ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

11 січня 2024 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 742/3255/23

Головуючий у першій інстанції - Коротка А. О.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/141/24

Чернігівський апеляційний суд у складі суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої-судді: Шитченко Н.В.,

суддів: Висоцької Н.В., Мамонової О.Є.,

позивач: ОСОБА_1 ,

відповідач: ОСОБА_2 ,

розглянув у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 13 вересня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на лікування дитини, -

місце ухвалення рішення суду - м. Прилуки,

дата складання повного тексту рішення суду першої інстанції - 25 вересня 2023 року.

У С Т А Н О В И В:

У липні 2023 року ОСОБА_1 звернулася з позовом до ОСОБА_2 , в якому просила стягнути з відповідача на її користь додаткові витрати на лікування малолітнього сина, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , одноразово в сумі 3 403,70 грн.

Заявлені вимоги мотивувала тим, що з відповідачем перебувала у зареєстрованому шлюбі, від якого сторони мають неповнолітнього сина ОСОБА_4 , який проживає разом з позивачкою. На підставі судового наказу ОСОБА_2 сплачує аліменти на утримання дитини. Оскільки син має затримку мовного розвитку, позивачка була змушена звернутися за медичною допомогою до спеціалістів для встановлення діагнозу та призначення лікування. Транспортування дитини та проживання у м. Києві у період обстеження, діагностування, а також огляд та лікування дитини потягнули фінансові витрати у розмірі 6 807,40 грн, які вона понесла одноосібно, тому відповідно до положень ст. 185 СК України відповідач повинен відшкодувати половину зазначеної суми.

Рішенням Прилуцького міськрайонного суду від 13 вересня 2023 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на лікування дитини задоволено в повному обсязі. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь позивачки додаткові витрати на дитину, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 3 403,70 грн та 3 000 грн витрат на правничу допомогу. Вирішено питання розподілу судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 , вважаючи оскаржуване рішення незаконним та необґрунтованим, просить скасувати його та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

Доводи апеляційної скарги зводяться до помилковості висновку суду про наявність підстав для задоволення позову через відсутність особливих обставин, передбачених ст. 185 СК України, які могли викликати понесення додаткових витрат на дитину. Відповідач зазначає, що позивачкою не надано доказів на підтвердження встановлення діагнозу сину за місцем його проживання.

Указує, що на момент обстеження ОСОБА_4 виповнилося 1 рік 6 місяців, а у такому віці діти завжди мають схильність до зниженого словникового запасу та словосполучень. Позивачкою не доведено необхідність проведення медичного обстеження саме у м. Києві, без відвідин до цього профільних дитячих спеціалістів за місцем свого проживання.

Звертає увагу суду на те, що, посилаючись на понесення додаткових витрат на обстеження дитини, позивачка не надала оригіналів квитанцій чи інших документів, підтверджуючих оплату проїзду до м. Києва; надана копія платіжної інструкції не підтверджує сплату саме орендодавцю квартири 2 100 грн за проживання трьох осіб; медична карта дитини не містить відомостей про встановлені діагнози та необхідність в консультаціях саме київських спеціалістів з відрядженням на три доби; консультативний висновок спеціаліста медичного центру «Аврора» не містить даних про найменування закладу охорони здоров`я, який направив пацієнта на консультацію; у листі рекомендацій лор-центру «Беттерон» відсутні дані про встановлення діагнозу; з наданої копії квитанції ТОВ «Мед-Сервіс» аптека № 26 не зрозуміло, за що сплачені кошти і яке відношення платіжний документ має до оглядів столичними спеціалістами; не надано оригіналів розрахунку вартості послуг медичного центру «Доказові» та акту наданих послуг на 980 грн.

Посилається на те, що, виходячи з аналізу судової практики розгляду справ такої категорії, до додаткових витрат відносять витрати на лікування, які є систематичними витратами, понесеними у зв`язку з постійною хворобою дитини або фізичними травмами. Матеріали даної справи не містять відомостей про лікування дитини саме за призначенням лікаря та відповідних доказів, якими можуть бути оригінали квитанцій та чеків про оплату наданих послуг та придбання ліків згідно з рекомендаціями лікарів. Доказів того, що дитина має хронічні захворювання, потребує постійного лікування або специфічного догляду, стороною позивача не надано.

У наданому відзиві представник позивачки - адвокат Зарічна Л.А., заперечуючи проти аргументів апеляційної скарги, просить залишити її без задоволення. Доводи відзиву ґрунтуються положеннях законодавства щодо гарантованого кожному громадянинові України праві на охорону здоров`я, включаючи вільний вибір закладу охорони здоров`я, вибір лікаря та методів лікування відповідно до рекомендацій лікаря.

Представник указує, що відповідно до ст. 34, 38 ЗУ «Основи законодавства України про охорону здоров`я» лікуючий лікар може обиратися безпосередньо пацієнтом, що надає останньому можливість лікуватися у спеціаліста, якого обрав та довіряє цей пацієнт або у такому закладі, який має сучасне та ефективне обладнання, методи діагностики та найбільш кваліфікованих медичних працівників, тому посилання скаржника на відсутність в матеріалах справи встановленого діагнозу саме за місцем проживання дитини, як підставу для скасування рішення, є необґрунтованим.

Зазначає, що матеріалами справи, зокрема, консультативним висновком дитячого невролога від 09 квітня 2023 року підтверджено встановлення дитині діагнозу «затримка психомовленнєвого розвитку», а квитанція ТОВ «Мед-Сервіс» аптека № 26 підтверджує придбання ліків, призначених місцевим педіатром. Вважає недоречними рекомендації та поради представника відповідача стосовно переліку спеціалістів у сфері охорони здоров`я, до яких позивачка, як законний представник малолітньої особи, має звертатися.

Указує, що понесені позивачкою витрати на проїзд до м. Києва та проживання трьох осіб на час проведення обстеження хлопчика були неминучими в силу відсутності у дитини повної цивільної дієздатності для вчинення таких дій самостійно. Вартість оренди квартири визначено фіксованою сумою - 700 грн за добу, тобто кількість проживаючих у приміщенні осіб на вартість проживання не впливала.

Просила здійснити відшкодування позивачці витрат на професійну правничу допомогу у суді апеляційної інстанції.

Вислухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить висновку, що апеляційну скаргу належить задовольнити, а рішення суду - скасувати, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Рішення суду першої інстанції таким вимогам не відповідає.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що переживання позивачки з приводу здоров`я дитини були обґрунтованими, оскільки лікарем встановлено діагноз: «Затримка психомовленнєвого розвитку», і нею понесено додаткові витрати, пов`язані з діагностуванням стану здоров`я дитини. Суд указав, що відповідач зобов`язаний матеріально утримувати неповнолітнього сина та спроможний виплатити 1/2 частину вже понесених додаткових витрат, які підтверджені беззаперечними доказами, у розмірі 3 403,70 грн.

Питання розподілу судових витрат, зокрема, й стягнення з відповідача на користь ОСОБА_1 3 000 грн витрат на професійну правничу допомогу, суд першої інстанції вирішив відповідно до приписів ст. 141 ЦПК України.

З таким висновком суду першої інстанції не може погодитись апеляційний суд, зважаючи на таке.

У справі встановлено, що сторони з 08 серпня 2020 року перебували у зареєстрованому шлюбі (а.с. 5 зворот), який рішенням Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 27 лютого 2023 року розірвано (а.с. 6-7).

ОСОБА_2 та ОСОБА_1 являються батьками неповнолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження, виданого 28 серпня 2021 року виконкомом Ладанської селищної ради Прилуцького району Чернігівської області (а.с. 5).

З довідок, виданих Ладанською селищною радою, вбачається, що ОСОБА_1 разом з сином ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 (а.с 4). Факт проживання неповнолітнього сина разом з матір`ю відповідачем не оспорюється.

Судовим наказом Прилуцького міськрайонного суду від 19 січня 2023 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1/4 частини всіх видів доходу щомісяця, починаючи з 10 січня 2023 року і до досягнення дитиною повноліття (а.с. 8).

Відповідно до копії чека ТОВ «Мед-Сервіс» аптека № 26 від 16 лютого 2023 року була придбана вакцина Інфанрікс вартістю 1 127,40 грн (а.с. 14 зворот), якою ОСОБА_3 провакциновано за призначенням педіатра 20 лютого 2023 року (а.с. 15).

На підтвердження здійснення поїздок до м. Києва 08 квітня 2023 року та 21 квітня 2023 року позивачкою надано скріншоти з додатку BlaBlaCar, згідно з якими вартість поїздок становила відповідно 250 грн та 200 грн (а.с. 9, 10).

08 квітня 2023 року ОСОБА_1 укладено договір подобової оренди квартири на період з 08 по 11 квітня 2023 року, згідно з умовами якого вартість оренди житла становила 700 грн на добу (а.с. 11).

08 квітня 2023 року ОСОБА_1 перераховано на картку НОМЕР_1 грошові кошти в сумі 2 100 грн (а.с. 11 зворот).

Згідно з копією консультативного висновку дитячого невролога медичного центру «Доказові» від 09 квітня 2023 року ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , якого оглянуто в присутності матері, встановлено діагноз: «Затримка психомовленнєвого розвитку». Лікарем надано наступні рекомендації: відвідування дитячих колективів, ігри з розвитком дрібної моторики, сенсомоторна інтеграція, обмеження гаджетів, визначення слуху методом КСВП, логопедична корекція, при відсутності динаміки впродовж 6 місяців або регресу розвитку повторний огляд (а.с. 12).

Вартість консультації дитячого невролога становила 980 грн, які сплачено позивачкою 09 квітня 2023 року, що підтверджується актом наданих послуг та розрахунком вартості послуг, виданих медичним центром «Доказові» (а.с. 16, 17).

10 квітня 2023 року ОСОБА_3 оглянуто лікарем-отоларингологом ЛОР-центру і Центру Слуху «Беттертон» (а.с. 14), за консультацію якого було сплачено 650 грн, що підтверджується копіями квитанції та товарного чека № 7594 від 10 квітня 2023 року (а.с. 13).

21 квітня 2023 року ОСОБА_3 оглянуто лікарем-сурдологом. Порушень слуху у дитини не виявлено, рекомендовано звернутися до невропатолога та психолога (а.с. 12 зворот). За консультацію лікаря сплачено 1 500 грн, що підтверджується копією відповідної квитанції (а.с. 12 зворот).

Звернувшись з вимогою про стягнення з ОСОБА_2 додаткових витрат на лікування неповнолітньої дитини, ОСОБА_1 зазначала, що фактично понесла додаткові витрати на обстеження дитини у закладах охорони здоров`я у м. Києві в загальному розмірі 6 807,4 грн, тому відповідно до ст. 185 СК України відповідач зобов`язаний сплатити половину понесених витрат.

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист цивільного інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені ч. 2 ст. 16 ЦК України.

Відповідно до приписів ст. 3, 4 ЦПК України захисту підлягають порушене, невизнане або оспорюване право особи чи інтерес, а також державний чи суспільний інтерес.

Згідно зі ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Частинами 1-3 ст. 181 СК України встановлено, що способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними; за домовленістю між батьками дитини той з них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь в її утриманні в грошовій та (або) натуральній формі; за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються в частці від доходу її матері, батька й (або) у твердій грошовій сумі.

За змістом ст. 185 СК України та роз`яснень п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року № 3, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.

Верховний Суд у постанові від 26 серпня 2020 року у справі № 336/1488/19 констатував, що аналіз указаних норм закону вказує на те, що в окремих випадках за наявності особливих обставин, окрім звичайних витрат на дитину, вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину. Дане положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається зазначеною статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка перебуває на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку з розвитком певних її здібностей чи то страждає на тяжку хворобу тощо. Особливі обставини можуть бути зумовлені як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструмента, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті). Наявність таких обставин підлягає доведенню особою, яка пред`явила такий позов.

У постанові від 04 грудня 2019 року у справі № 320/383/19 Верховний Суд наголосив, що додаткові витрати, зумовлені особливими обставинами, можуть бути присуджені судом у вигляді конкретної суми, що підлягає одноразовій сплаті, або у вигляді щомісячних чи інших періодичних платежів, здійснюваних протягом певного строку чи постійно. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення.

Наявність таких додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини.

Приписами ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками справи; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України).

Виходячи зі змісту наведених норм та проаналізувавши наявні у справі докази, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 та стягнення з ОСОБА_2 на користь позивачки додаткових витрат на лікування дитини.

У справі встановлено, що сторони мають спільну дитину - сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який фактично проживає разом з матір`ю.

Заявлені ОСОБА_1 вимоги обґрунтовуються тим, що наявні підстави для стягнення з відповідача додаткових витрат у сумі 3 403,70 грн, як половини понесених нею витрат на обстеження дитини. Проте апеляційний суд вважає, що проведення обстеження (діагностування) неповнолітнього сина сторін у закладах охорони здоров`я м. Києва з метою перевірки мовного розвитку дитини не відноситься до тих особливих обставин, які передбачають можливість стягнення додаткових витрат з батька на утримання дитини в контексті ст. 185 СК України.

Предметом доказування у даній справі є наявність у дитини постійного захворювання, необхідність несення систематичних витрат у зв`язку з хворобою, що засвідчено належними доказами.

На підтвердження заявлених вимог щодо стягнення додаткових витрат на лікування дитини в розмірі 3 403,70 грн позивачкою в якості доказів надано: скріншоти з додатку BlaBlaCar про вартість поїздок до м. Києва; договір подобової оренди квартири; платіжну інструкцію про сплату 2 100 грн; консультативний висновок невролога дитячого; консультативний висновок лікаря-сурдолога; лист рекомендацій лор-лікаря; товарні чеки та квитанції про сплату коштів за отримані послуги спеціалістів на загальну суму 3 130 грн; чек про оплату 1 127,40 грн за вакцину.

Апеляційний суд погоджується з доводами апеляційної скарги про те, що позивачкою ані районному суду, ані суду апеляційної інстанції не надано доказів необхідності консультацій та проведення обстеження дитини саме у закладах охорони здоров`я, що розташовані у м. Києві. Матеріали справи не містять даних (записів у медичній картці дитини) про те, чи зверталася ОСОБА_1 з приводу затримки мовного розвитку сина до лікаря-педіатра або лікаря-невролога за місцем свого проживання, чи перебуває дитина на обліку у лікаря-офтальмолога та з яким діагнозом. З наданого витягу з медичної картки дитини вбачається, що у записі від 20 лютого 2023 року, тобто за два місяці до огляду у м. Києві, лікарем-педіатром указано, що дитина здорова (а.с. 15).

Колегія суддів відхиляє доводи відзиву на апеляційну скаргу, з яких вбачається, що пацієнт може сам обирати лікуючого лікаря, якому довіряє, або у такому закладі, який має сучасне та ефективне обладнання, методи діагностики та найбільш кваліфікованих медичних працівників, а отже наявність встановленого дитині медичного діагнозу за місцем проживання, є необов`язковим. Предметом даного позову є визначення наявності додаткових фінансових витрат одного з батьків, пов`язаних з хворобою дитини, а не у зв`язку з обранням ним того чи іншого лікаря або лікувального закладу. Витрати, що зумовлені вибором лікувального закладу та лікаря, охоплюються аліментами або їх тягар несе той з батьків, який звернувся до такого закладу.

У наданих позивачкою консультативних висновках спеціалістів та листі рекомендацій відсутні відомості про найменування закладу охорони здоров`я та лікаря, які направили пацієнта на консультацію. Медичні центри «Доказові», «Аврора», Лор-центр і Центр Слуху «Беттертон» для консультації та діагностування дитини обрано позивачкою на власний розсуд, без погодження з відповідачем.

Суд виходить також з того, що хоча медичний діагноз дитині встановлено, як такого медикаментозного лікування сину сторін не призначено, порушень слуху або патології ЛОР-органів не виявлено. Отже, за обставинами цієї справи не встановлено особливих обставин, зумовлених хворобою дитини, що зумовили для позивачки здійснення додаткових фінансових витрат. Матеріали справи не місять доказів того, що захворювання сина сторін є хронічним, потребує постійного лікування (або взагалі лікування), специфічного догляду.

За умовами договору подобової оренди квартири, укладеного 08 квітня 2023 року, ОСОБА_1 винайняла у ОСОБА_7 квартиру, що розташована по АДРЕСА_2 , для проживання з 08 по 11 квітня 2023 року трьох осіб. Вартість оренди становить 700 грн за добу, а загальна вартість оренди житла - 2 100 грн. Проте з умов договору не вбачається, що проживання в зазначеній квартирі трьох осіб пов`язане саме з відвідуванням позивачки та її дитини закладів охорони здоров`я у м. Києві.

Надана ОСОБА_1 платіжна інструкція на підтвердження оплати коштів у розмірі 2 100 грн не містить даних щодо їх отримувача (прізвища, ім`я, по батькові), відсутнє призначення платежу, зазначено лише номер банківської картки, на яку сплачені грошові кошти, отже надана квитанція не свідчить про те, що указана сума ОСОБА_1 сплачена саме за оренду житла.

Не є належними доказами на підтвердження оплати вартості поїздок до м. Києва скріншоти з додатку BlaBlaCar, оскільки вони не містять інформації про особу пасажира та платника коштів, відомостей про проведену оплату. Крім цього, поїздка до м. Київ 08 квітня 2023 року здійснювалася з смт Варва, у той час як позивачка разом з дитиною проживають у смт Ладан Прилуцького району.

Наявна у справі копія фіскального чеку ТОВ «Мед-Сервіс» аптека № 206 від 16 лютого 2023 року містить дані про придбання вакцини Інфанрікс вартістю 1 127,40 грн, отже наведений платіжний документ не стосується предмета спору - понесених позивачкою додаткових витрат, пов`язаних з відвідуванням спеціалістів м. Києві навесні 2023 року.

Беручи до уваги обставини справи у сукупності, апеляційний суд вважає, що позивачкою не доведено існування особливих обставин (наявність хронічного захворювання у дитини, що потребує постійного лікування чи специфічного догляду), які зумовили необхідність здійснення нею додаткових фінансових витрат. Понесені ОСОБА_1 витрати охоплюються аліментними зобов`язаннями ОСОБА_2 , які виникли на підставі судового наказу Прилуцького міськрайонного суду від 19 січня 2023 року.

Беручи до уваги неправильність застосування районним судом норм матеріального права, апеляційний суд, відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, скасовує рішення суду першої інстанції і ухвалює нове рішення про відмову у задоволенні позову з підстав, наведених вище.

Частиною 1 ст. 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (ч. 13 ст. 141 ЦПК України).

За подачу апеляційної скарги ОСОБА_2 сплачено судовий збір у розмірі 1 611 грн (а.с. 66). Разом з тим, відповідно до п.п. 1 п. 1 ч. 2 ст. 4 ЗУ «Про судовий збір», сплаті підлягала сума 1 610,40 грн, що відображено і в ухвалі Чернігівського апеляційного суду від 30 жовтня 2023 року про залишення апеляційної скарги без руху (а.с. 62).

Оскільки апеляційний суд задовольняє апеляційну скаргу, скасовує рішення суду першої інстанції та ухвалює нове рішення про відмову у задоволенні позову, а позивачку від сплати судового збору звільнено, відповідно до вищенаведених правил належить компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, ОСОБА_2 1 610,40 грн судового збору за розгляд справи апеляційним судом.

Керуючись ст. 141, 367, 368, 374, п. 4 ч.1 ст. 376, 381-384, 389 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити.

Рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 13 вересня 2023 року - скасувати.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на лікування дитини - відмовити.

Компенсувати ОСОБА_2 ( АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 ) за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, 1 610 (одну тисячу шістсот десять) грн 40 коп. судового збору за розгляд справи в суді апеляційної інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Головуюча: Н.В. Шитченко

Судді: Н.В. Висоцька

О.Є. Мамонова