Провадження № 2/643/568/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.01.2024 м. Харків

Суддя Московського районного суду м. Харкова Афанасьєв В.О., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 , яка діє в інтересах ОСОБА_2 до Акціонерного товариства «Страхова компанія «Мега-гарант», треті особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , про відшкодування майнової шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 , яка діє в інтересах ОСОБА_2 , звернулась до суду з позовом до АТ «СК «Мега-Гарант» в якому просить суд стягнути суму страхового відшкодування у розмірі 23450,00 грн., 3% річних 1098,62 грн., пеня 16521,65 грн., інфляційні витрати 4984,65 грн., а всього 46054,92 грн.

Позовна заява мотивована тим, що 11.12.2021 о 20-55 год. за адресою: м. Харків, Салтівське шосе, 6, відбулась ДТП за участі транспортного засобу «Opel Zafira», д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_3 , який є винною особою у ДТП та транспортним засобом «Daewoo Matiz», д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 . 24.01.2022 постановою Московського районного суду м. Харкова ОСОБА_3 визнано винним у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_3 застрахована у АТ «СК «Мега-Гарант», поліс № АР1785306 зі строком дії до 02.08.2020. Потерпілою особою є належний користувач автомобілю «Daewoo Matiz», д.н.з. НОМЕР_2 ОСОБА_2 . У передбачений строк позивачем повідомлено АТ «СК «Мега-Гарант» про настання страхового випадку та написано повідомлення. 20.12.2021 ОСОБА_2 подала заяву про страхове відшкодування, в якій позивач просила на підставі вимог Закону України « Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01.07.2004 № 1961, оцінити та відшкодувати шкоду (збитки), завдану внаслідок ДТП. Також 11.02.2020 направлено заяву про долучення постанови Московського районного суду м. Харкова від 24.01.2020 з проханням здійснити виплату. 21.02.2022 АТ «СК «Мега-Гарант» направило позивачу повідомлення, що відповідно до ремонтної калькуляції «AUDATEX» № 39049.v від 02.02.2022, підготовленої АТ «СК «Мега-Гарант», вартість відновлюваного ремонту автомобіля «Daewoo Matiz», д.н.з. НОМЕР_2 склала 23450,00 грн. АТ «СК «Мега-Гарант» прийнято рішення про виплату страхового відшкодування в розмірі 23450,00 грн. Отже, позивачем надані всі необхідні документи, проте «СК «Мега-Гарант» не здійснило виплату страхового відшкодування на користь позивача у встановлений законом строк, що підтверджується відповіддю АТ «СК «Мега-Гарант» від 21.02.2020, у якій зазначено, що СК прийнято рішення про виплату страхового відшкодування в розмірі 23450,00 грн. З моменту коли АТ «СК «Мега-Гарант» повинна була прийняти рішення 21.03.2022 та сплатити позивачу суму страхового відшкодування та до моменту звернення до суду з позовом минуло 570 днів (заяву отримали 20.12.2021 + 90 днів= 21.03.2022. Починаючи із 91 дня після звернення з необхідними документами про виплату страхового відшкодування у страховика виникло прострочення виконання грошового зобов`язання. Відповідно береться до розрахунку період часу прострочення починаючи з 21.03.2022 по 11.10.2023. Період прострочення зобов`язання 570 днів: загальна сума заборгованості 23450,00 грн. + 4984,65 (інфляційне збільшення) + 16521,65 (пеня з розрахунку подвійної облікової ставки НБУ) + 1098,62 грн. (3% річних) = 46054,92 грн.

Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 13.10.2023 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення сторін).

Від відповідача відзив на позовну заяву не надходив.

Суд, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази, вважає, що позовна заява підлягає задоволенню у повному обсязі з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно з ч.1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Судом встановлено, що 11.12.2021 о 20-55 год. за адресою: м. Харків, Салтівське шосе, 6, відбулась ДТП за участі транспортного засобу «Opel Zafira», д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_3 , який є винною особою у ДТП та транспортним засобом «Daewoo Matiz», д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 .

24.01.2022 постановою Московського районного суду м. Харкова ОСОБА_3 визнано винним у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Постанова набрала законної сили. (а.с. 11)

Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_3 застрахована у АТ «СК «Мега-Гарант», поліс № АР1785306 зі строком дії до 02.08.2020. (а.с. 13)

ОСОБА_2 повідомила АТ «СК «Мега-Гарант» про настання страхового випадку, що підтверджується копією повідомлення про ДТП від 20.12.2021. (а.с. 14)

20.12.2021 ОСОБА_2 подала заяву про страхове відшкодування, в якій позивач просила на підставі вимог Закону України « Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01.07.2004 № 1961, оцінити та відшкодувати шкоду (збитки), завдану внаслідок ДТП. (а.с. 15)

Також 11.02.2020 направлено заяву про долучення постанови Московського районного суду м. Харкова від 24.01.2020 з проханням здійснити виплату. (а.с. 16)

21.02.2022 АТ «СК «Мега-Гарант» направило позивачу повідомлення, що відповідно до ремонтної калькуляції «AUDATEX» № 39049.v від 02.02.2022, підготовленої АТ «СК «Мега-Гарант», вартість відновлюваного ремонту автомобіля «Daewoo Matiz», д.н.з. НОМЕР_2 склала 23450,00 грн. АТ «СК «Мега-Гарант» прийнято рішення про виплату страхового відшкодування в розмірі 23450,00 грн. (а.с. 17)

Отже судом встановлено, позивачем надані всі необхідні документи, проте «СК «Мега-Гарант» не здійснило виплату страхового відшкодування на користь позивача у встановлений законом строк.

Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставою виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є завдання майнової (матеріальної шкоди) та моральної шкоди іншій особі.

Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

За змістом вказаної норми:

- по-перше, у повному обсязі;

- по-друге, особою, яка безпосередньо завдали шкоди;

така шкода підлягає відшкодуванню.

Проте, із вказаних правил є винятки, передбачені законом. Одним з таких винятків є страхування особою цивільно-правової відповідальності.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про страхування» страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.

Згідно ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

В силу ст. 980 ЦК України предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані, зокрема, з відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності).

Відповідно до ст. 999 ЦК України Законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування).

До відносин, що випливають із обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

Законом, який регулює питання процедури отримання потерпілими особами за наслідками ДТП, відшкодування заподіяної шкоди є Закон України ««Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон № 1961-IV) відповідно до ст. 5 якого об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих унаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.

Згідно п. 22.1. ст. 22 Закону № 1961-IV у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну, зокрема майну третьої особи внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 988 ЦК України страховик зобов`язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором.

В силу ст. 6 Закону страховим випадком визнається дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну, зокрема, майну потерпілого.

Відповідно до правової позиції, викладеної у Постанові Великої Палати Верховного суду від 14.12.2021 року у справі № 147/66/17 основний тягар відшкодування шкоди, спричиненої за наслідками ДТП, повинен нести страховик та саме він є належним відповідачем у справах за позовами про відшкодування шкоди в межах страхової суми.

Тобто у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди.

Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим замість завдавача шкоди в передбаченому Законом порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням.

Таким чином, як право потерпілого на відшкодування заподіяної шкоди так і кореспондуючий обов`язок страховика (страхової компанії) здійснити його відшкодування виникає на підставі настання страхового випадку - дорожньо-транспортної пригоди.

Відповідно до правової позиції, викладеної у Постанові Верховного суду від 16.01.2019 року у справі № 645/1484/16-ц страховик з урахуванням обставин встановлених у справах про адміністративні правопорушення зобов`язаний виконати обов`язок страхувальника, який завдав шкоди.

Шкодою, завданою майну потерпілого, в силу ст. ст. 28, 29 Закону № 1961-IV є, зокрема, шкода, пов`язана з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу, зважаючи на що відшкодуванню підлягають витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.

Відповідно до ст. 30 Закону № 1961-IV транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим.

Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди.

Якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди.

Відповідно до правових позицій, викладених у Постановах Верховного суду від 19.09.2018 року у справі № 753/21177/16-ц, від 03.06.2021 року у справі № 461/2217/19 визначення розміру матеріального збитку при настанні страхового випадку повинно бути підтверджено належним засобом доказування, зокрема, звітом (актом) про оцінку майна, який повинен відповідати вимогам Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність» та Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затв. Наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24.11.2003 року № 143/2092.

В силу правової позиції, викладеної у Постанові Верховного суду від 31.10.2019 року у справі № 522/1597/15-ц визначення вартості матеріального збитку шляхом проведення незалежної оцінки (виконавець - оцінювач транспортних засобів) або автотоварознавчого дослідження (виконавець - судовий автотоварознавець) відповідає вимогам ст. 7 Закону України «Про оцінку майна та професійну оціночну діяльність в Україні», в якій сказано, що Проведення незалежної оцінки майна є обов`язковим у випадках визначення збитків або розміру відшкодування, під час вирішення спорів та в інших випадках.

Таким чином, аналіз вище вказаних норм права дає підстави для висновку, що підставою для стягнення з винуватця ДТП вартості збитків є наявність вини такої особи у скоєнні ДТП та оцінка розміру завданої шкоди у відповідності до Закону України «Про оцінку майна та професійну оціночну діяльність в Україні».

В силу положень ст. 36 Закону № 1961-IV страховик зобов`язаний прийняти вмотивоване рішення про визнання майнових вимог потерпілого або ж про відмову у здійсненні виплати та у встановлений строк повідомити про прийняте рішення.

Судом встановлено, що станом на момент розгляду справи судом відповідач (страховик) повідомив позивача про прийняте рішення, проте сума страхового відшкодування позивачу не виплачена.

Таким чином, з урахуванням вищенаведених положень законодавства, відшкодуванню позивачу підлягає сума страхового відшкодування у розмірі 23450,00 грн.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною 3 ст. 510 ЦК України визначено, що якщо кожна зі сторін у зобов`язанні має одночасно і права і обов`язки, вона вважається боржником у тому, що вона зобов`язана вчинити на користь другої сторони, і одночасно кредитором у тому, що вона має право вимагати від неї.

Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом, що також підтверджується правовим висновком Верховного Суду України у справі №6-1003цс16.

В силу ст. 992 ЦК України у разі несплати страховиком іншій особі страхової виплати страховик зобов`язаний сплатити неустойку в розмірі, встановленому договором або законом.

Згідно ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ст. 36.5. Закону № 1961-IV за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня.

Правовідношення, в якому страховик зобов`язаний здійснити страхову виплату в разі настання страхового випадку є грошовим зобов`язанням, на суму якого в разі прострочення його виконання страховиком нараховуються суми, передбачені законом і договором страхування, зокрема пеня, 3 % річних та інфляційні втрати (відповідні висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 16.05.2018 року у справі № 686/21962/15-ц, від 20.06.2018 року у справі № 308/3162/15-ц, постановах Верховного Суду від 17.02.2021 року у справі № 760/5686/17 від 24.01.2019 року у справі № 758/5545/16-ц.

При цьому, відповідно до правової позиції Верховного суду, викладеної у Постанові від 30.10.2019 року у справі № 200/4309/14-ц інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов`язання, вираженого в національній валюті та трьох відсотків річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів у наслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, тому ці кошти нараховуються незалежно від сплати ним неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобов`язання.

Таким чином, окрім суми страхового відшкодування, потерпілий має право на стягнення зі страховика також суми передбаченої ст. 36 Закону № 1961-IV пені, 3 % річних та інфляційних втрат, зважаючи на те, що більше року страховик не виконав власне зобов`язання зі сплати страхового відшкодування.

Відповідно до правової позиції Верховного суду, висловленої у Постанові від 19.02.2020 року у справі № 758/16044/16-ц прострочення страховика щодо виплати страхового відшкодування починається з 91 дня після звернення з необхідними документами про виплату страхового відшкодування.

Як встановлено судом, 20.12.2021 позивачем надіслано відповідачу заяву на виплату страхового відшкодування + 90 днів = 21.03.2022.

Суд також зауважує, що позивач у процесі розгляду справи не подавав заяв щодо збільшення розміру пені, інфляційних втрат та 3 відсотків річних, з огляду на що суд виходить з розрахунку ціни позову, визначеного з урахуванням прийнятої заяви про збільшення позовних вимог до відповідача, а граничним строком нарахування інфляційних втрат, пені та 3% річних визначає 11.10.2023.

Таким чином, враховуючи невиконання відповідачем обов`язку щодо виплати суми страхового відшкодування, перевіривши правильність наданих позивачем розрахунків, суд доходить до висновку про обґрунтованість визначених представником позивача позовних вимог щодо стягнення з відповідача на користь позивача інфляційних втрат у розмірі 4984,65 коп., пені у розмірі 16521 грн. 65 коп. та 3 % річних від простроченої суми у розмірі 1098 грн. 62 коп.

Враховуючи вищенаведене, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, системний аналіз положень чинного законодавства України, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 , яка діє в інтересах ОСОБА_2 , до Акціонерного товариства «Страхова компанія «Мега-гарант» підлягають задоволенню у повному обсязі.

Таким чином, загальна сума, яка підлягає сплаті відповідачем дорівнює 46054 грн. 92 коп.

Зважаючи на задоволення позовних вимог у повному обсязі з відповідача на користь позивача в силу вимог ст. 141 ЦПК України підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1073,60 грн.

Крім того, позивача просив стягнути з відповідача витрати на правничу допомогу у розмірі 15000,00 грн. з відповідача.

Згідно зі ст. 133 цього Кодексу судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать і витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно зі статтею 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги.

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Відповідно до статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою (ч. 2 ст. 137 ЦПК України).

Статтею 137 ЦПК України встановлено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. До цілей розподілу судових витрат:1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язані зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою: 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Отже зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

При цьому, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Як вбачається з матеріалів справи, на підтвердження понесення витрат на правничу допомогу позивачем надано Договір б/н про надання правової допомоги від 05.10.2023, акт виконаних робіт від 09.10.2023, Квитанція до прибуткового касового ордеру б/н від 09.10.2023 на суму 15000,00 грн.

Європейським судом з прав людини висловлена правова позиція, згідно з якою при розгляді питань компенсації витрат, понесених сторонами на отримання ними юридичної допомоги (в тому числі і під час розгляду їх справ в національних судах) задоволенню судом підлягають лише ті вимоги, по яким доведено, що витрати заявника були фактичними, неминучими, необхідними, а їх розмір розумним та обґрунтованим (остаточне рішення Європейського суду з прав людини від 10.01.2010, № 33210/07 і 41866/08) та "Гуриненко проти України" (рішення Європейського суду з прав людини від 18.02.2010, № 37246/04).

Виходячи з наведеного, а також враховуючи той факт, що заявлені фактичні витрати позивача на професійну правничу допомогу є занадто високими та не співмірними, суд прийшов до висновку щодо необхідності стягнення витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 8000, 00 гривень.

Витрати на професійну правничу допомогу на вказану суму ( 8000 гривень ) є співмірними зі складністю цієї справи, ціною позову, наданим адвокатом обсягом послуг для розгляду справи у суді, відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 2, 4, 10, 133, 141, 223, 259, 263, 265, 268, 273, 352, 354 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Стягнути з Акціонерного товариства «Страхова компанія «Мега-гарант» (, 61057, м. Харків, вул. Донця-Захаржевського, 6/8) на користь ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_3 , АДРЕСА_1 ) суму страхового відшкодування 23450,00 грн., 3% річних 1098,62 грн., пеня 16521,65 грн., інфляційні витрати 4984, 65 грн., а всього 46054 (сорок шість тисяч п`ятдесят чотири) гривні 92 копійки.

Стягнути з Акціонерного товариства «Страхова компанія «Мега-гарант» (, 61057, м. Харків, вул. Донця-Захаржевського, 6/8) на користь ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_3 , АДРЕСА_1 ) суму сплаченого судового збору у розмірі 1073 гривні 60 копійок.

Стягнути з Акціонерного товариства «Страхова компанія «Мега-гарант» (, 61057, м. Харків, вул. Донця-Захаржевського, 6/8) на користь ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_3 , АДРЕСА_1 ) витрати на правничу допомогу у розмірі 8000 (вісім тисяч) гривень 00 копійок.

Рішення суду може бути оскаржено шляхом подачі апеляційної скарги до Харківського апеляційного суду безпосередньо або через Московський районний суд м. Харкова протягом тридцяти днів з дня його складення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя В.О. Афанасьєв