2/303/1734/23

Р І Ш Е Н Н Я
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
05 січня 2024 року м. Мукачево
Мукачівський міськрайонний суд Закарпатської області в складі:
головуючої-судді Гутій О.В.
за участю секретаря судового засідання Зарева А.Ю.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в приміщенні суду в м.Мукачево цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Закарпатській області про відшкодування моральної шкоди,-
В С Т А Н О В И В :
ОСОБА_1 звернувся в суд позовом до Головного управління Національної поліції в Закарпатській області про відшкодування моральної шкоди.
Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 22.06.2022 року працівниками ГУНП в Закарпатській області безпідставно зупинено автомобіль за керування позивача та притягнуто останнього до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 126 КУпАП.
Постанова про адміністративне правопорушення була складена з наступних підстав: ОСОБА_1 22.06.2022 року о 10 год. 30 хв. в смт. Кольчино на вул. Латорична, керував автомобілем марки Шкода Рапід, реєстраційний номер НОМЕР_1 , не маючи права керувати таким транспортним засобом, чим порушив вимоги п. 2.1. «а» ПДР України.

В подальшому, рішенням Мукачівського міськрайонного суду у справі № 303/4932/22 від 27.09.2022 року скасовано постанову поліцейського СРПП ВП № 1 Мукачівського РУП ГУНП в Закарпатській області Штеця А.Р. серії БАВ № 150818 від 22.06.2022 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 126 КУпАП та накладення на нього адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 3400 гривень.

Однак, відповідачем було подано апеляційну скаргу на рішення Мукачівського міськрайонного суду у справі № 303/4932/22 від 27.09.2022 року. Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 21.12.2022 року змінено судове рішення від 27.09.2022 року та позов ОСОБА_1 задоволено, оскаржувану постанову скасовано, а провадження у справі закрито..

Таким чином, судами встановлено незаконність адміністративного провадження відносно ОСОБА_1 , якому нанесено матеріальну та моральну шкоду у порядку Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативнорозшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду»

Вказує, що моральна шкода за незаконне притягнення до адміністративної відповідальності за постановою серії БАВ N 150818 від 22.06.2022 року 40.200 грн., розрахована, виходячи з періоду притягнення - 22.06.2022 по 21.12.2022 року (6.700 грн. х 6 місяців).

Таким чином, позивач заявляє вимогу про стягнення мінімального розміру моральної шкоди, визначеного прямою нормою закону, що станом на день подання позовної заяви складає 40 200,00 грн. Моральна шкода, зважаючи на її сутність, не можна відшкодувати у повному обсязі, оскільки не має і не може бути точних критеріїв майнового виразу душевного болю. Зважаючи, що закон містить мінімально визначений розмір моральної шкоди, який не може бути меншим за мінімальну заробітну плату за кожен місяць перебування під впливом незаконного рішення органу державної влади, тому цей позов містить вимогу у її мінімальному розмірі.

Враховуючи вищенаведене, просить стягнути з Держави України за рахунок коштів Державного бюджету України на його користь 40 200,00 гривень, в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої працівниками незаконними діями працівниками Мукачівського районного управління поліції Головного управління Національної поліції України в Закарпатській області .

Ухвалою Мукачівського міськрайонного суду від 22.112023 року відкрито провадження у даній справі та призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

Учасники справи заперечень щодо можливості судового розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін не висловили, тому з урахуванням положень частини п`ятої ст.279 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглянув справу на підставі наявних у ній матеріалів.

Представник відповідача Головного управління Національної поліції в Закарпатській області подав відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що позивач не довів належними та допустимими доказами те, що неправомірними діями чи бездіяльністю відповідача йому завдана моральна шкода, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діями відповідача. Відтак, просить відмовити в задоволенні позову.

Дослідивши та перевіривши зібрані у справі докази, суд приходить до наступного

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі (ст. 2 ЦПК України).

Частиною 1 ст.4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй.

Згідно із ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань (ст. 55 Конституції України).

Статтею 56 Конституції України закріплено право особи на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що згідно із постановою про адміністративне правопорушення серії БАВ № 150818 від 22.06.2022 року ОСОБА_1 22.06.2022 року о 10 год. 30 хв. в смт. Кольчино на вул. Латорична, керував автомобілем марки Шкода Рапід, реєстраційний номер НОМЕР_1 , не маючи права керувати таким транспортним засобом, чим порушив вимоги п. 2.1. «а» ПДР України.

В подальшому, рішенням Мукачівського міськрайонного суду у справі № 303/4932/22 від 27.09.2022 року скасовано постанову поліцейського СРПП ВП № 1 Мукачівського РУП ГУНП в Закарпатській області Штеця А.Р. серії БАВ № 150818 від 22.06.2022 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 126 КУпАП та накладення на нього адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 3400 гривень (а.с. 8-10).

Однак, відповідачем було подано апеляційну скаргу на рішення Мукачівського міськрайонного суду у справі № 303/4932/22 від 27.09.2022 року. Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 21.12.2022 року змінено судове рішення від 27.09.2022 року, постанову про адміністративне правопорушення серії БАВ № 150818 від 22.06.2022 року визнано протиправною та скасовано, а провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 126 КУпАП на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП закрито (а.с.12-22). Постанова набула законної сили 21.12.2022 року

Загальноконституційні засади відносин між державою та громадянином, зокрема щодо відповідальності держави, закріплено в конституційних та цивільно-правових нормах статті 56 Конституції України; статті 1173-1176 ЦК України, Закону України №266/94-ВР «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» (далі - Закон № 266/94-ВР).

Згідно зі статтею 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме: у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу).

Так, відповідно до частин першої, другої статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Здійснення провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності, яка в подальшому закрита судом за відсутністю складу адміністративного правопорушення, свідчить про незаконні дії посадових осіб, які ініціювали та здійснювали вказане провадження (складання протоколу, отримання пояснень та інше). Такого висновку дійшов Верховний Суду, зокрема в постановах від 18 травня 2022 року у справі №158/272/21, від 31 серпня 2022 року у справі №289/865/21.

У справі, яка розглядається, підставою для відшкодування шкоди є закриття справи про адміністративне правопорушення у зв`язку із відсутністю події і складу адміністративного правопорушення. Разом із тим, це не спростовує того, що такими діями позивачу завдано моральної шкоди, оскільки закриття справи про адміністративне правопорушення через відсутність його складу свідчить про те, що позивача притягнуто до адміністративної відповідальності незаконно, а, крім того, відшкодування здійснюється незалежно від вини. Відшкодування моральної шкоди провадиться незалежно від того, чи застосувалися з боку держави будь-які заходи примусу, чи було понесено особою витрати на погашення штрафу, накладеного судом.

Також в постанові Верховного Суду від 05 лютого 2020 року у справі № 640/16169/17 (провадження № 61-15393св18), зазначено, що здійснення провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності, яка в подальшому закрита судом за відсутністю складу адміністративного правопорушення, свідчить про незаконні дії посадових осіб, які ініціювали та здійснювали вказане провадження (складання протоколу, отримання пояснень та інше). Відшкодування моральної шкоди провадиться незалежно від того, чи застосувалися з боку держави будь-які заходи примусу, чи було понесено особою витрати на погашення штрафу, накладеного судом. Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, суди попередніх інстанцій не врахували, що дії працівників поліції щодо затримання позивача та складання щодо нього протоколів про адміністративне правопорушення, відповідно до положень пункту 4 частини першої статті 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», є підставою для відшкодування позивачеві моральної шкоди, оскільки закриття судом справи про адміністративне правопорушення через відсутність його складу свідчить про те, що позивача притягнуто до адміністративної відповідальності незаконно, відшкодування такої шкоди здійснюється незалежно від вини.

Тобто, здійснення провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності, яка в подальшому закрита судом за відсутністю складу адміністративного правопорушення, свідчить про незаконні дії посадових осіб, які ініціювали та здійснювали вказане провадження (складання протоколу, отримання пояснень та інше).

Аналогічні правові висновки викладено Верховним Судом у постановах: від 09 червня 2021 року у справі № 726/837/20 (провадження № 61-2647св21), від 29 вересня 2021 року у справі № 166/1222/20 (провадження № 61-9003св21), від 26січня 2022року у справі № 953/6561/20(провадження № 61-922св21), від 16 лютого 2022 року у справі № 522/10241/19 (провадження № 61-18178св21).

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Також той факт, що працівник патрульної поліції, не є органом, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органом досудового розслідування, прокуратурою чи судом, тому норми ч. 1 ст. 1176 ЦК України та Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» не підлягають застосуванню у даних правовідносинах, відхиляються та не приймаються до уваги судом, оскільки суперечать актуальній практиці Верховного Суду яка обгрунтовує іншими нормами захист порушених прав позивачки.

Частиною третьою статті 19 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що держава відповідно до закону відшкодовує шкоду, завдану фізичній або юридичній особі рішеннями, дією чи бездіяльністю органу або підрозділу поліції, поліцейським під час здійснення ними своїх повноважень.

Суд враховує висновки Верховного Суду щодо застосування статті 1176 ЦК України та Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», та приходить висновку, що діями відповідача позивачу завдано моральну шкоду, оскільки закриття судом справи про адміністративне правопорушення через відсутність його складу свідчить про те, що ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності незаконно.

Законодавець визначив мінімальний розмір моральної шкоди, виходячи з установленого законодавством розміру заробітної плати на момент розгляду справи судом, за кожен місяць перебування під судом. Тобто цей розмір у будь-якому випадку не може бути зменшено, оскільки він є гарантованим мінімумом. Але визначення розміру відшкодування залежить від таких чинників, як характер і обсяг страждань (душевних і психічних страждань тощо), яких зазнав позивач, можливості відновлення немайнових втрат, їх тривалість, тяжкість вимушених змін у його життєвих і суспільних стосунках, ступінь зниження престижу, репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, і сама можливість такого відновлення у необхідному чи повному обсязі.

Відтак, суд при визначенні розміру моральної шкоди враховує обставини, які мають суттєве значення, глибину фізичних та душевних страждань позивача, час та зусилля, які були необхідні, для відновлення порушених прав, вимоги розумності і справедливості, мінімальний розмір моральної шкоди, виходячи з установленого законодавством розміру заробітної плати на момент розгляду справи судом визначає моральну шкоду в розмірі 40 200,00 гривень (6700,00 грн. х 6 місяців).

Відповідно до пункту 4 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого указом Президента України від 13 квітня 2011 року №460/2011, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, є Державна казначейська служба України (Казначейство України), яка, зокрема, здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду.

Кошти державного бюджету належать на праві власності державі. Отже боржником у зобов`язанні зі сплати коштів державного бюджету є держава Україна як учасник цивільних відносин (частина друга статті 2 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 170 ЦК України держава набуває і здійснює права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом.

Таким чином, відповідачем у справі є держава, яка бере участь у справі через відповідний орган державної влади. Такими органом у цій справі є Головне управління Національної поліції в Закарпатській області. Кошти на відшкодування шкоди державою підлягають стягненню з Державного бюджету України.

У таких справах резолютивні частини судових рішень не повинні містити відомостей про суб`єкта його виконання, номери та види рахунків, з яких буде здійснено безспірне списання коштів (висновок Великої Палати Верховного Суду у постанові від 19 червня 2018 року в справі №910/23967/16).

Крім того, Великою Палатою Верховного Суду зроблено висновок, що сам факт стягнення коштів із Державного бюджету України не може бути підставою для обов`язкового залучення до участі у справі відповідачем ДКСУ чи її територіального органу (постанова Великої Палати Верховного Суду від 27.11.2019 у справі № 242/4741/16-ц).

Також, щодо посилання представника відповідача, зазначеного у відзиві щодо повноважень адвоката, вказане спростовуються наступним.

Відповідно до ч. 4 ст. 62 ЦПК України повноваження адвоката, як представника, підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність».

Згідно із положеннями ч. 1 ст. 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: договір про надання правової допомоги; довіреність; ордер; доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги. Адвокат зобов`язаний діяти в межах повноважень, наданих йому клієнтом, у тому числі з урахуванням обмежень щодо вчинення окремих процесуальних дій.

З матеріалів справи вбачається, що договір про надання правової допомоги укладено 22 червня 2022 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , відповідно до якого ОСОБА_1 уповноважив ОСОБА_2 бути представником у справі про оскарження постанови серії БАВ № 150818 від 22.06.2022 року з повним обсягом повноважень, наданих законом клієнту.

Згідно п.3.1 договору про надання правової (правничої) допомоги слідує, що цей договір діє до повного його виконання, або розірвання, у порядку встановленому законом.

Таким чином, строк дії договору не є обмеженим, і діє до повного виконання сторонами своїх зобов`язань, тобто був чинний на день подачі позову.

При цьому, до позовної заяви також було долучено ордер про надання правничої допомоги від 22.06.2022 року, який є самостійним документом, що підтверджує повноваження адвоката.

Згідно практики Європейського суду з прав людини, реалізуючи положення Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, необхідно уникати занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише і фактичним, але і реальним. Надмірний формалізм при вирішені питання щодо прийняття позовної заяви або скарги - є порушенням права на справедливий судовий захист.

Зокрема, у рішенні від 04 грудня 1995 року у справі «Беллет проти Франції» Європейський суд з прав людини зазначив, що ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданих національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.

У рішенні від 13 січня 2000 року у справі «Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії» та у рішенні від 28 жовтня 1998 року у справі «Перес де Рада Каваніллес проти Іспанії» Європейський Суд з прав людини вказав, що надто суворе тлумачення внутрішніми судами процесуальної норми позбавило заявників права доступу до суду і завадило розгляду їхніх позовних вимог. Це визнано порушенням п. 1 ст. 6 Конвенції.

При цьому, з огляду на низку тверджень сторін, що не стали предметом аналізу в даному рішенні, суд вважає за необхідне зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10.02.2010).

Керуючись ст.ст. 2, 19, 23, 34, 42, 48, 51, 141, 258, 259, 263, 264, 265, 268 ЦПК України, ст.19, 56 Конституції України, ст.ст. 23, 1166, 1167, 1176 ЦК України, ст. 25 БК України, суд -

У Х В А Л И В :

Позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Закарпатській області про відшкодування моральної шкоди задоволити.

Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ) компенсацію моральної шкоди у розмірі 40 200,00 (сорок тисяч двісті ) гривень.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Позивач: ОСОБА_1 , (ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ), АДРЕСА_1 .

Відповідач: Головне управління Національної поліції в Закарпатській області, м.Ужгород, вул. Ференца Ракоці,13.

Рішення суду виготовлено 05 січня 2024 року.

Головуюча О.В.Гутій