справа № 635/1641/22
провадження № 2/642/241/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 січня 2024 року м. Харків

Ленінський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого - судді Гримайло А.М.,

за участю секретаря судового засідань Борсук В.Б., Карпухіна Д. Д.,

представника позивача - адвоката Хряпинської С.С.,

відповідача - ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу та поділ спільного майна подружжя,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу та поділ спільного майна подружжя, посилаючись на те, що перебуває з відповідачем з 21 грудня 2007 року в шлюбі, який зареєстрований Ленінським відділом реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції.

Від шлюбу сторони мають дітей: сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та доньку - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Сімейні стосунки не склалися, останній час між сторонами постійно виникали непорозуміння з різних питань. Сторони втратили почуття взаємної любові та поваги, які служать основою для побудови сім`ї.

Чоловік ніде не працював і від пошуку роботи відмовлявся. Він не забезпечує сім`ю, ставить її у вкрай скрутне матеріальне становище, що є перешкодою для збереження сім`ї. Сімейні стосунки між сторонами припинені з березня 2022, у зв`язку з чим позивач вважає, що подальше сімейне життя є неможливим, як таке, що протирічить інтересам кожного з подружжя.

Крім того, під час шлюбу сторонами було придбане наступне майно:

-автомобіль легковий, марки Кіа Soul, номер кузова НОМЕР_1 , 2012 року випуску, колір білий, реєстраційний № НОМЕР_2 , дійсна вартість на день звернення до суду складає 280232,10 грн., згідно довідки № 31/20-1948 від 05.12.2022 року, виданої РСЦ МВС в Харківської області, вказаний автомобіль зареєстрований на ім`я відповідача ОСОБА_1 ;

-земельна ділянка № НОМЕР_3 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), площею 0,1442 га, кадастровий номер :00:025:0075, місце розташування: АДРЕСА_1 , дійсна вартість на день звернення до суду становить 300 000 грн.

Позивач просить суд прийняти до уваги, що від шлюбу сторони мають неповнолітніх дітей, діти проживають з позивачем, у зв`язку з військовою агресією РФ проти України позивач з дітьми виїхала до Великої Британії за програмою для біженців з України.

Позивач зобов`язана кожного дня відвозити дітей до школи, також діти відвідуються додаткові заняття, секції та кружки у різних частинах міста. У зв`язку з тяжким матеріальним становищем позивач змушена працювати на двох роботах і пересування міським транспортом займає дуже багато часу. Позивач просить шлюб розірвати, після розірвання шлюбу залишити їй шлюбне прізвище « ОСОБА_2 », у порядку поділу спільного майна подружжя визнати за нею право власності на легковий автомобіль марки Кіа Soul, оскільки спірний автомобіль є неподільною річчю, а також стягнути з відповідача на її користь грошову компенсацію у розмірі 9883,00 грн. як різницю між вартістю земельної ділянки та вартістю спірного автомобілю.

Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 23.12.2022 цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу та поділ спільного майна подружжя передано за підсудністю до Ленінського районного суду м. Харкова.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Харкова від 06.09.2023 відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження.

16.11.2023 року відповідач ОСОБА_1 подав відзив, в якому зазначив, що з позовними вимогами позивача не погоджується, оскільки на теперішній час має обмеження щодо виховання дітей, які створені позивачем, оскільки 09 червня 2022 року вона та діти виїхали з України до Великобританії за програмою для біженців з України (Homes for Ukraine). Програмою передбачено: безкоштовне житло, надане спонсором чи державою, можливість працювати, вчитися, легально проживати на території Великобританії, фінансова підтримка, право на роботу та бізнес, безкоштовне навчання.

Відповідач своєчасно сплачує аліменти з 09.05.2023 року.

Позивач не надала суду доказів, що вона зобов`язана кожної доби відвозити дітей до школи, що діти відвідують додаткові заняття, секції та кружки у різних частинах міста та інше, при цьому не надає до суду перелік адрес де вони проживають, де проходять навчання та назви секції, кружків, підтверджуючи довідки, документи відповідних зразків, інше, а також не надала доказів на підтвердження придбання земельної ділянки, іншого майна на загальну суму 300 000,00 грн.

За загальним правилом ч. 1 ст. 70 СК України та відповідно до 2 ст. 372 ЦК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки

майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Відповідно Постанови Пленуму Верховного Суду України за №11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його не дійсним та поділ спільного майна подружжя», поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та ст.372 ЦК України.

Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при не досягненні згоди-виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.

Вирішуючи питання про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема не подільної речі, суди мають застосовувати положення частин 4,5 ст.71 СК України щодо обов`язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 ЦК України, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст. 11 ЦК) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності.

Відповідно до частини 3 статті 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 181,183 ЦК України спірний автомобіль є неподільною річчю.

Таким чином, його частка в праві спільно сумісної власності відповідно до частини 1

статті 70 Сімейного кодексу України становить 1/2 частини автомобіля марки Kia Soul номер кузова НОМЕР_1 , 2012 року випуску, колір білий, реєстраційний № НОМЕР_4 , а саме: 280 232,10 (акт оцінки автомобіля) / 2 = 140 116,05 грн.

Відповідач не заперечує проти розірвання шлюбу та просить визнати за ним право власності на автомобіль марки Kia Soul та стягнути з позивача на його користь - 140 116 грн. 05 копійок грошової компенсації вартості 1/2 частини автомобіля марки Kia Soul.

В іншій частині задоволення позовних вимог відмовити у зв`язку за недоведеністю.

У судове засідання з`явилася представник позивача - адвокат Хряпинська С. С., позов підтримала у повному обсязі, просила його задовольнити.

Відповідач ОСОБА_1 у судових засіданнях приймав участь у режимі відеоконференції, проти розірвання шлюбу не заперечував, проти задоволення позовної вимоги про поділ спільного майна подружжя заперечував за підстав, викладених у відзиві, в цій частині позову просив відмовити за недоведеністю.

Суд, вислухавши представника позивача, відповідача, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, об`єктивно оцінивши та дослідивши письмові докази по справі, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Як вбачається зі свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_5 від 02.12.2007 року, виданого Ленінським відділом реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції, сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі.

Від шлюбу сторони мають неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_6 від 18.06.2008 року, виданого Ленінським відділом реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції, та доньку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_7 від 09.10.2009 року, виданого Ленінським відділом реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції.

У період шлюбу 21.08.2020 року сторонами була придбана земельна ділянка на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Жовнір Я. В., що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , площею 0,1442 га, право власності на яку зареєстровано за відповідачем ОСОБА_1 , що підтверджується витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 221240290.

Згідно зі свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_8 автомобіль легковий, марки Кіа Soul, номер кузова НОМЕР_1 , 2012 року випуску, колір білий, реєстраційний № НОМЕР_2 , дата першої реєстрації 03.11.2012, дата реєстрації 02.07.2021, зареєстрований на ім`я відповідача ОСОБА_1 , що також підтверджується довідкою № 31/20-1948 від 05.12.2022 року, виданою РСЦ МВС в Харківської області.

Факт перебування позивачки з дітьми у м. Лондон Сполученого Королівства Великої Британії та Північної Ірландії відповідачем не оспорюється.

Зі звіту про оцінку майна № 19/24.1-03-23 від 24.03.2023 ринкова вартість автомобілю Кіа Soul, реєстраційний № НОМЕР_2 , 2012 року випуску, зареєстрованого на ім`я ОСОБА_1 складає 280232,10 грн.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспорюваного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (стаття 5 ЦПК України).

Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

У відповідності до ч. 3 та ч. 4 ст. 12, ч. 1 та ч. 2 ст. 13, ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).

Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані,

на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

Частиною шостою статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За змістом частин першої-третьої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

Велика Палата Верховного Суду зауважувала, що найбільш ефективне вирішення спору про поділ спільної сумісної власності подружжя досягається тоді, коли вимоги позивача охоплюють усе спільно набуте у шлюбі майно, зокрема й неподільне. Це відповідатиме принципу процесуальної економії, згідно з яким штучне подвоєння судового процесу є неприпустимим, бо вирішення справи у суді має усунути необхідність у новому зверненні до суду для вжиття додаткових засобів захисту (постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 січня 2021 року у справі № 916/1415/19, провадження № 12-80гс20 (пункт 6.13), від 26 січня 2021 року у справі № 522/1528/15-ц, провадження № 14-67цс20 (пункт 82)). Спосіб захисту права є ефективним тоді, коли він забезпечуватиме поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантуватиме можливість отримати відповідну компенсацію. Тобто цей захист має бути повним і забезпечувати у такий спосіб досягнення мети правосуддя та процесуальну економію (постанова Великої Палати Верховного Суду від 22 вересня 2020 року у справі № 910/3009/18, провадження № 12-204гс19 (пункт 63)).

Відповідно до частини другої статті 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Положеннями статті 60 СК України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Зазначене узгоджується з правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17 та у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17-ц, провадження № 14-325цс18.

Згідно зі статтею 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Відповідно до частини першої статті 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Частиною першою статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Аналогічні положення містяться у частині другій статті 372 ЦК України.

Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (частина перша статті 61 ЦК України).

Тлумачення статті 61 СК України свідчить, що спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були набуті.

Відповідно до частини третьої статті 61 СК України якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї (частина четверта статті 65 СК України).

Статтею 71 СК України встановлено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Речі для професійних занять присуджуються тому з подружжя, хто використовував їх у своїй професійній діяльності. Вартість цих речей враховується при присудженні іншого майна другому з подружжя. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися "обставинами, що мають істотне значення", якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (абзац перший пункту 22 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21 грудня 2007 р. N 11).

Як роз`яснено судам у пунктах 23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК України, частина третя статті 368 ЦК України) відповідно до частин другої, третьої статті 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу; набуте за час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування; набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто; речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть якщо вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя; кошти, одержані як відшкодування за втрату (пошкодження) речі, що належала особі, а також як відшкодування завданої їй моральної шкоди; страхові суми, одержані за обов`язковим або добровільним особистим страхуванням, якщо страхові внески сплачувалися за рахунок коштів, що були особистою власністю кожного з них.

Вартість майна, що підлягає поділу, слід визначати виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.

Указаний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 16 січня 2023 року у справі № 754/3132/16-ц (провадження № 61-5956св22).

Із системного аналізу норм статей 57, 60, 61, 63, 65, 70 СК України випливає, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їх спільною сумісною власністю незалежно від участі кожного з подружжя у її виникненні, і право визначати порядок здійснення права спільної сумісної власності та частки кожного з подружжя при поділі майна є рівними.

Таким чином, суд робить висновок про те, що спірне майно, а саме: земельна ділянка, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , площею 0,1442 га, право власності на яку зареєстровано за відповідачем ОСОБА_1 , а також автомобіль легковий, марки Кіа Soul, номер кузова НОМЕР_1 , 2012 року випуску, реєстраційний № НОМЕР_2 , зареєстрований на ім`я відповідача ОСОБА_1 набуто сторонами за час шлюбу і воно є спільною сумісною власністю подружжя, тому підлягає поділу між ними.

Презумпцію спільності права власності подружжя на придбане в період шлюбу майно відповідачем не спростовано, він не довів належними та допустимими доказами, що придбав майно за особисті грошові кошти та в особистих інтересах. Вказані положення відсутні і в договорах купівлі-продажу спірного майна.

Враховуючи, що факт проживання ОСОБА_2 разом з неповнолітніми дітьми у м. Лондон Сполученого Королівства Великої Британії та Північної Ірландії у зв`язку з військовою агресією РФ проти України не оспорюється сторонами, суд підсумовує, що за наявності у подружжя спільного сумісного майна у виді земельної ділянки та автомобілю, позивачка позбавлена можливості користування зазначеним майном внаслідок перебування за межами України, в той час як можливість реалізації свого права власності відповідачем збережена, у тому числі і часткою позивачки, необхідністю використання автомобілю в інтересах дітей у Великій Британії за відсутності можливості придбання автомобілю, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про поділ майна подружжя та визнання права власності на автомобіль підлягає задоволенню.

Позивач на обґрунтування вартості спірного автомобілю надала звіт про оцінку майна та визначила ринкову вартість земельної ділянки, що є спільною сумісною власністю подружжя, у розмірі 300 000,00 грн. Відповідач вартість земельної ділянки не оспорював, на спростування розміру ринкової вартості земельної ділянки інших доказів суду не надав, не звертався із клопотанням про призначення відповідної судової експертизи, не надав суду заперечень щодо оцінки майна, а тому суд дійшов висновку, що саме ці обставини підлягають врахуванню під час визначення належного розміру компенсації частини спільного майна колишнього подружжя, а тому вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача грошову компенсацію у розмірі 9883,00 грн. як різницю між вартістю земельної ділянки та вартістю спірного автомобілю.(Постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 127/7029/15-ц (провадження № 61-9018сво18).

Крім того, суд вважає, що питання місця проживання спільних дітей сторін у справі, сплати аліментів на їх утримання, наявності можливості спілкування з дітьми, надання згоди відповідачем ОСОБА_1 на дарування, продаж, обмін квартири позивачці від 11.11.2022 не входять до предмета доказування у цій справі. Тому відповідні доводи відповідача не мають правового значення у спорі про поділ майна подружжя, у якому він на спростував презумпцію спільності права власності подружжя на спірне нерухоме майно, в той час як надана заява від 11.11.2022 є неналежним доказом.

Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей , що мають істотне значення.

За таких обставин суд вважає, що позовна вимога про розірвання шлюбу заявлена обґрунтовано, не заперечується відповідачем, подальше сімейне життя є неможливим, як таке, що протирічить інтересам кожного з подружжя, родина розпалася остаточно і відновлена бути не може, а тому підлягає задоволенню.

У разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу (ч. 2 ст. 114 СК України).

ЄСПЛ указав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у держава-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (див. mutatis mutandis рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» («Pronina v. Ukraine») від 18 липня 2006 року, заява № 63566/00, § 23).

Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені судові витрати по сплаті судового збору, а саме: за подання заяви про розірвання шлюбу у розмірі 992 грн. 40 коп., судовий збір за подання заяви про поділ майна подружжя у розмірі 2901 грн. 16 коп., всього 3893 грн. 56 коп.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 4, 5, 13, 76-83, 141, 265 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу та поділ спільного майна подружжя задовольнити у повному обсязі.

Розірвати шлюб між ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_9 , та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_10 , зареєстрований 21 грудня 2007 року Ленінським відділом реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції, актовий запис № 744 .

Після розірвання шлюбу позивачці прізвище залишити « ОСОБА_2 ».

Визнати за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_9 , в порядку поділу майна подружжя право власності на автомобіль легковий, марки Кіа Soul, номер кузова НОМЕР_1 , 2012 року випуску, колір білий, реєстраційний № НОМЕР_2 .

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_10 , на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_9 , грошову компенсацію у розмірі 9883 (дев`ять тисяч вісімсот вісімдесят три) грн. 00 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_10 , на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_9 , судовий збір за подання заяви про розірвання шлюбу у розмірі 992 (дев`ятсот дев`яносто дві) грн. 40 коп., судовий збір за подання заяви про поділ майна подружжя у розмірі 2901 (дві тисячі дев`ятсот одна) грн. 16 коп., всього 3893 (три тисячі вісімсот дев`яносто три) грн. 56 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Харківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а у разі проголошення лише вступної та резолютивної частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення виготовлено 08 січня 2024 року.

Суддя А. М. Гримайло