Справа № 139/615/23
Провадження № 22-ц/801/52/2024
Головуючий у суді 1-ї інстанції Тучинська Н. В.
Доповідач:Голота Л. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 січня 2024 рокуСправа № 139/615/23м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді - Голоти Л.О. (суддя-доповідач),

суддів Медвецького С. К., Рибчинського В. П.,

за участю секретаря судового засідання Різник Д. С.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду № 2 справу за позовом ОСОБА_1 до Фермерського господарства «Інтер Агро», третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача: Товариство з обмеженою відповідальністю «Зернофарт», про розірвання договору оренди землі, стягнення заборгованості з виплати орендної плати за землю, пені,

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Мурованокуриловецького районного суду Вінницької області від 12.10.2023 року, ухвалене у складі судді Тучинської Н. В. в приміщенні суду в смт. Муровані Курилівці, повний текст рішення складено 12.10.2023 року, -

в с т а н о в и в :

8.09.2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом (вх. № 2067/23) до Фермерського господарства «Інтер Агро» (далі ФГ «Інтер Агро»), третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача: Товариство з обмеженою відповідальністю «Зернофарт» (далі ТОВ «Зернофарт»), про розірвання договору оренди землі, стягнення заборгованості з виплати орендної плати за землю, пеню, в якому просила : 1) розірвати договір оренди землі, укладений 17.08.2015 року між ОСОБА_2 та ФГ «Інтер Агро», серії та номер: б/н виданий 17.08.2015 року; 2) стягнути з ФГ «Інтер Агро» на користь ОСОБА_1 заборгованість за орендною платою за 2020-2022 роки у розмірі 6856 грн 59 коп; пеню за прострочення внесення орендної плати за 2020-2022 роки у розмірі 5005 грн 31 коп., всього 11861,90 грн.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 17.08.2015 року між ОСОБА_2 та ФГ «Інтер Агро» укладено договір оренди землі площею 2,5513 (га) на території Бахтинської сільської ради кадастровий номер :05:001:0167. Згідно інформації, що міститься в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, договір оренди землі від 17.08.2015 року зареєстровано 8.09.2015 року, номер запису про інше речове право : 11076396, а також зареєстровано 14.07.2021 року договір суборенди, серія та номер : 3-113, виданий 6.11.2020 року. Однак, жодних договорів суборенди від 6.11.2020 року ОСОБА_1 не отримувала та не підписувала. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 померла. Спадкоємцем за заповітом є ОСОБА_1 , яка 27.05.2021 року отримала свідоцтво про право на спадщину за заповітом на зазначену земельну ділянку. У серпні 2023 року позивач звернулася до ФГ «Інтер Агро» з вимогою про розірвання договору оренди, сплати орендної плати за 2020-2022 роки та пені за кожен день прострочення.

Рішенням Мурованокуриловецького районного суду Вінницької області від 12.10.2023 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Судові витрати у вигляді судового збору та витрат на професійну правничу допомогу, сплачених ОСОБА_1 при зверненні до суду з позовом, покладено на позивача.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подано апеляційну скаргу (вх. № 9186 від 6.11.2023 року), в якій, посилаючись на неповноту з`ясування обставин справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове про задоволення позовних вимог.

Основними доводами апеляційної скарги є те, що судом першої інстанції не надано оцінки, що відповідач не приймав заходи щодо своєчасного внесення орендної плати за договором оренди. Доказів виплати орендної плати за 2020-2022 роки ФГ «Інтер Агро» не надано.

Судом першої інстанції не враховано те, що пунктом 25 договору оренди землі від 17.08.2015 року між ОСОБА_2 та ФГ «Інтер Агро», передбачено, що орендарю забороняється передавати в суборенду земельну ділянку без письмової згоди орендодавця. Жодних договорів суборенди, в тому числі від 6.11.2020 року, ні ОСОБА_2 , ні ОСОБА_1 не підписували та не отримували.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

У судове засідання учасники справи не з`явились, повідомлялись належним чином про дату, час і місце розгляду справи:

ОСОБА_1 /а. с. 60 зворот (телефонограма), 61 зворот (телефонограма), 63 зворот (довідка про доставку SMS), рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення № 662, довідка про доставку електронного листа від 21.12.2023 року о 13:35:58)/;

ФГ «Інтер Агро» /а. с. 63 (довідка про доставку електронного листа), 65, рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення № 751 /;

ТОВ «Зернофарт» /а. с. 64 (рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення № 824)/.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи (частина друга статті 372 ЦПК України).

Заслухавши доповідь судді-доповідача, переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, обговоривши підстави апеляційної скарги, Вінницький апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного.

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (частина перша статті 367 ЦПК України).

Згідно з статтею 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вірно встановивши обставини справи та ухваливши рішення з додержанням норм матеріального права, суд першої інстанції допустив порушення норм процесуального права, які у відповідності до вимог п. 7 ч.3 ст. 376 ЦПК України є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення.

Порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо суд розглянув в порядку спрощеного позовного провадження справу, що підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження (пункт 7 частини третьої статті 377 ЦПК України).

В порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах щодо спадкування (пункт 2 частини четвертої статті 274 ЦПК України).

Ухвалою Мурованокуриловецького районного суду Вінницької області від 8.09.2023 року прийнято позовну заяву до розгляду. Відкрито провадження, постановлено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження /а. с. 22/

Аналіз рішення Мурованокуриловецького районного суду Вінницької області від 12.10.2023 року свідчить про те, що справу розглянуто судом першої інстанції у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін /а. с. 28-31/.

Спір у справі, що переглядається, виник щодо спадкування, оскільки позивач, як спадкоємець власника земельної ділянки, пред`являє вимоги про розірвання договору оренди землі, стягнення боргу по орендній платі, пені до орендаря земельної ділянки.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 3 березня 2020 року по справі № 676/3396/19.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню.

Приймаючи постанову колегія суддів виходить з наступного.

У справі вірно встановлено такі обставини:

17.08.2015 року між ОСОБА_2 та ФГ «Інтер Агро» укладено договір оренди землі на земельну ділянку площею 2,5513 (га) на території Бахтинської сільської ради, кадастровий номер :05:001:0167. /а. с. 12-16/.

Згідно інформації, що міститься в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, договір оренди землі від 17.08.2015 року зареєстровано 8.09.2015 року, номер запису про інше речове право : 11076396, а також зареєстровано 14.07.2021 року договір суборенди, серія та номер : 3-113, виданий 6.11.2020 року /а. с. 7-8/.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 померла.

Спадкоємцем за заповітом є ОСОБА_1 , яка 27.05.2021 року отримала свідоцтво про право на спадщину за заповітом серія та номер 380, виданий 27.05.2021 року приватним нотаріусом Мурованокуриловецького районного нотаріального округу Вінницької області Доля Т. І. на зазначену земельну ділянку /а. с. 5-8/.

У серпні 2023 року ОСОБА_1 звернулася до ФГ «Інтер Агро» з вимогою про розірвання договору оренди, сплати орендної плати за 2020-2022 роки та пені за кожен день прострочення /а. с. 9/.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач не допускав систематичне порушення умов договору оренди щодо сплати орендної плати спадкоємцю земельної ділянки, а тому відсутні підстави для розірвання договору оренди земельної ділянки без номера від 17.08.2015 року, укладеного між орендодавцем ОСОБА_2 та орендарем ФГ «Інтер Агро».

Суд зазначив, що з дати відкриття спадщини після смерті ОСОБА_2 9.11.2020 року, на виконання положень статті 148-1 ЗК України, позивач повинна була повідомити відповідача про прийняття нею спадщини та про перехід до неї прав та обов`язків за договором оренди. Позивачем не надано доказів того, що вона зверталась до ФГ «Інтер Агро» у порядку, встановленому частиною третьою статті 148-1 ЗК України, що може свідчити про відсутність наміру відповідача ухилитися від виконання обов`язків щодо сплати орендної плати.

Колегія судів погоджується з висновками суду першої інстанції та відхиляє доводи апеляційної скарги з наступних підстав.

Щодо вимог про розірвання договору оренди землі з підстав систематичної несплати орендної плати.

Правовідносини сторін за договором оренди землі регулюються спеціальним Законом України «Про оренду землі», ЗК України та ЦК України.

Згідно з статтею 13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Положеннями статті 32 Закону України «Про оренду землі», в редакції на час виникнення спірних правовідносин, визначено, що перехід права власності на орендовану земельну ділянку до іншої особи, а також реорганізація юридичної особи - орендаря не є підставою для зміни умов або розірвання договору, якщо інше не передбачено договором оренди землі.

Аналогічні положення містяться і в пункті 37 договору оренди землі від 17.08.2015 року /а. с. 12-16/.

Згідно частини третьої статті 13 ЦК України не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

Однією із основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України) і дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними. Тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 09 грудня 2019 року в справі № 709/1089/17 (провадження № 61-12745сво18) зроблено висновок, що:

«застосування такого правового наслідку, як розірвання договору судом, саме з підстави істотності допущеного порушення договору, що значною мірою позбавляє того, на що особа розраховувала при укладенні договору, відповідає загальним засадам цивільного законодавства, до яких за пунктом 6 частини першої статті 3 ЦК України належать, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність. Об`єднана палата Касаційного цивільного суду вже робила правовий висновок щодо поняття систематичності несплати орендної плати, що є підставою для розірвання договору. Так, у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06 березня 2019 року у справі № 183/262/17 (провадження № 61-41932сво18) зроблено висновок, що підставою для розірвання договору оренди землі є систематична несплата орендної плати (два та більше випадки). При цьому, систематична сплата орендної плати не у повному обсязі, визначеному договором, тобто як невиконання, так і неналежне виконання умов договору, є підставою для розірвання такого договору, оскільки згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з вимогами статті 537 ЦК України боржник має право виконати свій обов`язок шляхом внесення належних з нього кредиторові грошей або цінних паперів у депозит нотаріуса в разі: відсутності кредитора або уповноваженої ним особи у місці виконання зобов`язання; ухилення кредитора або уповноваженої ним особи від прийняття виконання або в разі іншого прострочення з їхнього боку; відсутності представника недієздатного кредитора. Зазначена норма надає за певних умов право добросовісному кредитору вимагати свій обов`язок іншим шляхом, ніж надання орендної плати особисто орендодавцю. Однак, зазначені положення не свідчать про обов`язковість таких дій, а лише регламентують можливу поведінку орендаря та нотаріуса. Винна поведінка, яка є підставою для припинення правовідносин, кореспондується з обов`язком та небажанням його виконувати на умовах, визначених договором. Відсутність у договорі обов`язку перерахування коштів на депозит нотаріуса, крім визначеного законом лише такого права, та нездійснення орендарем таких дій, не може бути безумовною підставою для розірвання договору, а лише тягне за собою виплати цих сум. А тому не використання ТОВ «Силікат-1» свого права на внесення орендної плати на депозит нотаріуса не може тлумачитися як невиконання ним зобов`язання, не може тлумачитись як систематична несплата орендної плати».

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 11 червня 2020 року у справі № 657/2494/17 (провадження № 61-1483св19) вказано, що:

«в постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 09 грудня 2019 року в справі № 709/1089/17 (провадження № 61-12745сво18) зроблено висновок, що «згідно з вимогами статті 537 ЦК України боржник має право виконати свій обов`язок шляхом внесення належних з нього кредиторові грошей або цінних паперів у депозит нотаріуса в разі: відсутності кредитора або уповноваженої ним особи у місці виконання зобов`язання; ухилення кредитора або уповноваженої ним особи від прийняття виконання або в разі іншого прострочення з їхнього боку; відсутності представника недієздатного кредитора. Зазначена норма надає за певних умов право добросовісному кредитору вимагати свій обов`язок іншим шляхом, ніж надання орендної плати особисто орендодавцю. Однак, зазначені положення не свідчать про обов`язковість таких дій, а лише регламентують можливу поведінку орендаря та нотаріуса.

Винна поведінка, яка є підставою для припинення правовідносин, кореспондується з обов`язком та небажанням його виконувати на умовах, визначених договором. Відсутність у договорі обов`язку перерахування коштів на депозит нотаріуса, крім визначеного законом лише такого права, та нездійснення орендарем таких дій, не може бути безумовною підставою для розірвання договору, а лише тягне за собою виплати цих сум.».

Відповідно до частини першої статті 32 Закону України «Про оренду землі» на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов`язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, а також на підставах, визначених ЗК України та іншими законами України.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної Палати Касаційного цивільного суду від 06 березня 2019 року у справі № 183/262/17 (провадження № 61-41932сво18) зроблено висновок, що частинами першою і другою статті 651 ЦК України передбачено, що зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Підставою для розірвання договору оренди землі є систематична несплата орендної плати (два та більше випадки).

У пункті «д» частини першої статті 141 ЗК України передбачено, що підставою для припинення права користування земельною ділянкою є систематична несплата орендної плати. Особа, яка набула право власності на земельну ділянку, що перебуває в оренді, протягом одного місяця з дня державної реєстрації права власності на неї зобов`язана повідомити про це орендаря в порядку, визначеному статтею 148-1 ЗК України, тобто протягом одного місяця з дня набуття права власності на неї (частина п`ята статті 31 Закону України «Про оренду землі»).

Згідно зі статтями 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до частини першої статті 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення.

ОСОБА_1 в порядку спадкування за заповітом 27.05.2021 року набула право власності на земельну ділянку площею 2,5513 (га) на території Бахтинської сільської ради кадастровий номер :05:001:0167 і до неї як до спадкоємця перейшли права та обов`язки попереднього власника земельної ділянки, в тому числі й право на отримання орендної плати за користування землею.

Частинами першою, третьою статті 148-1 ЗК України визначено, що до особи, яка набула право власності на земельну ділянку, що перебуває у користуванні іншої особи, з моменту переходу права власності на земельну ділянку переходять права та обов`язки попереднього власника земельної ділянки за чинними договорами оренди, суперфіцію, емфітевзису, земельного сервітуту щодо такої земельної ділянки. Особа, яка набула право власності на земельну ділянку, протягом одного місяця з дня набуття права власності на неї зобов`язана повідомити про це її користувачів із зазначенням: кадастрового номера (за наявності), місця розташування та площі земельної ділянки; найменування (для юридичних осіб), прізвища, ім`я, по батькові (для фізичних осіб) нового власника; місця проживання (знаходження) нового власника, його поштової адреси; платіжних реквізитів (у разі, якщо законом або договором передбачена плата за користування земельною ділянкою у грошовій формі). Повідомлення надсилається користувачу земельної ділянки рекомендованим листом з повідомленням про вручення або вручається йому особисто під розписку.

На виконання положень статті 148-1 ЗК України, спадкоємець (новий орендодавець) повинен повідомити орендаря про прийняття ним спадщини та про перехід до нього прав та обов`язків за договором оренди.

Дотримання вищевказаних дій для власника, до якого перейшло право власності на земельну ділянку, є важливим етапом, спрямованим для налагодження виплати орендної плати за укладеним до переходу права власності договором (Подібні висновки викладено у постановах Верховного Суду від 10 березня 2021 року у справі № 146/350/20, від 28 квітня 2021 року у справі № 341/245/19)

Саме на позивача як нового орендодавця покладено обов`язок доведення до відповідача як орендаря інформації про перехід права власності із зазначенням: кадастрового номера, місця розташування та площі земельної ділянки; прізвища, ім`я, по батькові нового власника; місця проживання нового власника, його поштової адреси; платіжних реквізитів (у разі, якщо законом або договором передбачена плата за користування земельною ділянкою у грошовій формі). (Зазначений висновок викладено у постанові Верховного Суду від 27 липня 2022 року у справі № 274/3707/20)

За загальними правилами доказування, визначеними статтями 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Звертаючись до суду з позовом ОСОБА_1 зазначила про те, що нею 3.08.2023 року /а. с. 9/ було повідомлено ФГ «Інтер Агро» про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_2 та що вона є новим власником земельної ділянки, яка є предметом договору оренди землі від 17.08.2015 року, однак відповідач протягом 2020-2022 року систематично не сплачував оренду плату, що відповідно до пункту «д» частини першої статті 141 ЗК України є підставою для розірвання договору оренди землі від 17.08.2015 року, стягнення орендної плати та пені.

На підтвердження факту повідомлення відповідача про прийняття спадщини позивачем суду першої інстанції надано лист-повідомлення від 2.08.2023 року, який було надіслано ФГ «Інтер Агро».

Аналіз листа-повідомлення від 2.08.2023 року свідчить про те, що цей лист надіслано ФГ «Інтер Агро» з порушенням строку встановленого частиною третьою статті 148-1 ЗК України. Крім цього форма повідомлення не відповідає вимогам статті 148-1 ЗК України /а. с. 9/.

Чинне законодавство України не встановлює наслідків порушення строків, передбачених частиною третьою статті 148-1 ЗК України (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 15.09.2021 року по справі № 274/4716/20);

Із позовом у даній справі ОСОБА_1 звернулася до суду 8.09.2023 року /а. с. 1-3/.

Суд апеляційної інстанції враховує те, що позивачем не надано суду доказів, що вона зверталась до відповідача раніше з повідомленням про прийняття спадщини і просила виплатити орендну плату за 2020-2022 роки, тому несплата відповідачем орендної плати у разі відсутності даних про орендодавця і не внесення грошових коштів у депозит не може тлумачитись як систематична несплата орендної плати і бути підставою для розірвання договору оренди землі (постанова ВС від 09.12.2020 року по справі № 326/1656/19).

Звернення позивача до суду з позовом про розірвання договору оренди через місяць після направлення повідомлення орендарю про перехід права власності на земельні ділянки не узгоджується із засадами розумності, добросовісності та справедливості, визначеними статтею 3 ЦК України (постанова ВС у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 27 липня 2022 року у справі № 274/3707/20).

З наведеного вбачається, що з серпня 2023 року ФГ «Інтер Агро» було обізнано про спадкоємця орендодавця, а з урахуванням умов договору оренди землі від 17.08.2015 року мало сплатити орендну плату до 31 грудня 2023 року за вказаний рік й, відповідно, за 2020-2022 роки також.

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У справі встановлено, що ФГ «Інтер Агро» лише у серпні 2023 року було обізнано про нового власника земельної ділянки, тому обов`язок щодо оплати за 2020-2022 роки орендної плати за договором оренди землі від 17.08.2015 року у відповідача відповідно до умов договору оренди існував новому власнику (спадкоємцю) до 31 грудня 2023 року (Такий висновок узгоджується із постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 15.09.2021 року по справі № 274/4716/20).

З огляду на зазначене, суд апеляційної інстанції вважає, що позивачем не доведено допущення відповідачем порушення зобов`язань за договором оренди землі від 17.08.2015 року, прострочення кредитора, на час звернення в суд з позовом (8.09.2023 року), а тому позовні вимоги є передчасними та правових підстав для їх задоволення немає.

Щодо вимог про розірвання договору оренди землі з підстав передачі земельної ділянки орендарем в суборенду без згоди орендодавця.

Згідно з частиною шостою статті 93 ЗК України орендована земельна ділянка або її частина може за згодою орендодавця передаватись орендарем у володіння та користування іншій особі (суборенда).

Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду України від 12.02.2014 року у справі № 6-161цс13, за змістом статей 24 та 25 Закону України «Про оренду землі» припинення орендарем господарської діяльності з безпосереднього цільового використання орендованої земельної ділянки та передача третім особам функцій з її обробітку й оплати орендної плати орендодавцю виходить за межі господарської діяльності, яку може здійснювати орендар без погодження з орендодавцем, та є підставою для розірвання договору оренди земельної ділянки за статтею 32 Закону України «Про оренду землі».

Аналогічний висновок міститься у постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 11.11.2019 року у справі № 133/158/16-ц, провадження № 61-21693сво18.

Підставою позивних вимог про розірвання договору оренди землі від 17.08.2015 року ОСОБА_1 також зазначає те, що жодних договорів суборенди від 6.11.2020 року вона не підписувала.

Суд апеляційної інстанції вважає, що позовні вимоги про розірвання оспорюваного договору оренди землі із зазначеної підстави є необґрунтованими, оскільки на час укладання договору суборенди від 6.11.2020 року власником земельної ділянки була ОСОБА_2 ..

Вимог про розірвання договору оренди землі від 17.08.2015 року з підстав ненадання згоди ОСОБА_2 на передачу орендарем земельної ділянки в суборенду позивачем не заявлено.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 ЦПК України).

Доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції не враховано те, що пунктом 25 договору оренди землі від 17.08.2015 року, укладеного між ОСОБА_2 та ФГ «Інтер Агро», передбачено, що орендарю забороняється передавати в суборенду земельну ділянку без письмової згоди орендодавця, суд апеляційної інстанції відхиляє, оскільки зазначена обставина не була підставою позовних вимог.

Відповідно до частини шостої статті 376 ЦПК України в суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 7.09.2023 року, 8.09.2015 року зареєстровано право оренди земельної ділянки на підставі договору оренди землі б/н від 17.08.2015 року, укладеного між ОСОБА_2 та ФГ «Інтер Агро». Строк дії 10 років з дати його державної реєстрації, з правом пролонгації, з правом передачі в піднайм (суборенду). 14.07.2021 року здійснено державну реєстрацію договору суборенди землі від 6.11.2020 року, укладеного між ТОВ «Зернофарт» та ФГ «Інтер Агро» /а. с. 7-8/.

Відповідно до положень частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Отже, виходячи з підстав позовних вимог, позивачем не доведено, що порушено її права відповідачем.

Щодо вимог про стягнення орендної плати за 2020-2022 роки та пені.

Ураховуючи те, що позивачем не доведено винної поведінки в діях відповідача на час звернення до суду з позовом (8.09.2023 року), тому вимоги про стягнення заборгованості з орендної плати за період 2020-2022 роки та пеню є необґрунтованими та передчасними, а тому задоволенню не підлягають.

Позивачем не доведено винної поведінки відповідача щодо несплати орендної плати за 2020-2022 роки станом на 8.09.2023 року (дату подання позову), адже, з урахуванням умов договору оренди землі від 17.08.2015 року (пункт 11) фермерське господарство мало сплатити орендну плату новому власнику (спадкоємцю) до 31 грудня 2023 року за вказаний рік й, відповідно, за 2020-2022 роки також. Доказів про існування спору щодо наявності та розміру заборгованості позивачем суду не надано.

Правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення вимог або відмову в їх задоволенні.

Відповідно до пункту 1-4 частини першої статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Підсумовуючи наведене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про часткове задоволення апеляційної скарги, скасування рішення суду першої інстанції з ухваленням нового судового рішення про відмову в задоволенні позову.

Щодо розподілу судових витрат.

Згідно з частиною першою, другою статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (частина тринадцята статті 141 ЦПК України).

Враховуючи те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову в задоволенні позову, підстав для розподілу судових витрат, понесених позивачем у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції, немає.

Керуючись частиною четвертою статті 258, частиною першою статті 259, статтями 367, 369, 376, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, суд апеляційної інстанції, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Мурованокуриловецького районного суду Вінницької області від 12.10.2023 року у даній справі скасувати та ухвалити нове.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Фермерського господарства «Інтер Агро», третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача: Товариство з обмеженою відповідальністю «Зернофарт», про розірвання договору оренди землі, стягнення заборгованості з виплати орендної плати за землю, пені відмовити.

Судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції залишити за позивачкою.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя Л. О. Голота

Судді: С. К. Медвецький

В. П. Рибчинський

Повний текст постанови складено 10.01.2024 року.