Справа № 302/26/24
Провадження № 2-н/302/5/24
4
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.01.2024 р.смт.Міжгір`я

Суддя Міжгірського районного суду Закарпатської області Сидоренко Ю.В., розглянувши заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Газпостач» про видачу судового наказу за вимогою про стягнення з ОСОБА_1 , заборгованості за спожитий природний газ,

В С Т А Н О В И В :

08.01.2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Компанія «Газпостач» звернулося до Міжгірського районного суду Закарпатської області із заявою про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 , заборгованості за спожитий природний газ за період з грудня 2021 року по грудень 2023 року в сумі 14647,20 грн. за помешканням, яка належить споживачеві, за адресою: АДРЕСА_1 .

Як вбачається з відповіді № 398667 від 09.01.2024 року з Єдиного державного демографічного реєстру, адреса реєстрації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 : АДРЕСА_2 .

У поданій до суду заяві про видачу судового наказу заявник вказує про те, що боржнику ОСОБА_1 надавались послуги з газопостачання природного газу відповідно до Договору, але останній за дані послуги оплату у повному обсязі не здійснював, у зв`язку з чим за період з грудня 2021 року по грудень 2023 року утворилась заборгованість в сумі 14647,20 грн. Просив також стягнути на користь стягувача судовий збір в розмірі 268,40 грн.

Заявник зазначає, що зареєстроване місце проживання боржника ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_2 , що є територією Міжгірського районного суду Закарпатської області.

Зі змісту заяви про видачу судового наказу та додатків до нього вбачається, що боржник ОСОБА_1 є побутовим споживачем природного газу та такі послуги надаються за адресою: АДРЕСА_3 , що є територією міста Тернопіль Тернопільської області та відноситься до територіальної юрисдикції (підсудності) Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області.

Статтею 125 Конституції України передбачено, що судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом.

За вимогами частини першої статті 18 Закону України від 02 червня 2016 №1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» суди спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, яка в силу положень статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Поняття «суд, встановлений законом» включає в себе, зокрема, таку складову, як дотримання усіх правил юрисдикції та підсудності.

Відповідно до вимог ч.1 ст.160 ЦПК України судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог передбачених статтею 161 цього Кодексу.

Згідно ч.1 ст.162 ЦПК України заява про видачу судового наказу подається до суду першої інстанції за загальними правилами підсудності, встановленими цим Кодексом.

Параграф третій другої глави ЦПК України регулює інститут територіальної юрисдикції (підсудності).

Так, за загальним правилом ст.27 ЦПК України підсудність справ за позовами до фізичних осіб визначається за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання або перебування відповідача.

Виняток з даного правила становить альтернативна підсудність (ст.28 ЦПК України) та виключна підсудність (ст.30 ЦПК України).

Відповідно до ч.1 ст.30 ЦПК України позови, що виникають з приводу нерухомого майна, пред`являються за місцезнаходженням майна або основної його частини.

Перелік позовів, для яких визначено виключну підсудність є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає. Виключну підсудність встановлено, зокрема, для позовів, що виникають із приводу нерухомого майна. Місцезнаходження нерухомого майна має бути підтверджено документально. У разі конкуренції правил підсудності мають застосовуватися правила виключної підсудності.

Виключна підсудність застосовується до тих позовів, вимоги за якими стосуються нерухомого майна як безпосередньо, так і опосередковано, тобто спір може стосуватися як правового статусу нерухомого майна, так і інших прав та обов`язків, що пов`язані із нерухомим майном.

Згідно з висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 10.04.2019 року (справа № 638/1988/17, провадження № 61-30812св18), правила виключної підсудності застосовуються до позовів з приводу нерухомого майна, стосуються позовів з приводу будь-яких вимог, пов`язаних з правом особи на нерухоме майно: земельні ділянки, будинки, квартири тощо, зокрема щодо права власності на нерухоме майно, а також щодо речових прав на нерухоме майно, дійсності (недійсності) договорів щодо такого майна або спорів з приводу невиконання стороною договору, об`єктом якого є нерухоме майно. Позов про стягнення заборгованості за надання послуг з утримання нерухомого майна має пред`являтися за місцем знаходження цього майна, за правилами виключної підсудності.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 07.07.2020 року у справі № 910/10647/18 зазначила, що виключна підсудність застосовується до тих позовів, вимоги за якими стосуються нерухомого майна як безпосередньо, так і опосередковано, а спір може стосуватися як правового режиму нерухомого майна, так і інших прав та обов`язків, що пов`язані з нерухомим майном.

У постанові від 16 лютого 2021 року у справі № 911/2390/18 Велика Палата ВС визначила, що словосполучення «з приводу нерухомого майна» необхідно розуміти таким чином, що правила виключної підсудності поширюються на будь-які спори, які стосуються прав та обов`язків, що пов`язані з нерухомим майном. У таких спорах нерухоме майно не обов`язково виступає як безпосередній об`єкт спірних правовідносин.

Так, заявником заявлені вимоги про стягнення заборгованості за спожитий природній газ за період з грудня 2021 року по грудень 2023 року в сумі 14647,20 грн. за адресою надання послуг: АДРЕСА_3 , особовий рахунок № НОМЕР_1 .

До матеріалів заяви також надано витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за № 255064784, з якого вбачається що ОСОБА_1 є власником об`єкту нерухомого майна, розташованого за адресою: АДРЕСА_3 .

З урахуванням заявлених вимог, які пов`язані з нерухомим майном (надання послуг) за адресою: АДРЕСА_3 ., що знаходиться на території міста Тернопіль Тернопільської області, дана справа підлягає розгляду відповідно до положень статті 30 ЦПК України, а саме Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області, за місцезнаходженням нерухомого майна та надання послуг споживачу ОСОБА_1 .

Згідно п.9 ч.1 ст.165 ЦПК України суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо заяву подано з порушенням правил підсудності.

Зважаючи на викладене, враховуючи, що заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Газпостач» про видачу судового наказу надійшла до Міжгірського районного суду Закарпатської області з порушенням правил підсудності, тому наявні підстави для відмови у видачі судового наказу, оскільки заява не підсудна Міжгірському районному суду Закарпатської області.

У відповідності до частини 1 статті 166 Цивільного процесуального кодексу України, відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 8, 9 частини 1 статті 165 цього Кодексу, не є перешкодою для повторного звернення з такою самою заявою в порядку, встановленому цим розділом, після усунення недоліків.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 165, 166, 258-260 ЦПК України, суддя

П О С Т А Н О В И В :

Відмовити у видачі судового наказу за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Газпостач» про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за спожитий природний газ.

Роз`яснити заявнику, що відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 8, 9 частини 1 статті 165 цього Кодексу, не є перешкодою для повторного звернення з такою самою заявою в порядку, встановленому цим розділом, після усунення недоліків.

У разі відмови у видачі судового наказу внесена сума судового збору стягувачу не повертається. У разі пред`явлення стягувачем позову до боржника у порядку позовного провадження, сума судового збору, сплаченого за подання заяви про видачу судового наказу, зараховується до суми судового збору, встановленої за подання позовної заяви (ст.164 ч.2 ЦПК України).

Ухвала суду може бути оскаржена в апеляційному порядку до Закарпатського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, на ухвалу суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Ухвала суду набирає законної сили згідно з ст.273 ЦПК України.

Суддя

Міжгірського районного суду Ю.В.СИДОРЕНКО

Закарпатської області