визначеної 625 ЦК України.

За змістом статті 625 ЦК України нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3% річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Зміст вказаної норми законодавства щодо нарахування процентів та застосування індексу інфляції свідчить про компенсаційний, а не штрафний характер визначених ст. 625 ЦК України трьох процентів річних, а тим більше не є подвійною відповідальністю боржника.

Відповідачем відповідно до частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України не надано доказів на спростування розрахунку інфляційних втрат і 3% річних, а тому такий взятий до уваги судом.

За статтею 625 ЦК України стягнення трьох процентів річних та інфляційних витрат можливе до моменту фактичного виконання зобов`язання та обмежується останніми 3 роками, які передували подачі позову.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю утри роки (стаття 257 ЦК України).

За змістом частин першої та п`ятої статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 №211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (із змінами і доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів України) установлено з 12.03.2020 року на всій території України карантин. Строк карантину неодноразово продовжувався і був скасований 30.06.2023.

Законом України від 30.03.2020 року №540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)»розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено, зокрема, пунктом 12 наступного змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину».

У пункті 12 розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України у редакції Закону України від 30.03.2020 року № 540-IX перелічені всі статті цього Кодексу, які визначають строки позовної давності. І всі ці строки продовжено для всіх суб`єктів цивільних правовідносин на строк дії карантину у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19).

Крім того, п. 19 розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України, визначено, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії.

Виходячи із взаємозв`язку норм права, які були прийняті органом законодавчої влади в Україні під час дії карантину, введеного Урядом України у зв`язку із поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19), та на час дії воєнного стану, який діє і наразі, цілей та мети, задля яких ці норми впроваджені, а також з метою недопущення безпідставного звуження прав учасників цивільних правовідносин, суд дійшов висновку, що пункт 12 та п 19 Перехідних і прикінцевих положень ЦК України щодо продовження під час карантину та воєнного стану строків загальної і спеціальної позовної давності, передбачених статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, підлягає застосуванню у тому випадку, коли строк позовної давності не сплив на момент встановлення карантину на території України (12.03.2020 року) та введення воєнного стану.

Закон № 540-ІХ передбачив, що моментом, з якого продовжується позовна давність (у тому числі передбачена статтями 257, 258 ЦК України), є запровадження карантину відповідно до Постанови № 211, тобто 12.03.2020. А тому у разі, якщо сплив позовної давності мав би настати з 12.03.2020, а позивач звернувся до суду після цього моменту, але до закінчення карантину, позовна давність не може вважатись пропущеною, а суд не має підстав для застосування статті 267 ЦК України (наслідки спливу позовної давності). Така позиція наведена в постанові Верховного Суду від 25.08.2021 у справі № 914/1560/20.

Закон № 540-ІХ містить пряму вказівку на продовження позовної давності на строк дії карантину, який відповідно до Постанови № 211 починається саме з 12.03.2020 року.

Крім того, Законом № 2120-IX від 15.03.2022 продовжено строк позовної давності на строк дії воєнного стану, який у зв`язку з військовою агресією РФ проти України на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 №2102-IX, в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022, який неодноразово продовжувався та діє на цей час.

Суд відхиляє твердження сторони відповідача щодо посилання на п.18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України щодо застосування аналогії закону, оскільки вказана норма звільняє лише позичальника від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу.

Отже, позивач звернувся із вимогою про стягнення інфляційних втрат за період з 1 грудня 2017 по 1 вересня 2023 та 3% річних з цей же період за прострочення виконання грошового зобов`язання з урахуванням встановлення карантину на території України та режиму воєнного стану у межах строку позовної давності.

Представником відповідача адвокатом Самокишою В.Ю. не оспорювалась правильність нарахування суми заст.625 ЦК України.

З урахуванням вищевикладеного, суд доходить висновку про наявність підстав для стягнення інфляційних втрат та 3% річних за останні 6 років, що передують зверненню до суду в заявленому позивачем розмірі з відповідача, з огляду на доведеність належними та допустимими доказами законність вказаних нарахувань.

Щодо стягнення судового збору.

Як передбачено ч.1,2 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Позивач звільнений від сплати судового збору відповідно до ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів».

Відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» з 1 січня 2023 року прожитковий мінімум для працездатних осіб складає 2684,00 гривні.

Статтею 4 Закону України «Про судовий збір» визначено ставки судового збору, розмір яких, з урахуванням прожиткового мінімуму, з 01.01.2023 року становитьза подання фізичною особою до суду позовної заяви: - майнового характерупотрібно сплатити: 1% ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (не менше 1073,60 грн та не більше 13 420 грн);

З огляду на вказані вимоги, з відповідача Акціонерного товариства «Сенс-Банк» на користь держави належить стягнути судовий збір у розмірі 2 663 гривень.

На підставі викладеного, ст.ст.4, 15, 16, 509, 526, 608, 610, 625, 1058, 1059, 1060, 1061, 1068, 1070 ЦК України, ст.ст.1, 10 Закону України «Про захист прав споживачів», ст.ст.2, 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність», керуючись ст.ст.1-23, 76-81, 95, 131, 141, 258-259, 263-265, 352, 355 ЦПК України, суд-

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 , інтереси якого представляє адвокат Маковійчук Павло Васильович, до Акціонерного товариства «СенсБанк» про захист прав споживачів та стягнення банківського вкладу - задоволити.

Стягнути з Акціонерного товариства «СенсБанк» (юридична адреса: м. Київ, вул. Велика Васильківська, 100, ) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , заборгованість по неповернутому банківському вкладу у загальному розмірі 266 260,65, яка складається:

140 000 гривень сума неповернутого банківського вкладу;

102 096,27 гривень інфляційні втрати;

24 164,38 гривень три проценти річних.

Стягнути з Акціонерного товариства «Сенс Банк» (юридична адреса:м.Київ, вул.Велика Васильківська,100, ) на користь держави 2 663 гривні судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Чернівецького апеляційного суду через Кіцманський районний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому рішення не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання АДРЕСА_1 .

Відповідач: Акціонерне товариство «Сенс Банк», юридична адреса: м. Київ, вул. Велика Васильківська, 100, .

Повний текс рішення виготовлено та підписано 05.01.2024.

Суддя Василь Скорейко