Справа № 145/864/22
Провадження №2/145/248/2024
У Х В А Л А

"09" січня 2024 р. смт Тиврів

Тиврівський районний суд Вінницької області в складі:

головуючого судді Копилової Л. В. ,

за участю секретаря Мигдальської Н.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів,

в с т а н о в и в:

У провадженні Тиврівського районного суду Вінницької області перебуває вказана цивільна справа.

До початку розгляду справи по суті судом на обговорення учасників поставлено питання щодо прийняття до спільного розгляду позовної заяви, яка надійшла до суду 02 листопада 2024 року від ОСОБА_3 , особи, яка вказана як третя особа, яка заявила самостійні вимоги щодо предмету спору на стороні відповідача, пред"явивши таку позовну заяву до ОСОБА_1 про визнання недійсним попереднього договору та застосування наслідків його недійсності.

В судовому засіданні представник позивача - адвокат Кільбурт Д.М. заперечував проти прийняття до спільного розгляду з даною позовною заявою заяви третьої особи, яка заявила самостійні вимоги щодо предмету спору на стороні відповідача, посилаючись на те, що вказана заява подана не на стадії підготовчого провадження справи як це передбачено ЦПК України. Крім цього, приймати до спільного розгляду таку заяву немає підстав, так як між ОСОБА_3 та відповідачем ОСОБА_4 існують інші правовідносини, які не можуть бути пов`язаними з правовідносинами між позивачем та відповідачем у даній справі.

Представник відповідача - адвокат Козир С.В. вважав за доцільним прийняти позовну заяву третьої особи, яка заявила самостійні вимоги щодо предмету спору на стороні відповідача ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання недійсним попереднього договору та застосування наслідків його недійсності до спільного розгляду зі справою, яка розглядається судом.

Позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 на розгляд справи до суду не з`явилися, про час та місце її розгляду повідомлені в установленому законом порядку.

Суд вислухавши думку представників сторін з даного питання, дослідивши матеріали справи, дійшов до висновку про наступне.

Відповідно до положень ч.1 ст.52 ЦПК України, треті особи, які заявляють самостійні вимоги щодо предмета спору, можуть вступити у справу до закінчення підготовчого провадження або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження, подавши позов до однієї або декількох сторін.

Підготовче судове засідання у справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів, було розпочато судом 19 серпня 2022 року, а 27 жовтня 2022 року закрито та справу призначено до судового розгляду.

15 листопада 2022 року судом за наслідками розгляду даної справи ухвалено заочне рішення. Однак за письмовою заявою відповідача, враховуючи його доводи наведені у поданій заяві, таке рішення за ухвалою суду було переглянуто, скасовано та враховуючи строки перебування даної справи в провадженні суду призначено справу до розгляду по суті на 30 листопада 2023 року.

При цьому, з моменту надходження даної позовної заяви до суду 11 серпня 2022 року та протягом підготовчого судового засідання у даній справі жодна особа не заявляла про свій намір вступити до участі у даній справі як третя особа, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору.

Частиною 2 ст. 193 ЦПК України визначено, що позов третьої особи яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору приймається до спільного розгляду з первісним позовом, якщо обидва позови взаємопов`язані і спільний їх розгляд є доцільним, зокрема, коли вони виникають з одних правовідносин або коли задоволення зустрічного позову може виключити повністю або частково задоволення первісного позову.

Положення ст.ст.193 і 194 ЦПК України застосовуються до позовів третіх осіб, які заявляють самостійні вимоги щодо предмета спору у справі, у якій відкрито провадження.

Процесуальний закон вказує на певні умови прийняття судом позову третьої особи із самостійними вимогами щодо предмету позову: 1) взаємний зв`язок первісного позову та позову третьої особи; 2) однорідність вимог та нерозривна пов`язаність вимог між собою; 3) від вирішення однієї вимоги залежить вирішення інших; 4) доцільність спільного розгляду цих позовів.

Судом встановлено, що в провадженні Тиврівського районного суду Вінницької області перебуває справа за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за попереднім договором та моральної шкоди в сумі 10 000 грн.

Учасниками цієї справи є фізичні особи ОСОБА_2 та ОСОБА_1 . Предметом спору у даній справі є стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованості за попереднім договором від 30 квітня 2020 року про укладення договору купівлі-продажу квартири, який посвідчено приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Михальченко М. М. та зареєстровано в реєстрі під номером 934.

Предметом спору позовної заяви, поданої ОСОБА_3 до ОСОБА_1 є недійсність попереднього договору від 10 жовтня 2020 року та застосування наслідків його недійсності. Учасниками цієї справи є фізичні особи ОСОБА_3 та ОСОБА_1 .

Тобто, за первісним позовом спір виник щодо заборгованості за договором, а за позовом третьої особи із самостійними вимогами щодо законності самого договору.

Як роз`яснено у п.15 постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 12.06.2009, судам слід мати на увазі, що оскільки від належного вирішення питання про прийняття зустрічного позову, позову третьої особи із самостійними вимогами та об`єднання і роз`єднання позовів залежить своєчасний і правильний розгляд заявлених вимог, то ці процесуальні дії необхідно провадити у точній відповідності з правилами, встановленими положеннями ЦПК України.

Велика палата Верховного суду у справах від 13.03.2019 № 916/3245/17 та від 12.06.2019 № 916/542/18 дійшла висновку про те, що позов третьої особи, поданий, згідно приписів ст.52 ЦПК України, може бути прийнятий судом до розгляду у процесі, що вже розпочався, у тому випадку, коли така самостійна вимога заявлена саме щодо предмета спору, що вже виник між сторонами. А вимога, спрямована на те, що знаходиться поза цим предметом, чи спрямована до третіх осіб, не може бути розглянута судом як вимога третьої особи в розумінні наведеної вище статті. Водночас така позовна вимога може бути заявлена у самостійному позові.

Відтак суд вважає, що вимога третьої особи, спрямована на будь-що поза предметом спору між позивачем та відповідачем, не може бути визнана вимогою третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору. Водночас така позовна вимога може бути заявлена у самостійному позові.

При цьому, суд приймає до уваги те, що позовна заява ОСОБА_3 , який подав до суду позовну заяву як третя особа на стадії перегляду заочного рішення у справі, зареєстрована судом відповідно до вимог Інструкції з діловодства в місцевих та апеляційних судах України, провадження у даній справі відкрито та призначено підготовче судове засідання у ній, що не позбавляє його захисту прав та обов`язків в установленому законом порядку.

Враховуючи вищевикладене, приймаючи до уваги зміст позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , суд не вбачає підстав для прийняття до спільного розгляду позовної заяви третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору ОСОБА_3 разом із вказаною позовною заявою, оскільки спільний їх розгляд є недоцільним, обидві вимоги не є взаємопов`язаними, не є однорідними та такими, що нерозривно пов`язані між собою.

Керуючись ст.ст.53, 193 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

Відмовити у прийнятті до спільного розгляду з позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів, позовної заяви третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання недійсним попереднього договору та застосування наслідків його недійсності.

Копію ухвали направити ОСОБА_3 .

Ухвала може бути оскаржена до Вінницького апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом 15 днів з дня її проголошення.

Повний текст ухвали складено 11 січня 2024 року.

Суддя Копилова Л. В.