Єдиний унікальний номер 569/9816/23
Номер провадження 2/725/627/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.01.2024 року м.Чернівці

Першотравневий районний суд м. Чернівців

в складі:

головуючого судді - Нестеренко Є.В.

за участю:

секретаря судового засідання - Кочут М.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду Першотравневого районного суду м. Чернівці в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 місце проживання: АДРЕСА_1 , до ОСОБА_2 місце проживання: АДРЕСА_2 , треті особи: Служба у справах дітей Виконавчого комітету Рівненської міської ради, місцезнаходження: м. Рівне, вул. Поштова,2, Орган опіки та піклування Рівненської міської ради, місце знаходження м. Рівне, вул. Соборна,12А, про визначення місця проживання дитини, -

В С Т А Н О В И В :

Позивачка звернулася з позовом до суду про визначення місця проживання дитини, посилаючись на те, що 25.02.2011 року вона уклала шлюб з відповідачем. Від шлюбу у сторін народились дитина - донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . 15.01.2013 року рішенням Рівненського міськрайонного суду Рівненської області шлюб між сторонами було розірвано. Вказує, що з часу народження і після фактичного припинення шлюбних відносин та розірванні шлюбу з відповідачем дитина проживає разом із позивачкою та перебуває на її повному утриманні та самостійному вихованні, між ними існує дуже тісний зв`язок, для дитини створені всі умови для належного росту і розвитку, свої батьківські обов`язки виконує добросовісно. Вказує, що виключних обставин, які б унеможливлювали проживання дитини з матір`ю, чи негативно впливали на її виховання та розвиток, немає, вона не заперечую проти спілкування доньки з батьком та участі останнього в її вихованні. Вважає, що визначення місця проживання їхньої дитини разом із нею відповідатиме її найкращим інтересам.

На підставі викладеного, позивачка просить визначити місце проживання малолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 разом з матір`ю - ОСОБА_1 .

Провадження в справі відкрито ухвалою суду від 10.07.2023 року, судом постановлено проводити розгляд справи в порядку загального позовного провадження з повідомленням сторін.

18.08.2023 року відповідач подав відзив на позовну заяву в якому зазначив, що не оспорює обставини викладені позивачкою у позовній заяві, зазначив, що їхня спільна дитини дійсно проживає та буде проживати з матір`ю, проти чого він не заперечує, однак позивачка не вживала заходів врегулювання спору у позасудовому порядку, не зверталась до нього з пропозицією укласти письмовий договір, а тому вважає що між ними відсутній спір з приводу визначення місця проживання їхньої спільної дитини, просив провадження у справі закрити.

Ухвалою суду від 12.12.2023 року по вказаній справі закрито підготовче провадження та призначено розгляд справи по суті.

До початку розгляду справи по суті до суду від представника позивача надійшла заява, про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

До початку розгляду справи по суті до суду від представника відповідача надійшла заява, про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги не визнає, оскільки позивачем не надано доказів на підтвердження наявності спору між сторонами.

Представники третіх осіб у судове засідання не з`явилися.

Суд вважає можливим розглянути справу за відсутності сторін, оскільки у справі достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін.

Так, відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України судове засідання проводилося без технічної фіксації.

Дослідивши матеріали справи, судом фактично встановлено наступні фактичні обставини та відповідні ним правовідносини.

Зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини.

Сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 25.02.2011 року, рішенням Рівненського міськрайонного суду Рівненської області від 15.01.2013 року шлюб розірвано, що підтверджується Витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу.

Під час шлюбу у сторін народились дитина - донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження актовий запис №2212 від 18.02.2022 року.

Згідно висновку органу опіки та піклування Виконавчого комітету Рівненської міської ради від 11.12.2023 року, орган опіки та піклування вважає за доцільне визначити місце проживаннямалолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 разом з матір`ю - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Вказаний висновок затверджений рішенням Виконавчого комітету Рівненської міської ради від 30.11.2023 року, що підтверджується листом №01-15/799 від 06.12.2023 року.

Норми права, та мотиви їх застосування.

Згідно ст. 150 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї.

Згідно ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Згідно ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини.

Відповідно до ч. 1 ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Під час вирішення спору щодо місця проживання дитини суд бере до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини (ч. 2 ст. 161 СК України).

Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю.

Але даний принцип не можна тлумачити таким чином, що у матері малолітньої дитини мається перевага перед батьком при вирішенні питання щодо визначення місця проживання дитини, приймаючи до уваги рівність прав обох батьків щодо дитини, що витікає як зі ст. 141 Сімейного кодексу України, так і зі змісту Конвенції про права дитини.

Згідно положень ст. 9 Конвенції про права дитини, держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

При цьому поняття розлучення слід тлумачити з огляду на право одного з батьків на спілкування з дитиною та обов`язок другого батька надати можливість для такого спілкування.

Відповідно до ч. ч. 4, 5, 6 ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. (HUNT v. UKRAINE, № 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року). При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зав`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року.

Згідно з частинами першою-третьою статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно частини 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Оцінивши надані сторонами докази в їх сукупності, враховуючи принцип рівності прав батьків щодо дитини, взявши до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, її вік, та інші встановлені під час розгляду справи обставини, суд дійшов висновку, що мати малолітньої ОСОБА_3 у повній мірі забезпечує дитині всі необхідні умови для її гармонійного розвитку та проживання. Суд погоджується з висновком органу опіки та піклування виконавчого комітету Рівненської міської ради, що з урахуванням найкращих інтересів малолітньої дитини за доцільно визначити місце проживання дитини з матір`ю.

За таких обставинах позов слід задовольнити, визначити місце проживання малолітньої дитини разом з матір`ю.

Розглядаючи клопотання відповідача про закриття провадження у справі у зв`язку із відсутністю предмету спору між сторонами суд зазначає наступне.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 20 вересня 2020 року у справі № 638/3792/20 (провадження № 61-3438сво21) зроблено висновок, що «закриття провадження у справі - це форма закінчення розгляду цивільної справи без прийняття судового рішення у зв`язку з виявленням після порушення провадження у справі обставин, з якими закон пов`язує неможливість судового розгляду справи. Пунктом 2 частини першої статті 255 ЦПК України встановлено, що суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору. Поняття юридичного спору має тлумачитися широко, виходячи з підходу Європейського суду з прав людини до тлумачення поняття спір про право (пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод). Зокрема, Європейський суд з прав людини зазначає, що відповідно до духу Конвенції поняття спору про право має розглядатися не суто технічно, йому слід надавати сутнісного, а не формального значення. Предмет спору - це об`єкт спірного правовідношення, з приводу якого виник спір. Під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. Підстави позову - це обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу. Тобто, правові підстави позову - це зазначена в позовній заяві нормативно-правова кваліфікація обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги. З урахуванням викладеного, відсутність предмета спору унеможливлює вирішення справи по суті незалежно від обґрунтованості позову, а відповідно і здійснення ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів осіб. Прикладами відсутності предмета спору можуть бути дії сторін, чи настання обставин, якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань або самими сторонами врегульовано спірні питання. Суд закриває провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору, якщо предмет спору був відсутній як на час пред`явлення позову, так і на час ухвалення судом першої інстанції судового рішення за умови, якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань».

Згідно висновків Верховного Суду, викладених у постановах від 23 грудня 2020 року у справі № 522/8782/16-ц, від 10 квітня 2019 року у справі № 456/647/18, від 09 вересня 2020 року у справі № 750/1658/20 зазначено, що згідно з пунктом 2 частини першої статті 255 ЦПК України суд може закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору, якщо встановить, що предмет спору був відсутній на час пред`явлення позову. Разом з тим висновок щодо застосування пункту 2 частини першої статті 255 ЦПК України у наведених постановах зроблено за обставин фактичного виконання відповідачем вимог, які були предметом спору, після пред`явлення позову; предметом перегляду були судові рішення, якими закрито провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору і Верховний Суд, скасовуючи оскаржувані судові рішення та направляючи справи для продовження розгляду, указував на помилковість висновків судів щодо відсутності предмета спору.

Таким чином суд приходить до висновку, що відсутність заперечень з боку відповідача щодо проживання дитини разом із позивачкою не дає підстав стверджувати про відсутність предмета спору у справі, аналогічний висновок зроблений у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 13 травня 2020 року у справі № 686/20582/19-ц (провадження № 61-1807св20).

Вирішуючи питання, щодо розподілу судових витрат суд керується ст. 134 ЦПК України, відповідно до якої розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

На підтвердження понесених судових витрат позивачем надано квитанцію про сплату судового збору в розмірі 1073 грн. 60коп.

Керуючись ст. ст. 24,141, 150, 155, 160,161 СК України, ст. ст.134, 259, 264, 265,354, 355 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 місце проживання: АДРЕСА_1 , до ОСОБА_2 місце проживання: АДРЕСА_2 , треті особи: Служба у справах дітей Виконавчого комітету Рівненської міської ради, місцезнаходження: м. Рівне, вул. Поштова,2, Орган опіки та піклування Рівненської міської ради, місце знаходження м. Рівне, вул. Соборна,12А, про визначення місця проживання дитини - задовольнити в повному обсязі.

Визначити місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 разом з матір`ю - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1073 грн. 60коп.

Рішення суду може бути оскаржено учасниками справи, а також особами, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки в апеляційному порядку повністю або частково протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги до Чернівецького апеляційного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя Першотравневого

районного суду м.Чернівці Є. В. Нестеренко