справа № 631/1723/23
провадження № 2-з/631/1/24
У Х В А Л А

п р о в ж и т т я з а х о д і в з а б е з п е ч е н н я п о з о в у

10 січня 2023 року селище міського типу Нова Водолага

Нововодолазький районний суд Харківської області у складі головуючого судді Мащенко С. В., розглянувши без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами в залі судових засідань № 1 приміщення суду заяву представника позивача - адвоката Мякоти Тетяни Миколаївни «Про забезпечення позову» у цивільній справі з єдиним унікальним № 631/1723/23 (провадження № 2/631/261/24) за позовом ОСОБА_1 , від імені та інтересах якої діє адвокат Мякота Тетяна Миколаївна, до ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «СІТІ ФІНАНС», із залученням до участі у справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача: приватного нотаріусу Житомирського міського нотаріального округу Горая Олега Станіславовича, приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Клименка Романа Васильовича,- «Про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню»,-

в с т а н о в и в:

В провадженні суду відповідно до ухвали, постановленої 29.12.2023 року Нововодолазьким районним судом Харківської області у складі судді Мащенко С. В., «Про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі» знаходиться цивільна справа з єдиним унікальним № 631/1723/23 (провадження № 2/631/261/24) за позовом ОСОБА_1 , від імені та інтересах якої діє адвокат Мякота Т. М., до ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «СІТІ ФІНАНС», із залученням до участі у справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача: приватного нотаріусу Житомирського міського нотаріального округу Горая О. С., приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Клименка Р. В.,- «Про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню», в якому сторона позивача просить: визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис № 46605, вчинений 14.09.2020 року приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Гораєм О. С. щодо стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «СІТІ ФІНАНС» заборгованості у розмірі 51997,03 гривень.

Представник позивача - адвокат Мякота Т. М., яка діє за ордером (серії ВІ № 1185302), виданим 13.12.2023 року на підставі договору про надання правової допомоги № 119/23 від 12.12.2023 року, укладеного між нею та ОСОБА_2 , а також свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю (серії ПТ № 1646), виданого 21.03.2017 року Радою адвокатів Полтавської області на підставі рішення № 4, звернулася в суд із заявою «Про забезпечення позову».

Зазначена заява зареєстрована за вхідним № 12/24-вх від 03.01.2024 року із наданням автоматизованою системою документообігу суду єдиного унікального № 631/1723/23 (провадження № 2-з/631/1/24) та відповідно до протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 08.01.2024 року, обліково-статистичної картки справи та Контрольного журналу судових справ і матеріалів, переданих для розгляду судді, в день розподілу передана на розгляд головуючого судді Мащенко С. В.

Зі змісту зазначеної заяви убачається, що сторона позивача просить зупинити стягнення на підставі виконавчого напису, вчиненого приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Гораєм Олегом Станіславовичем № 46605 від 14.09.2020 року, на підставі якого 23.09.2020 року відкрито виконавче провадження № 63108190.

На обґрунтування заяви представник за ордером зазначила, що приватним нотаріусом було вчинено виконавчий напис без отримання первинних документів щодо фінансових зобов`язань позивача, так як будь-яких договорів вони не укладали. Вважає, що незупинене виконавче провадження на момент ухвалення рішення, може зробити неможливим його виконання у разі задоволення вимог позивача. А також, на її думку, зупинення стягнення на підставі оскаржуваних виконавчих написів, є ефективним способом забезпечення позову у даній справі.

Всебічно, повно та об`єктивно з`ясувавши обставини справи та всі фактичні данні, які мають значення для вирішення питання про забезпечення позову, перевіривши їх доказами, безпосередньо дослідженими судом, що відповідають вимогам закону про їх належність, допустимість, достовірність та достатність, а саме: дослідивши матеріали заяви та справи, що містять наявні в ній письмові докази, - суд вважає, що заява представника позивача за ордером - адвоката Мякоти Т. М. «Про забезпечення позову» підлягає задоволенню з наступних підстав.

Так, пунктом 160 частини 1 Указу Президента України «Про реорганізацію місцевих загальних судів» № 451/2017 від 29.12.2017 року шляхом реорганізації (злиття) Валківського районного суду, Коломацького районного суду та Нововодолазького районного суду Харківської області утворено Валківський окружний суд у Валківському, Коломацькому та Нововодолазькому районах Харківської області із місцезнаходженням у містах Валках, селищі міського типу Новій Водолазі та селі Різуненковому Коломацького району Харківської області.

За змістом пункту 3 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» № 1402-VІІІ від 02.06.2016 року районні суди продовжують здійснювати свої повноваження до утворення та початку діяльності місцевого окружного суду, юрисдикція якого розповсюджується на відповідну територію.

Окрім того, Постановою Верховної Ради України № 807-ІХ від 17.07.2020 року «Про утворення та ліквідацію районів», що набрала чинності 19.07.2020 року, змінений адміністративно-територіальний устрій нашої Держави.

Зокрема, відповідно до підпункту 20 пункту 3 та абзаців 3 і 6 підпункту 20 пункту 1 цієї Постанови ліквідований Нововодолазький район Харківської області та утворені Красноградській район Харківської області (з адміністративним центром у місті Красноград) у складі території Старовірівської сільської територіальної громади та Харківський район Харківської області (з адміністративним центром у місті Харків) у складі території Нововодолазької селищної територіальної громади, що затверджені Кабінетом Міністрів України, тощо.

При цьому, як чітко визначив законотворець у пункті 6 своєї Постанови, у продовж тримісячного строку з дня набрання нею чинності Кабінет Міністрів України повинен привести свої нормативно-правові акти у відповідність із нею та забезпечити таке приведення міністерствами та іншими центральними органами виконавчої влади їх нормативно-правових актів.

Одночасно із цим, приписами статті 125 Конституції України, прийнятої 28.06.1996 року № 254к/96-ВР (із змінами та доповненнями), а також статтею 17 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», закріплено, що судоустрій в Україні будується за принципами територіальності, спеціалізації, інстанційності і визначається законом.

Пунктом 3-1 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» вищезазначеного Закону на законодавчому рівні унормовано, що до набрання чинності законом України щодо зміни системи місцевих судів на території України у зв`язку з утворенням (ліквідацією) районів відповідні місцеві суди продовжують здійснювати свої повноваження у межах територіальної юрисдикції, визначеної до цього, але не довше ніж один рік з дня припинення чи скасування воєнного стану на території України.

Натомість, закон, який змінює існуючу систему судоустрою та приводить її у відповідність до нового адміністративно-територіального устрою, не прийнятий, Валківський окружний суд на цей час свою діяльність не розпочав, воєнний стан на території України не припинений та не скасований, а тому справа перебувала на розгляді належного суду.

Окрім того, відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Статтею 13 зазначеної вище Конвенції встановлено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в ній, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Одним з механізмів забезпечення ефективного юридичного захисту є передбачений національним законодавством України інститут вжиття заходів забезпечення позову.

Відповідно до частини 1 статті 149 Цивільного процесуального кодексу України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього кодексу заходів забезпечення позову.

Згідно із частиною 2 цієї ж статті 149 забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Пунктом 6 частини 1 статті 150 Цивільного процесуального кодексу України обумовлено, що позов забезпечується, зокрема, зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку.

Загальною підставою для вжиття заходів забезпечення позову є наявність обставин, які свідчать або дозволяють достовірно припустити, що невжиття цих заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання майбутнього рішення суду.

З роз`яснень, наданих у пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», убачається, що, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець.

Отже, вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Чинне цивільне процесуальне законодавство визначає забезпечення позову як сукупність процесуальних дій, що гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. По суті воно є встановленням судом обмежень суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених претензій позивача (заявника).

При цьому, оскільки вжиття заходів забезпечення позову є правом суду, а не його обов`язком, при вирішенні питання щодо заяви про забезпечення позову суд враховує не лише доводи, викладені у відповідній заяві, а й інші наявні матеріали цивільної справи.

В той же час метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі, задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Також, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника у сукупності щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого:

-розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову;

-забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу;

-наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову;

-імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів;

-запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист якого просить заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу.

Таким чином, підставою забезпечення позову є обґрунтоване припущення заявника, що невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Аналогічний за своїм змістом висновок зроблений й колегією суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду у постанові, прийнятій 21.08.2019 року у справі № 761/39201/18 (провадження № 61 9850св19).

Чинне цивільне процесуальне законодавство України не покладає на суд обов`язок під час вирішення питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише вимагають запобігати ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову.

Отже, забезпечення позову застосовується для того, щоб гарантувати виконання майбутнього рішення суду, а тому виходячи із специфіки виду забезпечення позову, передбаченого пунктом 6 частини 1 статті 150 Цивільного процесуального кодексу України, підставою для його застосування є оскарження боржником у судовому порядку виконавчого документа.

Відтак, зупинення стягнення на підставі виконавчого документа застосовується судами як захід забезпечення позову при розгляді справ щодо оскарження виконавчих написів та про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню.

За змістом статті 88 та 50 Закону України «Про нотаріат» № 3425-XII від 02.09.1993 року (зі змінами та доповненнями) нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, то виконавчий напис видається у межах цього строку. Така нотаріальна дія може бути оскаржена у судовому порядку.

Також з огляду на пункт 3 частини 1 статті 3 Закону України «Про виконавче провадження» № 1404-VIII від 02.06.2016 (зі змінами та доповненнями) виконавчий напис нотаріусу є виконавчим документом та підлягає примусовому виконанню.

Зважаючи на таке, виконавчий напис може бути оскаржений у судовому порядку, а тому позов щодо визнання його таким, що не підлягає виконанню, може бути забезпечений шляхом зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку.

Отже, оцінюючи заяву, що розглядається, на відповідність зазначеним вимогам, а також приписам частин 1 та 6 статті 151 Цивільного процесуального кодексу України, суд вбачає, що обраний в ній вид забезпечення позову, передбачений пунктом 6 частини 1 статті 150 вказаного цивільного процесуального кодифікованого закону України, щодо нього у законі немає будь-яких застережень та він є співмірним із заявленими позовними вимогами у справі з єдиним унікальним № 631/1723/23 (провадження № 2/631/261/24) за позовом ОСОБА_1 , від імені та інтересах якої діє адвокат Мякота Т. М., до ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «СІТІ ФІНАНС», із залученням до участі у справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача: приватного нотаріусу Житомирського міського нотаріального округу Горая О. С., приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Клименка Р. В.,- «Про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню».

Також, суд вважає доведеним існування об`єктивних припущень щодо обставин, які несуть реальну загрозу невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, так як у разі, якщо виконавцем будуть вчинені дії у межах виконавчого провадження щодо примусового виконання виконавчого документа шляхом арешту та реалізації арештованого майна боржника, то той не зможе поновити свої права в межах одного судового провадження без нових звернень до суду, що вказує на те, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання майбутнього рішення суду та поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів боржника.

Відтак, суд приходить до висновку про обґрунтованість заяви та наявність підстав для забезпечення позову, оскільки доведений зв`язок між визначеним предметом спору й заходами забезпечення позову, які є адекватними та спрямованими на попередження порушень прав і охоронюваних законом інтересів позивача й забезпечення виконання рішення суду у разі задоволення позову.

Приходячи до такого, суд застосовує практику у подібних правовідносинах Верховного суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду, викладену у своїй постанові, прийнятій 16.08.2018 року в межах справи з єдиним унікальним № 910/1040/18,- де суд зазначив, що застосований захід забезпечення позову шляхом зупинення стягнення на підставі виконавчого напису, вчиненого приватним нотаріусом, яким звернено стягнення на майно, та встановлення заборони на здійснення будь яких дій відносно виконання такого виконавчого напису, є адекватним та ефективним способом забезпечення позову».

Постановляючи ухвалу, суд також зазначає, що на виконання приписів частини 4 статті 263 Цивільного процесуального кодексу України при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин суд ураховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного суду.

Тобто суд ураховує правозастосовну практику, викладену Верховним Судом як найвищим судом у системі судоустрою України, який, з огляду на імперативну норму пункту 6 частини 2 статті 36 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» № 1402-VІІІ від 02.06.2016 року (із змінами та доповненнями), забезпечує однакове застосування норм права судами різних спеціалізацій (тобто сталість та єдність судової практики) у порядку та спосіб, визначені процесуальним законом, а саме:

1)постанови Великої Палати Верховного суду, прийняті: 12.02.2020 року в межах справи з єдиним унікальним № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) і 15.09.2020 року в межах справи з єдиним унікальним № 753/22860/17 (провадження № 14-88цс20);

2)постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду, прийняту: 01.07.2020 року в межах справи з єдиним унікальним № 569/13105/18 (провадження № 61-46461св18);

3)та постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду, прийняті: 03.07.2019 року в межах справи з єдиним унікальним № 331/1255/17 (провадження № 61-11180св18) і 30.06.2021 року в межах справи з єдиним унікальним № 204/8994/19 (провадження № 61-6513св20).

Розв`язуючи прохання заявника представника позивача ОСОБА_1 за ордером адвоката Мякоти Т. М., суд ураховує, що відповідно до частини 2 статті 24 Закону України «Про виконавче провадження», приватний виконавець приймає до виконання виконавчі документи за місцем проживання, перебування боржника - фізичної особи, за місцезнаходженням боржника - юридичної особи або за місцезнаходженням майна боржника. Виконавчі дії у виконавчих провадженнях, відкритих приватним виконавцем у виконавчому окрузі, можуть вчинятися ним на всій території України.

Частинами 1 та 5 статті 26 цього ж закону обумовлено, що виконавець розпочинає примусове виконання на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього закону, та не пізніше наступного робочого дня з дня його надходження виносить постанову про відкриття виконавчого провадження.

Безпосередньо перевіривши відкрите електронне джерело офіційний вебсайт Міністерства юстиції - Єдиний реєстр боржників (https://erb.minjust.gov.ua/#/search-debtors), головуючий упевнився, що приватним виконавцем Клименком Р. І. на підставі виконавчого документа, виданого приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Гораєм Олегом Станіславовичем, відкрите виконавче провадження № 63108190 за категорією стягнення коштів з боржника ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Згідно із імперативним приписом частини 2 статті 34 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець не пізніше наступного робочого дня, коли йому стало відомо про обставини, зазначені в частині 1 цієї статті, зупиняє вчинення виконавчих дій, про що виносить відповідну постанову.

Відтак, вживаючи заходи забезпечення позову ОСОБА_1 , від імені та інтересах якої діє адвокат Мякота Т. М., до ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «СІТІ ФІНАНС», із залученням до участі у справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача: приватного нотаріусу Житомирського міського нотаріального округу Горая О. С., приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Клименка Р. В.,- «Про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню» шляхом зупинення стягнення на підставі виконавчого напису, який оскаржується боржником у судовому порядку, суд вважає за необхідне направити свою ухвалу виконавцю, який відкрив виконавче провадження та у якого перебуває на виконанні виконавче провадження № 63108190 за категорією стягнення коштів з боржника ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме: приватному виконавцю Клименку Р. В.

Проте суд зауважує, що цивільне судочинство здійснюється відповідно до основних засад (принципів), одним з яких, зокрема, є диспозитивність та змагальність сторін, а тому збирання доказів та доведеність у їх переконливості не є обов`язком суду й тягар щодо доказування під час вирішення питання про вжиття заходів забезпечення покладається саме на заявника цього клопотання.

Крім того, постановляючи ухвалу та вживаючи заходи забезпечення позову, суд не вбачає підстав задля його зустрічного забезпечення.

На підставі викладеного, керуючись статтею 125 Конституції України, прийнятої 28.06.1996 року № 254к/96-ВР (із змінами та доповненнями); статтею 17 і пунктами 3 та 3-1 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» № 1402-VІІІ від 02.06.2016 року (із змінами та доповненнями); Постановою Верховної Ради України № 807-ІХ від 17.07.2020 року «Про утворення та ліквідацію районів»; Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, учиненої 04.11.1950 року в Римі; пунктом 3 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» № 1402-VІІІ від 02.06.2016 року (із змінами та доповненнями); пунктом 160 частини 1 Указу Президента України «Про реорганізацію місцевих загальних судів» № 451/2017 від 29.12.2017 року; статтями 88 і 50 Закону України «Про нотаріат» № 3425-XII від 02.09.1993 року (зі змінами та доповненнями); статтею 3, 24, 26 і 34 Закону України «Про виконавче провадження» № 1404-VIII від 02.06.2016 (зі змінами та доповненнями); Постановою Верховного суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду, прийняту 16.08.2018 року в межах справи з єдиним унікальним № 910/1040/18; статтями 1 5, 7, 13, 17, 18, 42, 46, 48, 58, 62, 64, 76 80, 89, 128 131, статтями 149, 150 - 151, 153, пунктом 1 частини 1 та частиною 2 статті 258, статтями 259 260, частиною 2 статті 261, статтею 263, частинами 5 та 11 статті 272, частиною 2 статті 352, пунктом 4 частини 1 статті 353, частиною 2 та 3 статті 354 Цивільного процесуального кодексу України № 1618-ІV від 18.03.2004 року (в редакції Закону України № 2147-VІІІ від 03.10.2017 року із змінами та доповненнями),-

у х в а л и в:

Заяву представника позивача - адвоката Мякоти Тетяни Миколаївни «Про забезпечення позову» у цивільній справі з єдиним унікальним № 631/1723/23 (провадження № 2/631/261/24) за позовом ОСОБА_1 , від імені та інтересах якої діє адвокат Мякота Тетяна Миколаївна, до ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «СІТІ ФІНАНС», із залученням до участі у справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача: приватного нотаріусу Житомирського міського нотаріального округу Горая Олега Станіславовича, приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Клименка Романа Васильовича,- «Про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню» задовольнити.

Зупинити стягнення на підставі виконавчого напису, що вчинений приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Гораєм Олегом Станіславовичем, за яким приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Клименком Романом Васильовичем відкрито виконавче провадження № 63108190 (категорія: стягнення коштів з боржника ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ).

Роз`яснити учасникам справи з єдиним унікальним № 631/1723/23 (провадження № 2/631/261/24) за позовом ОСОБА_1 , від імені та інтересах якої діє адвокат Мякота Тетяна Миколаївна, до ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «СІТІ ФІНАНС», із залученням до участі у справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача: приватного нотаріусу Житомирського міського нотаріального округу Горая Олега Станіславовича, приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Клименка Романа Васильовича,- «Про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню», що за їх вмотивованим клопотанням суд може скасувати вжиті заходи забезпечення позову.

Копію ухвали направити приватному виконавцю виконавчого округу міста Києва Клименку Роману Васильовичу для виконання, а також адвокату Мякоті Тетяні Миколаївні, Дякову Олександру Володимировичу, ТОВАРИСТВУ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «СІТІ ФІНАНС», приватному нотаріусу Житомирського міського нотаріального округу Гораю Олегу Станіславовичу для відома.

Ухвала підлягає негайному виконанню з дня її постановлення незалежно від її оскарження і відкриття виконавчого провадження, набирає законної сили негайно з моменту її підписання та може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з цього дня.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Роз`яснити особам, які беруть участь у справі, що оскарження ухвали не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Ухвала, що набрала законної сили, обов`язкова для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання ухвали є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Ухвалу постановлено шляхом прийняття, складено за допомогою комп`ютерного набору та підписано суддею в одному примірнику.

Суддя С. В. Мащенко