ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/332/24 Справа № 177/1851/21 Суддя у 1-й інстанції - Попов В. В. Суддя у 2-й інстанції - Агєєв О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 січня 2024 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Агєєва О.В.,

суддів: Кішкіної І.В., Корчистої О.І.,

розглянувши у письмовому провадженні без виклику сторін в приміщенні Дніпровського апеляційного суду в м.Кривий Ріг Дніпропетровської області цивільну справу №177/1851/21 за позовом Публічного акціонерного товариства «Комерційний Банк «Акордбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 19 червня 2023 року, ухвалене у складі судді Попова В.В.,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2021 року Публічне акціонерне товариство «Комерційний Банк «Акордбанк» звернулось з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 16.09.2019 року між ПАТ «Комерційний Банк «Акордбанк» та відповідачем був укладений кредитний договір у вигляді Заяви-пропозиції №СІК-160919/078-39, відповідно до умов якого відповідач отримав кредит у сумі 60000 грн. 00 коп. на загальні споживчі цілі зі сплатою 0,01% річних, строком на 48 міс. Підписуючи Заяву-пропозицію №СІК-160919/078-39 відповідач підтвердив своє розуміння і згоду на те, що погашення кредитної заборгованості він здійснюватиме щомісячно у сумі та строки відповідно до Графіку платежів, наведеному у Додатку 1 до Заяви-пропозиції, а також те, що він ознайомився і погоджується з Правилами банківського обслуговування фізичних осіб у ПАТ «Комерційний Банк «Акордбанк», які оприлюднені на офіційному сайті банку та які разом із Заявою-пропозицією та Умовами споживчого кредитування складають Договір про надання споживчого кредиту. Однак, відповідач своїх обов`язків згідно умов кредитного договору належним чином не виконував, у результаті чого станом на 03.12.2021 року утворилась заборгованість у розмірі 65568 грн. 33 коп., яка складається з: простроченої заборгованості 20984,50 грн., простроченої заборгованості за комісією 18931,15 грн., простроченої заборгованості за процентами 3,25 грн., строкової заборгованості за сумою кредиту 25649, 43 грн., яку просив стягнути на свою користь та витрати зі сплати судового збору у розмірі 2270 грн. 00 коп.

Рішенням Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 19 червня 2023 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Комерційний Банк «Акордбанк» в рахунок погашення заборгованості за Кредитним договором №СІК-160919/078-39 від 16.09.2019 року суму заборгованості станом на 03.12.2021 року у розмірі 65568 грн. 33 коп., яка складається з: 20984 грн. 50 коп. прострочена заборгованість за сумою кредиту; 18931 грн. 15 коп. прострочена заборгованість за комісією; 3 грн. 25 коп. прострочена заборгованість за процентами; 25649 грн. 43 коп. строкова заборгованість за сумою кредиту та понесені судові витрати у розмірі 2270 грн. 00 коп.

Не погодившись з зазначеним рішенням ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, у якій просив рішення суду скасувати, та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначив, що судом першої інстанції не враховано, що розмір комісії був зазначений в відсотковому значенні, але не має жодних роз`яснень в Заяві яким чином та за якими правилами така комісія розраховується. Вважає ці умови такими що погіршують його стан як споживача, адже згідно з положеннями ЗУ «Про захист прав споживачів» продавець не має включати до договору зі споживачем умови які є несправедливими. Банк не довів які саме послуги були надані відповідачу за які він має сплатити комісію в такому розмірі. Вважає розмір комісійних платежів значно завищений та таким що не відповідає вимогам співрозмірності та справедливості, банк не довів які саме послуги він надавав для обслуговування рахунку чи договору за які він стягує ці комісійні платежі.

У відзиві на апеляційну скаргу ПАТ «КБ «Акордбанк» зазначив, що відповідач підписавши заяву-пропозицію підтвердив, що ознайомився і згоден з Правилами банківського обслуговування фізичних осіб, зміст даних правил жодним чином не впливає на розмір заборгованості, оскільки як розмір процентів, так і розмір комісії безпосередньо передбачений в Заяві-пропозиції №СІК-160919/078-39 від 16.09.2019р., Додатку 1 до Заяви-пропозиції Графіку платежів та Розрахунку сукупної вартості споживчого кредиту та реальної процентної ставки, Паспорті споживчого кредиту, які особисто підписав ОСОБА_1 - чим погодився з умовами договору, в тому числі з розміром процентів та розміром щомісячної комісії. Зміст послуг розрахунково-касового обслуговування у кредитному договорі №СІК-160919/078-39 від 16.09.2019р. кореспондується з визначенням розрахунково-касового обслуговування у чинному законодавстві, а приписи ЗУ «Про споживче кредитування» та Правил №49 не передбачають та не вимагають їх деталізації. Додатком 1 до Заяви-Пропозиції №СІК-160919/078-39 від 16.09.2019р. встановлено, що щомісячна комісія сплачується виключно за розрахунково-касове обслуговування. Право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту передбачено безпосередньо ЗУ «Про споживче кредитування». Крім того, в апеляційній скарзі ОСОБА_1 жодним чином не аргументує яким чином встановлення комісії спричиняє істотний дисбаланс договірних прав, в чому саме полягає несправедливість такого розміру щомісячної комісії.

Отже, з огляду на те, що всі послуги, які надавались Відповідачу є чітко визначеними Кредитним договором, паспортом споживчого кредиту, Правилами Банку та не суперечать Закону, з якими ОСОБА_1 перед укладанням договору ознайомився і погодився, відсутні будь-які правові підстави для відмови у стягненні заборгованості за комісією. Крім того ОСОБА_1 періодично сплачував кошти на погашення кредиту, тобто він виконував умови Кредитним договору та не мав жодних заперечень щодо дійсності його положень, перед укладенням кредитного договору він ознайомився з Паспортом споживчого кредиту, отримав всі необхідні роз`яснення, не мав жодних зауважень щодо умов договору, підписавши кредитний договір, засвідчив, що погодився на отримання у кредит коштів саме на умовах, що визначені договором.

Судом першої інстанції повно та всебічно досліджені обставини справи, перевірені письмові докази та надано їм належну оцінку у зв`язку з чим просили апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Частиною 3 статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Частиною 4 статті 19 ЦПК України передбачено, що спрощене провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.

Відповідно до ч.1 ст.368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Відповідно до ч.3 цієї статті розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Ціна у позову у даній справі складає 65568,33 грн., що є меншим ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тому дану справу слід розглядати без повідомлення учасників справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду зміні з наступних підстав.

Згідно з частиною першою, другою та п`ятою стаття 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції не в повній мірі відповідає вказаним вимогам закону.

З матеріалів справи вбачається, що 13.09.2019 року ОСОБА_1 з метою отримання банківських послуг звернувся до ПАТ «Комерційний Банк «Акордбанк» з заявою у зв`язку з чим 16.09.2019 року підписав Заяву-пропозицію №СІК-160919/078-39, згідно якої банк надав відповідачу кредит на споживчі цілі у сумі 60000 грн. 00 коп. (п. 2.2 Договору), строком на 48 місяців (п.2.3), зі сплатою процентів у розмірі 0,01% річних та щомісячної комісії у розмірі 2,85% (п.п.2.4, 2.5) (а.с.15, 16). Відповідач зобов`язався здійснювати повернення суми кредиту, сплату відсотків та комісії відповідно до Графіку платежів, який є невід`ємною частиною Заяви-пропозиції №СІК-160919/078-39.

Підписуючи Заяву-пропозицію, відповідач підтвердив своє розуміння і згоду на те, що погашення кредитної заборгованості відповідач здійснюватиме щомісячно у сумі та строки у відповідності до графіку платежів, який наведений у додатку 1 до цієї заяви-пропозиції, який є невід`ємною частиною цієї пропозиції. Підписуючи заяву-пропозицію №СІК-160919/078-39 від 16.09.2019 року, відповідач підтвердив, що ознайомився та погоджується і правилами банківського обслуговування фізичних осіб у Публічному договорі (правилами), що оприлюднені на офіційному сайті банку www.accordbank.com.ua які разом із заявою-пропозицією та умовами споживчого кредитування складають договір про надання споживчого кредиту, який укладений між позивачем та відповідачем.

Згідно п.2.10 Розділу 6 Правил банківського обслуговування фізичних осіб у ПАТ КА «Акордбанк» нарахування Процентів здійснюється щоденно за Процентною ставкою, визначеною Умовами споживчого кредитування за конкретним Кредитним продуктом і зазначеною в Заяві-Пропозиції на оформлення Договору про надання споживчого кредиту. Проценти нараховуються на суму фактичного залишку Тіла кредиту. Нарахування Процентів за користування Споживчим кредитом здійснюється з використання методу «Факт/факт», тобто за фактичну кількість днів у місяці та у році. Періодом нарахування вважається календарний місяць, який обчислюється з дня, що відповідає даті укладення Договору по останній календарний день місяця включно для розрахунку Процентів за перший місяць користування Споживчим кредитом, а також з першого по останнє число місяця включно для всіх наступних періодів. Під час розрахунку процентів враховується день надання та не враховується день остаточного повернення Споживчого кредиту (п.п.2.10.2.); У разі порушення Клієнтом зобов`язань щодо повернення Споживчого кредиту згідно Графіку платежів відповідно до умов Договору нарахування Процентів на прострочену заборгованість за Тілом кредиту протягом строку дії Споживчого кредиту, а також після закінчення строку дії Договору, здійснюється за ставкою 0,0001% (нуль цілих одна десятитисячна) процентів річних (п.п.2.10.3); Процентна ставка за Споживчим кредитом визначається Умовами споживчого кредитування за кожним Кредитним продуктом, зазначається у Заяві-Пропозиції щодо оформлення конкретного Споживчого кредиту та діє протягом строку дії Договору. Розмір процентної ставки може бути змінено за взаємною згодою Сторін шляхом укладання ними договору про внесення змін до відповідного Договору про надання споживчого кредиту (п.п.2.10.4)

У п.2.11 розділу 6 (Правил) передбачено, що щомісячна комісія нараховується щомісячно, починаючи з місяця оформлення споживчого кредиту; щомісячна комісія розраховується у процентах від початкової суми споживчого кредиту, наданого клієнту, незалежно від фактичної кількості днів користування Кредитом у календарному місяці. Розмір процентної ставки щомісячної комісії визначається Умовами споживчого кредитування за конкретним Кредитним продуктом і зазначається у Заяві-пропозиції на оформлення Договору про надання споживчого кредиту (п.п.2.11.2.); сплата щомісячної комісії здійснюється у терміни (дати), визначені графіком платежів, або у погоджену дату повного дострокового погашення, якщо у календарному місяці здійснення такого повного дострокового погашення сума щомісячної комісії не була сплачена клієнтом (п.п.2.11.3).

Відповідно до п.3.2.4 розділу 6 (Правил) позичальник зобов`язується повернути суму кредиту та сплатити всі передбачені договором плати (платежі) на рахунок банку в порядку та на умовах, передбачених договором. Клієнт зобов`язується у разі порушення строків та/або несплати необхідної до погашення суми заборгованості за споживчим кредитом, що передбачені графіком платежів, частково або в повному обсязі, сплатити на користь банку штрафні санкції (штрафи та пеню) на умовах передбачених договором.

У разі порушення клієнтом будь-якої з умов договору, на вимогу банку достроково та в повному обсязі погасити заборгованість за тілом кредиту, проценти, щомісячну комісію та інші платежі, що передбачені умовами договору протягом 30 (тридцяти) календарних днів з дня одержання від банку повідомлення про таку вимогу (п.3.2.10 розділу 6 Правил).

При порушенні клієнтом термінів виконання будь-якого із своїх зобов`язань, передбачених договором, строк виконання яких/якого вже настав, в тому числі про порушенні строків сплати платежів, передбачених графіком платежів більш ніж на 1 (один) календарний місяць вимагати від клієнта оплати боргового зобов`язання частково або в повному обсязі, в тому числі, в примусовому порядку (п.3.3.4 розділу 6 Правил).

Відповідно до п.3.3.5 розділу 6 Правил, при виникненні будь-якої з наступних подій, що за погодженням сторін вважається істотним порушенням умов договору: порушенні клієнтом зобов`язань, передбачених умовами договору, в тому числі, але не обмежуючись: ненаданні інформації та документів, передбачених п.п.3.2.6, 3.2.7, 3.2.9, 3.2.10, 3.2.13 цих Правил або порушенні клієнтом частково або в повному обсязі строків сплати платежів відповідно до графіку платежів на один календарний місяць, банк має право вимагати від клієнта дострокового повернення в повному обсязі споживчого кредиту шляхом сплати в повному обсязі наявної заборгованості за тілом кредиту, процентів, щомісячної комісії, а також інших платежів відповідно до умов договору, шляхом надіслання або особистого вручення клієнту відповідної письмової вимоги, або стягнути з клієнта у судовому порядку суми неповерненої суми кредиту, в тому числі суму наявної заборгованості за споживчим кредитом, нарахованих процентів за його користування та плат за обслуговування кредитної заборгованості, а також суми штрафних санкцій, передбачених договором.

На виконання умов кредитного договору №СІК-160919/078-39 від 16.09.2019 року позивач свої зобов`язання щодо надання кредитних коштів виконав у повному обсязі, що підтверджується Заявою на видачу готівки №192000 від 16.09.2019 року, підписом у якій відповідач підтвердив факт отримання ним грошових коштів у розмірі 60000 грн. 00 коп. (а.с.14).

За графіком платежів, який є Додатком №1 до Заяви-Пропозицію № СІК-160919/078-39 від 16.09.2019, сторони власними підписами узгодили дати платежів, які є щомісячними, починаючи з 16 вересня 2019 року по 16 вересня 2023 року та мають становити 2960,26 грн., з них: сума платежу за розрахунковий період - 1249,78 грн. та розрахунково-касове обслуговування 1710 грн. Під значенням «розрахунково-касове обслуговування» слід розуміти суму щомісячної комісії Банку, що сплачується на основі як відсоток від початкової суми споживчого кредиту, починаючи з місця оформлення споживчого кредиту та не включає останній неповний календарний місяць, за користування споживчим кредитом наданого Банком Клієнту (а.с.18).

З виписки по особовому рахунку за період з 16.09.2019 року по 02.12.2021 року вбачається, що відповідач частково виконував обов`язки, згідно умов укладеного ним кредитного договору (а.с.8-12).

З розрахунку заборгованості вбачається, що відповідач має заборгованість, яка станом на 03.12.2021 року становить 65568 грн. 33 коп., з яких: 20984 грн. 50 коп. прострочена заборгованість за сумою кредиту; 18931 грн. 15 коп. прострочена заборгованість за комісією; 3 грн. 25 коп. прострочена заборгованість за процентами; 25649 грн. 43 коп. строкова заборгованість за сумою кредиту (а.с.11).

15.06.2021 року ПАТ «КБ «Акордбанк» направило відповідачу повідомлення-вимогу про необхідність погашення заборгованості за споживчим кредитом у повному обсязі

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач свої зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконує, у зв`язку з чим позивач має право на повернення отриманих кредитних коштів.

Апеляційний суд не може повністю погодитись з висновками суду першої інстанції та зазначає наступне.

Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Таким чином, за змістом загальних норм права об`єктом зобов`язання не можуть бути дії, які одна із сторін вчиняє на власну користь.

Згідно зі статтями 526, 530, 610, частиною першою статті 612 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Підписавши Заяву-пропозицію відповідач підтвердив, що ознайомився та погоджується і правилами банківського обслуговування фізичних осіб у Публічному договорі (правилами), що оприлюднені на офіційному сайті банку www.accordbank.com.ua які разом із заявою-пропозицією та умовами споживчого кредитування складають договір про надання споживчого кредиту, який укладений між позивачем та відповідачем, тобто відповідач ознайомлений з положеннями цих Правил.

Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Частиною першою статті 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому (частина друга статті 1050 ЦК України).

Аналогічна правова позиція Верховного Суду викладена у постанові від 01 лютого 2023 року у справі № 199/7014/20.

Наявними в матеріалах справи доказами підтверджується, що відповідач в порушення вимог кредитного договору щодо додержання графіку і сум погашення, підписаного сторонами, своєчасно та в повній мірі не сплачував кошти в зв`язку з чим виникла заборгованість, яку в добровільному порядку останній не сплачує, тому колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав для стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором №СІК-160919/078-39 від 16.09.2019 року.

Відповідач в апеляційній скарзі не навів доводів щодо оскарження розміру простроченої заборгованості визначеної розрахунком позивача, а саме: простроченої заборгованості за кредитом в сумі 20984,50 грн.; простроченої заборгованості за процентами в сумі 3,25 грн., та строкової заборгованості за сумою кредиту 25649, 43 грн.

Відповідач посилається лише на те, що умови нарахування комісї банком є не зрозумілими, не справедливими та такими, що не відповідають вимогам Закону України «Про захист прав споживачів».

Розглядаючи спір в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів виходить з наступного.

Як зазначив в своїй постанові від 01 лютого 2023 року (справа №199/7014/20, провадження №61-17825св21) Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: «Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19 (провадження № 14-44цс21), до розгляду якої було зупинено провадження в цій справі, викладені такі правові висновки.

Частинами другою, третьою статті 215 ЦК України визначено, що недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, передбачені статтею 203 ЦК України. Зокрема, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Отже, законодавець встановлює, що наявність підстав для визнання правочину недійсним має визначатися судом на момент його вчинення.

Згідно з частиною п`ятою статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (№1023-XII у редакції станом на 01 січня 2017 року - остання редакція до набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» №1734-VIII) до договорів із споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки.

Відповідно до частин першої, другої, п`ятої статті 18 Закону № 1023-XII (у редакції станом на 01 січня 2017 року - остання редакція до набуття чинності Законом № 1734-VIII) продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним.

Згідно з пунктом 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача тощо) або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, унесення до нього змін, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на укладення кредитного договору тощо).

10 червня 2017 року набув чинності Закон № 1734-VIII, у зв`язку з чим у Законі № 1023-XII текст статті 11 викладено в такій редакції: "Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України "Про споживче кредитування".

Положення частин першої, другої, п`ятої статті 18 Закону № 1023-XII з набуттям чинності Закону № 1734-VIII залишилися незмінними, проте, враховуючи ультраактивну форму дії Закону № 1734-VIII, визначені ним наслідки включення до договору споживчого кредиту умови, якою встановлено плату за надання інформації щодо кредиту, підлягають перевірці на відповідність змісту положень Закону № 1734-VIII.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону № 1734-VIII загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту.

Згідно з частиною другою статті 8 Закону № 1734-VIII до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.

Таким чином, Законом № 1734-VIII безпосередньо передбачено право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту…..

У пунктах 74, 75 постанови Великої Палати Верховного Суду від 04 червня 2019 року у справі № 916/3156/17 (провадження № 12-304гс18) сформульовано висновки про те, що такий спосіб захисту цивільних прав та інтересів, як визнання правочину недійсним, застосовується до оспорюваних правочинів; за наявності спору щодо правових наслідків недійсного правочину, одна зі сторін якого чи інша заінтересована особа вважає його нікчемним, суд перевіряє відповідні доводи та у мотивувальній частині судового рішення, застосувавши відповідні положення норм матеріального права, підтверджує чи спростовує обставину нікчемності правочину.

Отже, якщо сторона правочину вважає його нікчемним, то така сторона за загальним правилом може звернутися до суду не з вимогою про визнання нікчемного правочину недійсним, а за застосуванням наслідків виконання недійсного правочину (наприклад, з вимогою про повернення одержаного на виконання такого правочину), обґрунтовуючи свої вимоги нікчемністю правочину. Якщо ж інша сторона звернулася до суду з вимогою про виконання зобов`язання з правочину в натурі, то відповідач вправі не звертатись з вимогою про визнання нікчемного правочину недійсним (зустрічною чи окремою), а заперечувати проти позову, посилаючись на нікчемність правочину. Суд повинен розглянути такі вимоги i заперечення й вирішити спір по суті; якщо суд дійде висновку про нікчемність правочину, то суд зазначає цей висновок у мотивувальній частині судового рішення в якості обґрунтування свого висновку по суті спору, який відображається у резолютивній частині судового рішення……»

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).

У частині другій статті 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно з частиною першою статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Заперечуючи проти позову представник відповідача у відзиві посилався саме на не справедливі умови кредитного договору щодо визначення банком комісії за кредитом, зазначивши в обґрунтування аналогічні підстави, як і в апеляційній скарзі.

Укладаючи 16.09.2019р. кредитний договір з ПАТ «КБ «Акордбанк», відповідач підписав заяву-пропозицію, відповідно до якої він ознайомився з Правилами банківського обслуговування фізичних осіб, де було визначено як розмір процентів так і розмір комісії.

Між тим, з наданої банком копії Додатку 1 до Заяви-Пропозиції №СІК-160919/078-39 від 16.09.2019р., та пояснень у відзиві вбачається, що комісія банком стягується за послуги розрахунково-касового обслуговування. В чому полягає дана послуга і з чого складається позивач не зазначає та жодними доказами не підтверджує.

Крім того, заперечуючи проти доводів апеляційної скарги, позивач посилається на право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту, яке передбачено безпосередньо ЗУ «Про споживче кредитування», а відповідач ОСОБА_1 жодним чином не аргументує яким чином встановлення комісії спричиняє істотний дисбаланс договірних прав, в чому саме полягає несправедливість такого розміру щомісячної комісії.

Як зазначив у наведеній постанові від 01 лютого 2023 року Верховний Суд (справа №199/7014/20, провадження №61-17825св21): «Повертаючи цю справу на розгляд Третьої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду, Велика Палата Верховного Суду в ухвалі від 11 січня 2023 року зазначила, що у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19 (провадження № 14-44цс21) вказано, що відповідно до частини другої статті 8 Закону № 1734-VIII до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. Таким чином, Законом № 1734-VIII безпосередньо передбачено право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту (пункти 31.17 та 31.18). Тобто, Велика Палата Верховного Суду зробила висновок, зокрема і щодо правомірності встановлення у кредитному договорі комісії за розрахунково-касове обслуговування, підстав для відступу від цього висновку колегією суддів Касаційного цивільного суду не наведено.

З огляду на вищезгадані положення законодавства України Верховний Суд не заперечує право банку встановлювати комісію за розрахунково-касове обслуговування.

Разом з тим до загальних засад цивільного законодавства належать справедливість, добросовісність та розумність (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України).

Дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними, тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 18 Закону № 1023-XII продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним.»

У п.2.5 частини 2 Заяви-пропозиції №СІК-160919/078-39 від 16.09.2019 року, передбачено оплату 2,85% від суми кредиту, як щомісячну комісію, за розрахунково-касове обслуговування, що в грошовому еквіваленті складає 1710 грн. щомісяця. Загальний розмір комісії за весь строк дії кредитного договору згідно графіку платежів складає 82080 грн. При цьому сума споживчого кредиту отриманого відповідачем складає 60000 грн. (а.с.23, 24).

Враховуючи наведене колегія суддів вважає, що не повідомлення споживача при укладенні договору, які саме послуги за вказану плату надаються позичальнику, а розмір такої комісійної винагороди, з огляду на обставини справи (зокрема, розмір кредиту та процентів), вносить істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживачу, в сукупності свідчить про несправедливість умов кредитного договору в цій частині, що в свою чергу приводить до висновку про обґрунтованість доводів апеляційної скарги та її задоволенню.

Рішення суду в частині стягнення з відповідача на користь позивача комісії в розмірі 18931,15 грн. підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні цих вимог.

Оскільки, з наданої позивачем виписки по особовому рахунку відповідача за період з 16.09.2019р. по 02.12.2021р., вбачається, що останній сплатив на погашення нарахованої комісії 16978,85 грн., то дана сума підлягає врахуванню при вирішенні питання щодо стягнення простроченої заборгованості за тілом кредиту (на підставі п.2.2 Правил банківського обслуговування фізичних осіб у ПАТ КБ «Акордбанк»), яку до стягнення слід зменшити до 4005,65 грн. (20984,50 16978,85).

Колегія вважає, що це не буде виходом за межі доводів апеляційної скарги, оскільки відповідач ставив питання про скасування рішення в цілому і ухваленні нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Відповідно до пунктів 3 та 4 частини 1 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішення суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Таким чином, оскаржуване рішення суду, з урахуванням висновків, викладених в даній постанові, слід змінити в частині розміру суми заборгованості за кредитним договором що підлягає стягненню, стягнувши з відповідача на користь позивача 29658,33 грн. (яка складається з: 4005,65грн. прострочена заборгованість за сумою кредиту; 3,25грн. прострочена заборгованість за процентами; 25649,43грн. строкова заборгованість за сумою кредиту).

Відповідно до частин 1, 13 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Як вбачається з матеріалів справи, при зверненні до суду з позовом (ціна якого складає 65568,33грн.) позивач сплатив судовий збір у розмірі 2270грн.

Вимоги останнього після перегляду справи судом апеляційної скарги задоволені на 45,2%, то з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 1026,04грн. понесені судові витрати при поданні позову до суду першої інстанції.

При зверненні до апеляційного суду з апеляційною скаргою відповідач сплатив судовий збір в розмірі 3405грн. З урахуванням часткового задоволення скарги з позивача на користь відповідача підлягає стягненню 1539,06грн.

Частино 10 статті 141 ЦПК України передбачено, що при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні.

Розподіляючи судові витрати за результатами розгляду справи остаточно з позивача на користь відповідача слід стягнути понесені судові витрати в сумі 513,02грн., а рішення суду першої інстанції в частині розподілу судових витрат підлягає скасуванню.

Керуючись статтями 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 19 червня 2023 року змінити в частині суми заборгованості що підлягає стягненню.

Абзац другий рішення Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 19 червня 2023 року викласти в наступній редакції:

«стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Комерційний Банк «Акордбанк» в рахунок погашення заборгованості за Кредитним договором №СІК-160919/078-39 від 16.09.2019 року суму заборгованості станом на 03.12.2021 року у розмірі 29658 (двадцять дев`ять тисяч шістсот п`ятдесят вісім) грн. 33 коп., яка складається з 4005,65 грн. простроченої заборгованості за сумою кредиту; 3,25грн. простроченої заборгованості за процентами; 25649,43грн. строкової заборгованості за сумою кредиту.

Рішення в частині розподілу судових витрат скасувати.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Комерційний Банк «Акордбанк» на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати в сумі 513 (п`ятсот тринадцять) грн. 02 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Судді: