ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 січня 2024 року м.Суми

Справа №950/823/23

Номер провадження 22-ц/816/58/24

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого - Криворотенка В. І. (суддя-доповідач),

суддів - Собини О. І. , Рунова В. Ю.

за участю секретаря судового засідання - Кияненко Н.М.,

учасники справи :

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач Товариство з обмеженою відповідальністю «Мілоан»,

треті особи Товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал», Товариство з обмеженою відповідальністю «Коллект центр», Товариство з обмеженою відповідальністю «Кампсіс Фінанс», Товариство з обмеженою відповідальністю «Дебт Форс»,

розглянув у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Мілоан»

на рішення Лебединського районного суду Сумської області від 03 серпня 2023 року у складі судді Стеценка В.А., ухвалене в м.Лебедин,

в с т а н о в и в :

У березні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ТОВ «Мілоан», треті особи ТОВ «Вердикт Капітал», ТОВ «Коллект центр», ТОВ «Кампсіс Фінанс», ТОВ «Дебт Форс» про визнання недійсними пунктів договору.

Свої вимоги мотивував тим, що ОСОБА_1 перебуваючи в скрутному матеріальному становищі, 09.09.2021 року з застосуванням веб-сайту уклав з ТОВ «Мілоан» договір про споживчий кредит № 5155662. Вказував, що при укладенні договору, помилявся щодо обставин, які мають істотне значення. При цьому, ознайомившись зі змістом договору та його додатками - розділом 3 паспорту споживчого кредиту, графіком платежів за договором, він зрозумів, що умови договору є несправедливими, порушують положення п.5 ч.3 ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів». Зокрема, всупереч принципу добросовісності, має місце істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача, що проявляється у визначенні значного розміру цивільно-правової відповідальності, яка може стягуватись за прострочення зобов`язання з боржника, при тому, що договором позики взагалі не встановлена жодна відповідальність кредитодавця.

Посилаючись на зазначені обставини, просив визнати недійсними п. 1.5, п. 1.5.1, п. 1.5.2, п. 1.6, п. 2.2.1, п. 2.2.2, п. 2.2.3, п. 2.3.1.1, п. 2.3.1.2, п. 2.4.1, п. 2.4.2, п. 2.4.3, п. 3.2.2, п.п. 3.2.4-3.2.8, п. 3.2.10, п. 4.1, п. 4.2 договору про споживчий кредит № 5155662 від 09.09.2021 року, укладеного між ОСОБА_1 та ТОВ «Мілоан», судові витрати покласти на відповідача.

Рішенням Лебединського районного суду Сумської області від 03 серпня 2023 року позов задоволено.

Визнано недійсними п. 1.5, п. 1.5.1, п. 1.5.2, п. 1.6, п. 2.2.1, п. 2.2.2, п. 2.2.3, п. 2.3.1.1, п. 2.3.1.2, п. 2.4.1, п. 2.4.2, п. 2.4.3, п. 3.2.2, п.п. 3.2.4-3.2.8, п. 3.2.10, п. 4.1, п. 4.2 договору про споживчий кредит № 5155662 від 09.09.2021 року, укладеного між ОСОБА_1 та ТОВ «Мілоан».

В апеляційній скарзі ТОВ «Мілоан», посилаючись на невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову в повному обсязі, судові витрати покласти на позивача.

Апеляційна скарга мотивована тим, що умови кредитного договору (п.1.5) та паспорту споживчого кредиту (розділ 3) щодо розміру реальної річної процентної ставки сприймались позивачем правильно та без помилок, що ставить під сумнів можливість допущення позивачем помилки щодо тих саме умов (реальної річної процентної ставки) в іншій частині кредитного договору (графіку платежів).

Крім того, рішення суду, всупереч ст.263 ЦПК України, взагалі не містить будь-якого обґрунтування стосовно того, що позивач помилився при укладенні договору, а факт такої помилки, якщо вона була допущена, не має правового значення та не впливає на дійсність кредитного договору.

Вказує, що позивач, відповідно до ст.15 Закону «Про споживче кредитування», у випадку, якщо він вважав умови кредитування для себе неприйнятними мав змогу і після підписання кредитного договору відмовитись від нього протягом 14 днів з моменту укладення договору, та протягом ще 7 днів повернути кредит сплативши відсотки за строк його фактичного користування. Проте, цього не зробив, натомість фактично безоплатно користується кредитними коштами вже два роки, намагається уникнути справедливої відповідальності за невиконання договірних обов`язків за допомогою зловживання правом на судовий захист, створює істотний дисбаланс прав на шкоду кредитодавцю та ставить кредитодавця у невигідне становища.

Вважає, що умови п.4.1 кредитного договору не порушують вимоги ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів». Крім того, неустойка (штрафи, пеня) взагалі не нараховувалась позивачу, що підтверджується карткою обліку виконання договору, яка міститься в матеріалах справи.

Будь-яких обмежень щодо розміру процентної ставки за користування кредитом закон не передбачає, а інші обов`язки щодо повідомлення позивача про умови кредитування відповідач виконав у повному обсязі та в спосіб передбачений законом, а тому висновки суду про порушення відповідачем вимог закону при укладенні кредитного договору є хибними та такими, що не ґрунтуються на нормах права.

Суд визнав недійсними, ті умови кредитного договору щодо яких позивач не помилявся (якщо вважати доведеним наявність помилки) зокрема пункти 1.5.1, 1.5.2 кредитного договору, якими передбачається нарахування 2112,00 грн процентів та 560 грн комісії, умови щодо обов`язку сплати яких сприймались позивачем без помилок.

Крім цього, суд визнав недійсними умови (пункти) договорів, які не мають будь-якого правового та логічного зв`язку з помилкою (якщо вона була), зокрема п. 2.4.3, п. 3.2.2, п.п. 3.2.5-3.2.8, п. 3.2.10.

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача адвокат Мачула А.А. з доводами апеляційної скарги не погодилась, вважає рішення законним, обгрунтованим та таким, що прийняте без порушень норм матеріального та процесуального права, просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою I розділу V ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення ОСОБА_1 , його представника адвоката Мачули А.А., перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вимог та підстав позову, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів апеляційного суду вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Однак, зазначеним вимогам закону рішення суду не відповідає.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що 09.09.2021 року між ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 був укладений договір про надання споживчого кредиту № 5155662, згідно якого позивачу було надано кредит в сумі 8000 грн 00 коп. строком до 09.10.2021 року зі сплатою процентів за користування кредитом.

Вказаний договір зокрема передбачає:

п. 1.5 Загальні витрати Позичальника за кредитом, що включають загальну суму зборів, платежів та інших витрат Позичальника, пов`язаних з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, включаючи проценти за користування кредитом та комісії (без врахування суми (тіла) кредиту) складають 2 672.00 грн. в грошовому виразі та 3,232,00 відсотків річних у процентному значенні (орієнтовна реальна річна процентна ставка), і включає в себе складові, визначені у п.п. 1.5.1-1.5.2 Договору. Орієнтовна загальна вартість кредиту для Позичальника, що складається з суми загального розміру кредиту та загальних витрат Позичальника за кредитом складає 10 672,00 гривень. Загальні витрати Позичальника за кредитом, орієнтовна реальна річна процентна ставка, орієнтовна загальна вартість кредиту для Позичальника, а також строк кредиту розраховані виходячи з припущення, що Позичальник отримає кредитні кошти в день укладення цього договору, а строк кредитування залишиться не змінним та що Кредитодавець і Позичальник виконають свої обов`язки на умовах та у строки, визначені в цьому Договорі, зокрема Позичальник здійснить повне погашення заборгованості в термін, вказаний в п.1.4 Договору.

п. 1.5.1 Комісія за надання кредиту: 560.00 грн., яка нараховується за ставкою 7.00 відсотків від суми кредиту одноразово.

п. 1.5.2 Проценти за користування кредитом: 2 112.00 грн., які нараховуються за ставкою 0,88 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом.

п. 1.6 Стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 5.00 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом.

п. 2.2.1 Позичальник сплачує Кредитодавцю комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом у розмірах, зазначених в п 1.5.1.-1.5.2. Договору, в термін (дату) вказаний в п.1.4. У випадку якщо Позичальник продовжує строк кредитування вказаний в п. 1.3 Договору, він додатково має сплатити комісію за управління та обслуговування кредиту, проценти за ставкою визначеною п. 1.5.2. або проценти за стандартною (базовою) ставкою, визначеною п. 1.6 Договору, в сумі та на умовах визначених п.2.3 Договору.

п. 2.2.2 Нарахування Кредитодавцем процентів за користування кредитом здійснюється з дати наступної за днем надання кредиту по дату завершення строку кредитування (з урахуванням можливих пролонгацій) на залишок фактичної заборгованості за кредитом за кожен день користування, з урахуванням особливостей передбачених п.2.2.3 Договору.

п. 2.2.3 Проценти нараховуються за стандартною (базовою) ставкою, що визначена п. 1.6. цього Договору, яка є незмінною протягом всього строку кредитування, окрім випадків, коли за умовами акцій, програм лояльності, спеціальних пропозицій, тощо, визначена в п. 1.5.2 процентна ставка протягом первісного строку кредитування визначеного п.1.3, запропонована Позичальнику зі знижкою і є меншою за стандартну (базову) ставку встановлену п.1.6 Договору. Якщо визначена п.1.5.2 процентна ставка є нижчою від стандартної (базової) ставки, то після завершення первісного строку кредитування та/або строку пролонгації на пільгових умовах, проценти з дня продовження строку кредитування (пролонгації") на стандартних (базових) умовах, згідно п. 2.3.1.2 продовжують нараховуватись за базовою ставкою згідно п. 1.6. Договору. Стандартна (базова) процентна ставка не є підвищеною. Якщо розмір зобов`язань Позичальника зі сплати процентів протягом первісного строку кредитування та/або строку пролонгації на пільгових умовах є меншим ніж заборгованість зі сплати процентів за аналогічний строк кредитування, що продовжений на стандартних (базових) умовах, це означає, що протягом первісного строку кредитування та/або в період пролонгації на пільгових умовах Позичальнику була надана знижка, що дорівнює різниці між стандартною (базовою) ставкою встановленою п.1.6 та процентною ставкою визначеною п.1.5.2 Договору. Після спливу строку кредитування (з урахуванням пролонгацій) нарахування процентів за користування кредитом, припиняється. Розмір стандартної (базової) ставки не може бути збільшено Товариством без письмової (такої, що прирівнюється до письмової) згоди Позичальника.

п. 2.3.1.2 Пролонгація на стандартних (базових) умовах:

Позичальник може збільшити строк кредитування на 1 (один) день шляхом продовження користуванню кредитними коштами після завершення строку кредитування (з урахуванням всіх пролонгацій). Таке збільшення (продовження) строку кредитування відбувається кожен раз коли Позичальник продовжує користуватись кредитними коштами після спливу раніше визначеного строку кредитування, але загалом не може перевищувати 60 днів. У випадку, якщо внаслідок чергового продовження строку кредитування Позичальником у спосіб вказаний цим пунктом, загальний період пролонгації на стандартних (базових) умовах перевищить 60 днів, таке продовження здійснюється на кількість днів, що залишилась до досягнення загальним строком пролонгації на стандартних (базових) умовах 60 днів. Користування кредитними коштами припиняється, якщо у Позичальника відсутня заборгованість перед Кредитодавцем за кредитом (тілом кредиту).

Якщо Позичальник здійснює продовження строку кредитування (пролонгацію) на стандартних (базових) умовах, проценти за користування кредитом протягом періоду на який продовжено строк кредитування нараховуються за стандартною (базовою) ставкою наведеною в п.1.6 Договору.

У випадку, якщо Позичальник протягом періоду на який продовжено строк кредитування (пролонгації) на стандартних (базових) умовах вчинить дії для продовження строку кредитування на пільгових умовах, такі дії зупиняють строк пролонгації на стандартних (базових) умовах до моменту спливу строку пролонгації на пільгових умовах.

п. 2.4.1 Позичальник зобов`язується повернути кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом не пізніше терміну передбаченого п.1.4. договору, а у випадку пролонгації - не пізніше дати завершення періоду на який продовжено строк кредитування.

п. 2.4.2 У випадку, якщо станом на дату закінчення строку кредитування (настання дати повернення кредиту) будуть існувати будь-які боргові зобов`язання Позичальника за цим Договором, в тому числі, але не виключно, плата за кредит, пеня та/або інші платежі на користь Кредитодавця встановлені умовами цього Договору, то така заборгованість повинна бути сплачена Позичальником одночасно з поверненням кредиту в термін, передбачений п.1.4. Договору або у дату завершення періоду пролонгації. Якщо заборгованість не буде погашена після завершення строку кредитування визначеного згідно п.1.3 та п.2.3 цього Договору, виконання зобов`язань зі сплати платежів вважається простроченим Позичальником та передбачає настання наслідків обумовлених розділом 4 , п.3.2.5 Договору.

п. 2.2.3 З метою забезпечення належного та своєчасного виконання зобов`язань Позичальника по погашенню кредиту, комісії, процентів та пені Позичальник відповідно до вимог ст. 26 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», доручає Товариству здійснювати договірне списання грошових коштів з будь-яких рахунків Позичальника, відкритих ним у банках, у розмірі, що становить суму кредиту, комісії за надання кредиту, процентів, штрафних санкцій та інших грошових зобов`язань Позичальника перед Кредитодавцем, за умови настання строків виконання Позичальником будь-яких грошових зобов`язань, передбачених цим Договором, а також ініціювати переказ та здійснювати договірне списання коштів за правилами відповідної платіжної системи, якщо списання здійснюється у платіжній системі.

п. 3.2 Кредитодавець має право:

п.3.2.2 Отримувати від позичальника та з інших джерел дані про кредитоспроможність позичальника, у тому числі доні про належність йому на праві власності майна, про розмір доходів та іншу інформацію, з метою аналізу спроможності позичальника своєчасно повернути кредит та сплатити проценти з користування кредитом.

п.3.2.4 Стягувати з Позичальника пеню та/або проценти за невиконання чи неналежне виконання умов цього Договору, відповідно до розділу 4.

п. 3.2.5 У випадку невиконання чи неналежного виконання Позичальником умов цього Договору, Кредитодавець з дотриманням вимог законодавства має право стягнути заборгованість в примусовому порядку та/або звернути стягнення на майно, що належить Позичальнику на праві власності.

п. 3.2.6 Відступати, передавати та будь-яким іншим чином відчужувати, а також передавати в заставу свої права за цим Договором (повністю або частково) на користь третіх осіб в будь-який час протягом строку дії цього Договору без згоди Позичальника. У випадку, якщо після відступлення прав вимоги за цим Договором Кредитодавець отримає від Позичальника платіж (кошти) для погашення існуючої заборгованості за цим Договором, такий платіж (кошти) відповідно до ч.2 ст. 516 Цивільного кодексу України Позичальнику не повертаються і зараховуються в рахунок виконання зобов`язань Позичальника за цим Договором.

п. 3.2.7. Кредитодавець, новий кредитор (у випадку відступлення права вимоги Кредитодавцем за цим договором) мають право залучати колекторську(і) компанію(ї) до врегулювання простроченої заборгованості Позичальника за цим договором.

п. 3.2.8. Незважаючи на інші положення цього договору, мають право в односторонньому порядку вносити будь-які зміни до умов кредитного договору та змінювати розмір заборгованості Позичальника, в тому числі у зв`язку з реструктуризацією його зобов`язань за договором, за умови, що ці зміни не погіршують становище Позичальника як боржника за Кредитним договором у порівняні з тим, що існувало до моменту застосування змін.

п. 3.2.10. Договору визначено, що Кредитодавець, новий кредитор, колекторська компанія для донесення до Позичальника інформації про необхідність виконання зобов`язань за цим договором при врегулюванні простроченої заборгованості мають право звертатись та взаємодіяти з третіми особами, персональні дані яких передані Кредитодавцю, новому кредитору, колекторській компанії Позичальником у процесі укладення, виконання та припинення цього договору, у т.ч. повідомляти їм інформацію про укладення Позичальником цього договору, його умови, стан виконання, наявність простроченої заборгованості та її розмір.

п. 4.1. У разі прострочення Позичальником зобов`язань з повернення кредиту та/або сплати процентів за його користування та/або інших платежів згідно з умовами цього Договору, Позичальник починаючи з дня наступного за останнім днем строку кредитування з урахуванням пролонгацій та оновлених графіків платежів, що складаються у зв`язку з продовженням строку кредитування (пролонгацією), за наявності вимоги Кредитодавця зобов`язаний сплатити на користь Кредитодавця пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, від суми невиконаного грошового зобов`язання, за кожен день прострочення та не може бути більшою за 15 відсотків суми простроченого платежу. Сукупна сума неустойки (штраф, пеня) нарахована за порушення зобов`язань Позичальником не може перевищувати 50 відсотків від загальної суми кредиту одержаного Позичальником за цим Договором, а у випадку, якщо загальний розмір кредиту не перевищує розміру однієї мінімальної заробітної плати, сукупна сума неустойки не може перевищувати розміру подвійної суми, одержаної Позичальником за цим договором, і не може бути збільшена за домовленістю сторін. Вказана пеня розраховується по дату повного погашення простроченої заборгованості, включаючи день такого погашення або до досягнення максимально можливого розміру визначеного цим пунктом.

п. 4.2. У разі прострочення Позичальником зобов`язань зі сплати заборгованості згідно з умовами цього Договору, Кредитодавець починаючи з дня наступного за датою спливу строку кредитування, з урахуванням пролонгацій та оновлених графіків платежів, що складаються у зв`язку з продовженням строку кредитування (пролонгацією), має право (не обов`язок) нарахувати проценти за стандартною (базовою) ставкою передбаченою п. 1.6 Договору в якості процентів за порушення грошового зобов`язання, передбачених ст. 625 Цивільного кодексу України. У випадку нарахування процентів, вважається, що ця умова договору встановлює інший розмір процентів в розумінні ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, на рівні стандартної (базової) ставки, передбаченої п.1.6 Договору. Обов`язок Позичальника по сплаті таких процентів настає після відповідної вимог Кредитодавця.

Зі свідоцтва, ліцензії (а.с. 56-57), досліджених в судовому засіданні встановлено, що ТОВ «Мілоан» є юридичною особою та має право надавати фінансові кредити за рахунок залучених коштів.

Зі згод, підтвердження, правил, хронології, анкети-заяви, роздруківки, інформації (а.с. 58-73), досліджених в судовому засіданні, встановлено, що 09.09.2021 року ОСОБА_1 оформив заявку на отримання у ТОВ «Мілоан» кредиту в сумі 8000 грн та погодився на умови, запропоновані відповідачем.

З відомості, графіків (а.с. 81-82, 86-115), досліджених в судовому засіданні, встановлено, що станом на 08.12.2021 року нарахована ТОВ «Мілоан» заборгованість ОСОБА_1 за договором про надання споживчого кредиту № 5155662 склала 19632 грн 00 коп.

З договору, акту, виписки (а.с. 83-85), досліджених в судовому засіданні, встановлено, що 28.12.2021 року між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Вердикт Капітал» укладено договір факторингу № 26-12/2021-72, відповідно до якого право грошової вимоги в розмірі 19632 грн 00 коп. за кредитним договором № 5155662 від 09.09.2021 року перейшло до ТОВ «Вердикт Капітал».

Також судом було встановлено, що 23.03.2023 року ОСОБА_1 від ТОВ «Вердикт Капітал» було направлено повідомлення від 10.03.2023 року про відступлення права вимоги за кредитним договором № 5155662 від 09.09.2021 ТОВ «Коллект центр». В подальшому право вимоги за вказаним кредитним договором було відступлено ТОВ «Кампсіс Фінанс» та ТОВ «Дебт Форс».

Задовольняючи позов та визнаючи недійсними п. 1.5, п. 1.5.1, п. 1.5.2, п. 1.6, п. 2.2.1, п. 2.2.2, п. 2.2.3, п. 2.3.1.1, п. 2.3.1.2, п. 2.4.1, п. 2.4.2, п. 2.4.3, п. 3.2.2, п.п. 3.2.4-3.2.8, п. 3.2.10, п. 4.1, п. 4.2 договору, суд виходив з того, що позивач помилявся щодо обставин, які мають істотне значення і був упевнений, що йому пропонується за надання кредитних коштів у розмірі 8000,00 грн сплатити 10672,00 грн, з яких 2112,00 грн процентів та 560,00 грн комісії за користування кредитом, а у випадку прострочення платежу - 3232,00 грн.

Суд вважав оспорювані умови договору позики несправедливими в розумінні законодавства про захист прав споживачів, оскільки всупереч принципу добросовісності створюють істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду позивача, як споживача, що проявляється у визначенні значного розміру цивільно-правової відповідальності, яка може стягуватись за прострочення зобов`язання боржником за умови, що договором позики взагалі не встановлена жодна відповідальність кредитодавця, що теж свідчить про порушення позикодавцем вимог, передбачених п. 5 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів».

Умови договору суперечать принципам розумності та добросовісності, є наслідком дисбалансу договірних прав та обов`язків на шкоду позичальника, як споживача послуг, оскільки встановлює вимогу щодо сплати непропорційно високої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання позивачем зобов`язань за цим договором.

Проте, з таким висновком місцевого суду колегія суддів апеляційного суду погодитись не може, виходячи з наступного.

Згідно з вимогами ст.229 ЦК України, якщо особа, яка вчинила правочин, помилялася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов`язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ч. 3 ст. 509 ЦК України зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Згідно з ч. 2 ст. 627 ЦК України у договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів.

Згідно зі ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Згідно з ч. 1 ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» правочин вважається вчиненим у електронній формі у випадку, якщо в ньому наявні всі обов`язкові реквізити документа.

Згідно з ч.ч. 3,4 ст. 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» інформація, що надається клієнту, повинна забезпечувати правильне розуміння суті фінансової послуги без нав`язування її придбання. Фінансова установа під час надання інформації клієнту зобов`язана дотримуватися вимог законодавства про захист прав споживачів.

Відповідно до ч.ч. 1, 2, п. 5 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Несправедливими є, зокрема, умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором.

З матеріалів справи вбачається, що, підписавши кредитний договір, ОСОБА_1 засвідчив, що погодився на отримання у кредит коштів саме на умовах, що визначені договором. ОСОБА_1 , ознайомившись з умовами кредитного договору, мав реальну можливість відмовитися від укладення останнього та на момент його підписання додаткових вимог щодо спірних умов договору не заявляв, що свідчить про свідоме визнання позивачем умов договору, в тому числі його оспорюваних умов.

На момент укладення кредитного договору ОСОБА_1 не звертався до відповідача із заявою про надання роз`яснень незрозумілих йому умов договору, або за додатковою інформацією щодо умов кредитування, фактично погодився зі всіма умовами такого договору, в тому числі з тими, що оскаржує.

Позивач, відповідно до ст.15 Закону «Про споживче кредитування», у випадку, якщо він вважав умови кредитування для себе неприйнятними мав змогу і після підписання кредитного договору відмовитись від нього протягом 14 днів з моменту укладення договору, та протягом ще 7 днів повернути кредит та сплатити проценти за період з дня одержання коштів до дня їх повернення за ставкою, встановленою договором про споживчий кредит. Проте, ОСОБА_1 цього не зробив, натомість фактично два роки користується кредитними коштами.

Таким чином, враховуючи положення чинного законодавства України про принцип свободи договору, колегія суддів вважає, що позивач мав можливість не вступати у кредитні відносини із відповідачем, або відмовитись від нього протягом 14 днів з моменту укладення договору.

Відповідно до п.1 ч.2 ст.5 Закону України «Про споживче кредитування», Національний банк України у сфері споживчого кредитування затверджує методику розрахунку загальної вартості кредиту для споживача, реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит.

Згідно з п.5 Правил розрахунку небанківськими фінансовими установами України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит, затверджених Постановою Правління Національного банку України 11 лютого 2021 року N 16, кредитодавець надає споживачу детальний перелік складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі про споживчий кредит, - за кількістю днів, щомісяця, щокварталу) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх супровідних послуг кредитодавця, кредитного посередника (за наявності) та третіх осіб за кожним платіжним періодом за формою, наведеною в таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит у додатку 2 до цих Правил.

Зміст та структура Графіка платежів за договором про споживчий кредит № 5155662 від 09.09.2021 в повній мірі відповідають вимогам додатку 2 до Правил розрахунку небанківськими фінансовими установами України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит, зокрема у колонці 17 зазначена реальна річна процентна ставка у відсотках річних, як того вимагає назва колонки та підпункт 5 пункту 2 пояснень щодо заповнення таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит, що містяться в додатку 2 до Правил.

Зазначений в графіку платежів за кредитним договором розмір реальної річної процентної ставки співпадає з тим, що зазначений в п.1.5 кредитного договору та розділі 3 паспорту споживчого кредиту, які, як встановлено рішенням суду першої інстанції, вивчались позивачем, тому, відсутні підстави вважати, що позивач помилявся щодо розміру загальної вартості кредиту та реальної річної процентної ставки при укладенні договору про споживчий кредит, та що така помилка позивача мала б правове значення та впливала б на дійсність.

Відповідно до п.5 ч.3 ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів» несправедливими є, зокрема, умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором.

Отже, ознакою несправедливих умов визначені договірні положення, що встановлюють вимогу про сплату споживачем непропорційно великої компенсації за невиконання ним зобов`язань за договором, тобто грошової величини, що є мірою відповідальності споживача.

Проте, відсотки, визначені у п. п. 1.5, 1.5.1, 1.6 та 2.2.3 Договору, не є компенсацією в розумінні ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки таку слід розглядати як правові наслідки, що настають у разі порушення зобов`язання (неустойка, збитки тощо).

Перед укладенням договору сторони досягли згоди з усіх істотних його умов, зокрема, й щодо розміру процентів за користування позикою, їх волевиявлення було вільним та відповідало їхній внутрішній волі. Також, відповідач надав позивачу повну інформацію про умови надання позики відповідно до вимог чинного законодавства України. Отже, підписавши договір позики, позивач погодився на запропонований розмір процентів за користування позикою та зобов`язався їх сплатити.

Посилання позивача на те, що договором передбачена непропорційно велика сума компенсації, а саме понад 50% вартості тіла кредиту у разі невиконання зобов`язань є необгрунтованими, оскільки сукупна сума неустойки (штраф, пеня) нарахована за порушення зобов`язань позичальником не може перевищувати 50 відсотків від загальної суми кредиту (п.4.1 договору).

Вказані умови кредитного договору в повній мірі відповідають вимогам ст.21 Закону України «Про споживче кредитування».

Згідно зі ст.11 Закону «Про захист прав споживачів» цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування».

Таким чином, умови п.4.1 кредитного договору не порушують вимоги ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів».

Крім того, відсутні підстави для визнання недійсним п. 4.2 укладеного договору про нарахування відсотків у розумінні ч. 2 ст. 625 ЦК України у розмірі 5% в день від суми кредиту після закінчення строку кредитного договору.

Формулювання ст. 625 ЦК України орієнтує на компенсаційний, а не штрафний характер відповідних процентів. За змістом ч. 2 ст. 625 ЦК України нарахування інфляційних витрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Отже, проценти, передбачені ст. 625 ЦК, не є штрафними санкціями.

Крім того, неустойка (штрафи, пеня) взагалі не нараховувалась позивачу, що підтверджується карткою обліку виконання договору, яка міститься в матеріалах справи.

Таким чином, посилання суду першої інстанції на встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором є безпідставними та суперечать матеріалам справи.

Посилання позивача у позовній заяві на порушення відповідачем положень ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» є недоречним, адже умови Договору є чіткими та зрозумілими, також відповідачем не чинилося будь-яких перешкод щодо вчасного повернення наданих позивачеві коштів, що мінімізувало б суму грошової компенсації.

В суді апеляційної інстанції позивач ОСОБА_1 не заперечував, що він згоден повернути кредит і сплатити відсотки, що були нараховані за перший місяць користування кредитом, подальше нарахування відсотків є необґрунтованим, а їх розмір, що був нарахований, є захмарним.

Тобто, позивач погоджується з базовим розміром відсотків та не вважає їх такими, що визначені з порушенням вимог Закону України «Про захист прав споживачів».

Враховуючи вищевикладене, в позові не було наведено обставин, які б свідчили про невідповідність умов кредитного договору вимогам законодавства та про несправедливість його умов, тому позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до п. п. 1, 2, 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню на підставі п. п. 1-4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні позову.

Оскільки позивач на підставі ч.3 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» від сплати судового збору звільнений, сплачений ТОВ «Мілоан» судовий збір за подачу апеляційної скарги в розмірі 1610,40 грн відповідно до ст. 141 ЦПК України підлягає компенсації за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Враховуючи те, що справа є малозначною (п. 2 ч. 6 ст. 19 ЦПК України), відповідно до приписів п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, постанова не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись ст. ст. 367 - 369, п. 2 ч.1 ст. 374, п. п. 1- 4 ч. 1 ст. 376, ст.ст. 381- 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Мілоан» задовольнити.

Рішення Лебединського районного суду Сумської області від 03 серпня 2023 року скасувати та ухвалити нове.

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Мілоан», треті особи Товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал», Товариство з обмеженою відповідальністю «Коллект центр», Товариство з обмеженою відповідальністю «Кампсіс Фінанс», Товариство з обмеженою відповідальністю «Дебт Форс» про визнання недійсними пунктів договору.

Компенсувати Товариству з обмеженою відповідальністю «Мілоан» сплачений судовий збір за подачу апеляційної скарги в розмірі 1610 гривні 40 копійок за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий - В. І. Криворотенко

Судді: О. І. Собина

В. Ю. Рунов