ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 січня 2024 року м.Суми

Справа №582/160/23

Номер провадження 22-ц/816/145/24

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого - Собини О. І. (суддя-доповідач),

суддів - Криворотенка В. І. , Філонової Ю. О.

за участю секретаря судового засідання Кияненко Н.М.,

у присутності:

позивача ОСОБА_1 ,

відповідача ОСОБА_2 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Недригайлівського районного суду Сумської області від 06 вересня 2023 року у складі судді Жмурченка В.Д., ухваленого в смт Недригайлів, повний текст якого складено 18 вересня 2023 року,

в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Недригайлівська селищна рада, як орган опіки та піклування, про відібрання дитини, визначення місця проживання дитини та стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини,

в с т а н о в и в :

У лютому 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що 12 серпня 2017 року між ним та ОСОБА_2 зареєстровано шлюб.

ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народилася дочка ОСОБА_3 . Дитина проживає разом з матір`ю окремо.

Вказував, що відповідачка систематично здійснює насильство над дитиною, наносить їй тілесні ушкодження. Умови проживання з матір`ю не сприяють нормальному розвитку дитини, у зв`язку з постійним домашнім насильством, а також створюють загрозу для фізичного та психічного здоров`я малолітньої дочки. Він неодноразово звертався в поліцію щодо систематичного нанесення відповідачкою тілесних ушкоджень малолітній дочці, відомості про злочин внесено до ЄРДР та проведено відповідні експертизи.

Рішенням виконавчого комітету Недригайлівської селищної ради від 04 жовтня 2022 року визначено йому систематичні побачення з дочкою через тиждень із 17 години п`ятниці по 15 годину неділі з можливістю перебування дитини за місцем перебування батька, лише за бажанням дитини з урахуванням її здоров`я. Зобов`язано відповідача не чинити перешкоди у вихованні та спілкування з дочкою.

Рішенням Недригайлівського районного суду Сумської області визначено порядок спілкування його з дитиною.

Крім того вважав, що необхідно визначити місце проживання дитини разом з ним через жорстоке поводження відповідачки з дитиною, систематичне нанесення їй тілесних ушкоджень та психологічного насильства з боку матері. Зміна місця проживання дитини не спричинить для неї стресу, оскільки дочка проживала з ним з народження майже 4 роки.

Також вказував, що він має постійний дохід, за місцем роботи характеризується добре. Відповідачка працює, проте дитина не відвідує дитячого садка.

Крім того вважав, що є підстави для негайного відібрання дитини у матері.

Посилаючись на вищевказані обставини, просив відібрати, без позбавлення батьківських прав, у ОСОБА_2 їх спільну дочку, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та передати її йому на виховання; визначити місце проживання дочки разом із ним та стягнути із ОСОБА_2 , аліменти у розмірі 1/4 частини всіх видів доходів на його користь на утримання неповнолітньої дочки.

Рішенням Недригайлівського районного суду Сумської області від 06 вересня 2023 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову.

Апеляційну скаргу мотивує тим, що спільна дитина сторін проживає разом з відповідачкою, але остання систематично вчиняє домашнє насильство над дитиною, наносить їй тілесні ушкодження, а тому подальше проживання дочки разом з матір`ю створюють загрозу для фізичного та психічного здоров`я дитини.

Вказує, що вироком Недригайлівського районного суду Сумської області від 17 травня 2023 року ОСОБА_2 визнано винною у спричиненні тілесних ушкоджень малолітній дитині, зокрема в область лівого ока, область правого ока, по щоці та губам.

Вважає, що необхідно визначити місце проживання дитини разом з ним через жорстоке поводження відповідачки з дитиною, систематичне нанесення їй тілесних ушкоджень та психологічного насильства з боку матері. Зміна місця проживання дитини не спричинить для неї стресу, оскільки дочка проживала з ним з народження майже 4 роки.

Крім того вважає, що є підстави для негайного відібрання дитини у матері, оскільки залишення її з відповідачкою є небезпечним для життя, здоров`я і морального виховання дитини.

Зазначає, що суд першої інстанції послався на рішення ЄСПЛ «Савіни проти України», яке містить інші фактичні обставини справи.

Стверджує, що судом безпідставно не прийнято до уваги висновок органу опіки та піклування Недригайлівської селищної ради, в якому зазначено про залишення дитини проживати з батьком.

В установлений апеляційним судом строк, відзиву на апеляційну скаргу, відповідачем подано не було.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача, який підтримав доводи апеляційної скарги, заперечення проти апеляційної скарги відповідачки, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

За приписами частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

З матеріалів справи вбачається та судом першої інстанції встановлено, що з 12 серпня 2017 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Недригайлівського районного суду Сумської області від 25 липня 2023 року розірвано.

Сторони є батьками малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 37).

Рішенням Недригайлівського районного суду Сумської області від 28 вересня 2022 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/4 частки заробітку (доходу), але не менше 50 % від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 05 вересня 2022 року і до досягнення дитиною повноліття.

Рішенням Недригайлівського районного суду Сумської області від 21 грудня 2022 року визначено спосіб участі батька дитини у вихованні дочки шляхом систематичних побачень.

08 лютого, 09 лютого, 13 лютого 2023 року ОСОБА_1 звертався із заявою до ВП №1 (с. Недригайлів) Роменського РВП ГУ НП в Сумській області щодо спричинення ОСОБА_2 тілесних ушкоджень ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , і за його заявою внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань (а.с. 20-25).

Рішенням виконавчого комітету Недригайлівської селищної ради Сумської області №16 від 16 лютого 2023 року сім`ю ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , взято на облік як сім`ю, яка перебуває у складних життєвих обставинах; вирішено негайно відібрати малолітню дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у матері ОСОБА_2 ; влаштувати малолітню дитину ОСОБА_3 у сім`ю батька ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с. 36).

Вироком Недригайлівського районного суду Сумської області від 17 травня 2023 року, який набрав законної сили 17 червня 2023, ОСОБА_2 визнано винною у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 125 КК України, та призначено їй покарання у виді штрафу у розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 850 грн 00 коп. (а.с. 99-102).

Вказаний штраф сплачено ОСОБА_2 добровільно у повному обсязі, судимість погашена та вона визнається такою, що немає судимості.

Згідно з характеристикою Недригайлівського закладу дошкільної освіти ясла-садок «Барвінок» № 01-19/05 від 14 лютого 2023 року, ОСОБА_2 працює у закладі з вересня 2016 року на посаді вихователя. За період роботи зарекомендувала себе сумлінним, відповідальним педагогом. Відзначається загальною культурою, морально-вольовими якостями, гідним наслідуванням. Має високе почуття відповідальності, добра, чуйна, лагідна, тактовна у ставленні до дітей. Дотримується педагогічної етики, моралі, поважає гідність дитини. Завжди якісно та ефективно виконує вказівки адміністрації закладу, бере активну участь у суспільному житті закладу, підтримує добрі стосунки з колегами, товариська (а.с. 129).

Відповідно до довідки КНП "Недригайлівська лікарня" Недригайлівської селищної ради Сумської області від 14 лютого 2023 року №01-22/172, ОСОБА_2 на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває (а.с. 128).

З акту обстеження умов проживання від 10 березня 2023 року вбачається, що за адресою: АДРЕСА_1 , де проживає ОСОБА_2 створені всі належні умови для проживання, санітарно-гігієнічні норми задовільні. Житловий будинок належить ОСОБА_4 . ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 з 13 лютого 2023 року за вказаною адресою не проживає, а проживає в сім`ї батька ОСОБА_1 (а.с. 72).

З актів обстеження умов проживання від 03 та 10 березня 2023 року вбачається, щоза адресою: АДРЕСА_2 проживають ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_5 . ОСОБА_1 належить 1/2 частина житлового будинку за вказаною адресою. У житловому будинку створені всі належні умови для проживання, санітарно-гігієнічні норми задовільні (а.с. 73-74).

За результатами ретроспективних спостережень практичного психолога Недригайлівського ЗДО ясла-садок «Барвінок» ОСОБА_6 за дитиною ОСОБА_3 , проведених 03 березня 2023 року та 10 березня 2023 року, у будинку батька ОСОБА_1 дитина знаходилась у знайомому для неї середовищі, вільно переміщалась по будинку, без перешкод брала та користувалась іграшками та предметами, які знаходились у кімнаті. Поведінка дитини відповідала характерним особливостям дитини дошкільного віку. Під час спілкування з батьками ОСОБА_7 поводилась активно, першою йшла на фізичний контакт, проявляла увагу до обох батьків. На запитання, чи любить маму, ОСОБА_7 з радісним обличчям відповіла «так». Коли батьки починали сваритись дитина не виявляла емоцій, продовжувала займатися своїми справами. Під час виникнення спонтанної гри по перекиданню іграшок Полінка намагалась захистити маму. На запитання чи хоче вона поїхати до мами Полінка відповіла, що не хоче, бо мама буде бити (а.с. 69- 70).

Відповідно до консультаційного висновку спеціаліста консультативної поліклініки КНП СОР «Обласна дитяча клінічна лікарня» № 688 від 17 серпня 2023 року, інтелектуальний розвиток ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в межах вікової норми, емоційно стабільна (а.с. 117).

Згідно з характеристиками ТОВ АФ «Хоружівка» та ТОВ «АГРОТОН-С», ОСОБА_1 працює інженером з охорони праці, характеризується позитивно, трудової дисципліни не порушував, у спілкуванні з колегами дружелюбний, в побуті скромний, активний у громадському житті села (а.с. 27-28).

Відповідно до довідок ТОВ агрофірма «Хоружівка» від 21 квітня 2023 року №11 та 14 лютого 2023 року № 2, ОСОБА_1 працює інженером з охорони праці на повну ставку та за період з 01 лютого 2022 року по 31 січня 2023 рокуйому нараховано заробітну плату в сумі 148 889 грн 56 коп. (а.с. 29, 85).

Відповідно до довідок ТОВ «Агротон-С» від 21 квітня 2023 року № 7 та від 13 лютого 2023 року № 0000-000003, ОСОБА_1 працює у товаристві на 0,25 ставки та його дохід за період з 01 лютого 2022 року по 31 січня 2023 року склав 66 413 грн 84 коп. (а.с. 30, 86).

Вироком Недригайлівського районного суду Сумської області від 03 червня 2020 року, який набрав законної сили 04 липня 2020 року, ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, та призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком 5 (п`ять) років. На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_1 звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 (два) роки, з покладенням обов`язків передбачених ст. 76 КК України (а.с. 119-122).

Вироком Недригайлівського районного суду Сумської області від 21 грудня 2020 року, який набрав законної сили 21 січня 2021 року, затверджено угоду про визнання винуватості укладену 07 грудня 2020 року між прокурором та ОСОБА_1 ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 309 КК України та призначено йому покарання у виді штрафу у розмірі п`ять тисяч неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 85000 грн 00 коп. (а.с. 123-127).

Також судом встановлено, що ОСОБА_1 на наркологічному та психіатричному обліку не перебуває.

Згідно з протоколом № 3 комісії з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Недригайлівської селищної ради від 14 березня 2023 року вирішено за доцільне визначити місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 разом з батьком ОСОБА_1 (а.с. 87-91).

Ухвалюючи оскаржуване рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано достатньо переконливих та зважених аргументів на захист інтересів дитини, які б свідчили що залишення дитини у матері є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання, а тому відсутні підстави для відібрання малолітньої ОСОБА_7 у ОСОБА_2 без позбавлення батьківських прав. Також суд виходив з недоведеності підстав для визначення місця проживання малолітньої дочки разом з батьком та стягнення з відповідачки аліментів на утримання дитини.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, так як вони відповідають вимогам закону та обставинам справи.

Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

За приписами ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» держава надає батькам або особам, які їх замінюють, допомогу у виконанні ними своїх обов`язків щодо виховання дітей, захищає права сім`ї, сприяє розвитку системи послуг з підтримки сімей з дітьми та мережі дитячих закладів.

Згідно із частиною сьомою статті 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

За правилами статті 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Згідно статті 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини.

Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом (стаття 153 СК України).

Згідно зі статтею 157 СК України питання про виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Батьки мають право укласти договір щодо здійснення батьківських прав та виконання обов`язків тим з них, хто проживає окремо від дитини. Договір укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню.

Відповідно до ч. 1 ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.

Згідно з ч. 1 ст. 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Ухвалюючи рішення в справі «М. С. проти України» від 11 липня 2017 року (заява № 2091/13), Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) наголосив, що в справах про визначення місця проживання дітей, основне значення має вирішення питання про те, що найкраще відповідає інтересам дитини. На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосуються дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення.

При цьому, ЄСПЛ в рішенні «Мамчур проти України» від 16 липня 2015 року зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним.

Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (рішення ЄСПЛ «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року).

Аналіз наведених норм права, зокрема й практики Європейського суду з прав людини, дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків.

Таким чином, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини (враховуючи, при цьому, сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо) та балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини й обов`язком батьків діяти в її інтересах.

ОСОБА_1 не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження того, що проживання дитини разом з ним відповідає інтересам малолітньої дитини в більшому ступеню, ніж проживання разом з матір`ю.

В судовому засіданні апеляційного суду апелянт пояснив, що на даний час вони самостійно встановили порядок участі у вихованні доньки відповідно до якого один тиждень донька живе у нього , а інший у відповідачки. Спорів з приводу такого порядку у них на даний час не виникає, донька відвідує дитячий садочок куди її відводять батьки по черзі .

Відповідачка в судовому засіданні суду пояснила, що дійсно були випадки, коли вона підіймала руку на дитину, коли остання під час вживання їжі гулялась мобільним телефоном і відмовлялась їсти без цього. Вона розкаялась у скоєному, більше так себе не поводить з дитиною, свою поведінку пояснює психологічним тиском з боку позивача та його матері, яка перебуває у приятельських відносинах із багатьма мешканцями с.Недригайлів, у тому числі і з посадовими особами органу опіки і піклування, і створює негативний імідж щодо неї в очах оточуючих , що могло вплинути на прийняття комісією рішення не на її користь . Зазначала, що під час спільного проживання у батьків позивача, останній не цікавився ні її життям ні життям маленької доньки, проводив своє дозвілля поза сім`єю у колі товаришів , був засуджений за вчинення кримінальних правопорушень що підтверджується копіями вироків, що є в матеріалах справи. На її думку, позивач почав проявляти інтерес до дитини лише після того як вона за рішенням суду стягнула аліменти на утримання дитини, але і на даний час він не займається вихованням та розвитком дитини, а лише їздить разом із дитиною на автомобілі у своїх особистих справах про що їй повідомляє донька .

Отже, враховуючи вік малолітньої дитини ОСОБА_3 , її стать, колегія суддів вважає, що проживання малолітньої дочки з матір`ю буде відповідати найкращим інтересам дитини, яка потребує постійного догляду та турботи у зв`язку з фізіологічними особливостями, позитивно сприятиме її розвитку, як психологічному, так і фізичному. Окрім того, ОСОБА_2 має належні умови для проживання, розвитку дитини, піклується про її здоров`я.

Що стосується вимоги про відібрання дитини у матері без позбавлення батьківських прав, апеляційний суд зазначає таке.

Частиною першою статті 170 СК України встановлено, що суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених пунктами 2-5 частини першої статті 164 цього Кодексу, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання. У цьому разі дитина передається другому з батьків, бабі, дідові, іншим родичам - за їх бажанням або органові опіки та піклування. Під час ухвалення рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них без позбавлення їх батьківських прав суд бере до уваги інформацію про здійснення соціального супроводу сім`ї (особи) у разі здійснення такого супроводу.

Якщо рішення мотивується необхідністю захистити дитину від небезпеки, має бути доведено, що така небезпека справді існує. При ухваленні рішення про відібрання дитини від батьків може виникнути необхідність врахування низки чинників. Можливо, потрібно буде з`ясувати, наприклад, чи зазнаватиме дитина, якщо її залишать під опікою батьків, жорстокого поводження, чи страждатиме вона через відсутність піклування, через неповноцінне виховання та відсутність емоційної підтримки, або визначити, чи виправдовується встановлення державної опіки над дитиною станом її фізичного або психічного здоров`я. З іншого боку, той факт, що дитина може бути поміщена в середовище, більш сприятливе для її виховання, не виправдовує примусового відібрання її від батьків. Такий захід не можна також виправдовувати виключно посиланням на ненадійність ситуації, адже такі проблеми можна вирішити за допомогою менш радикальних засобів, не вдаючись до роз`єднання сім`ї, наприклад, забезпеченням цільової фінансової підтримки та соціальним консультуванням (пункт 50 рішення ЄСПЛ від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України).

Основні підстави для відібрання дитини зазначені у ч. 1 ст. 164 СК України. Інші випадки, коли дитина може бути відібрана від батьків, про які йдеться у вищенаведеній ч. 1 ст. 170 СК України, охоплюють ситуації, коли залишення дитини у батьків є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання. Для відібрання дитини від батьків достатня наявність ризику лише для життя, здоров`я або лише для морального виховання. Варто враховувати й ступінь небезпеки для кожної окремо взятої дитини, враховуючи її фізичний та психічний розвиток.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ч. 1 ст. 12 ЦПК України).

Відповідно до положень ч. 3 ст. 12, ч. 1 та 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно із ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

ОСОБА_1 не доведено, а матеріали справи не містять доказів реальності загрози для життя, здоров`я та морального виховання дитини, що в силу положень статей 12, 81 ЦПК України є його процесуальним обов`язком.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги щодо неврахування судом висновку органу опіки та піклування про визначення місця проживання дитини з батьком, з огляду на таке.

Відповідно до ч.ч. 5-6 ст. 19 СК України орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Висновок органу опіки та піклування є документом, який подається для прийняття відповідного рішення судом, тобто він є доказом у цивільній справі, який підлягає оцінці у сукупності з іншими доказами. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Письмовий висновок органу опіки та піклування щодо розв`язання спору виконує допоміжну функцію при вирішенні спорів, які стосуються прав та інтересів дітей, та спрямований передусім на отримання максимальної інформації щодо обставин, які мають значення для вирішення конкретного спору, оскільки орган опіки та піклування має повноваження встановлювати відомості, одержані у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні тощо. Крім того, такий висновок має рекомендаційний характер та не є обов`язковим для суду.

Колегія суддів вважає, що місцевий суд обґрунтовано не узяв до уваги висновок комісії з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Недригайлівської селищної ради від 14 березня 2023 року, яким визначили за доцільне місцем проживання малолітньої доньки сторін разом з батьком , оскільки комісія виходила з тих обставин, які існували на час прийняття рішення органом опіки і піклування і не враховувала зміну поведінки відповідачки і її відношення до своєї дитини, яка розкаялась і визнала себе винуватою у заподіянні тілесних ушкоджень донці і відомості про подальше вчинення насильницьких дій відносно останньої відсутні, донька з радістю іде до матері про що повідомив і сам позивач в судовому засіданні .

Також судом узято до уваги характеристику з місця роботи відповідачки у Недригайлівському закладі дошкільної освіти ясла-садок «Барвінок» де вона працювала на посаді вихователя і за період роботи проявила себе як сумлінний і відповідальний педагог , добра, чуйна , лагідна і тактовна у ставленні до дітей , а тому колегія суддів не вбачає небезпеки у проживанні дитини з матір`ю.

Відтак, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

За таких обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, розглядаючи спір, правильно визначив характер спірних правовідносин та норми права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку і ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Отже, посилання та доводи особи, яка подала апеляційну скаргу, не знайшли свого підтвердження в якості підстав скасування оскаржуваного судового рішення під час апеляційного провадження.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Серявін та інші проти України», заява №4909/04, від 10 лютого 2010 року).

Відповідно до ст. 375 ЦПК України апеляційний суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення місцевого суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

РішенняНедригайлівського районного суду Сумської області від 06 вересня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складене 11 січня 2024 року.

Головуючий - О. І. Собина

Судді: В. І. Криворотенко

Ю. О. Філонова