Справа № 638/370/24
Провадження № 2-о/638/3/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 січня 2024 року Дзержинський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді Семіряд І.В.,

за участю секретаря Шевцової А.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: ОСОБА_2 про видачу обмежувального припису, -

ВСТАНОВИВ:

05.01.2024 ОСОБА_1 , яка дії в своїх інтересах та інтересах дитини ОСОБА_3 , звернулась до суду з зазначеною заявою, в обґрунтування якої вказує, що вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 , шлюб розірваний 07.03.2023. У шлюбі народився син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . ОСОБА_2 по відношенню до неї та до неповнолітнього сина ОСОБА_4 вчиняє домашнє насильство. 22.07.2023 біля 21-00 год. ОСОБА_2 приїхав за місцем її проживання, влаштував скандал, у присутності дитини, ображав, хапав за руки та штовхав, вона викликала поліцію та швидку допомогу, подала заяву до поліції, звернулась для проведення судової- медичної експертизи. ОСОБА_2 постійно надсилає їй образливі та принижуючи смс- повідомлення, погрожує їй. 14.12.2023 біля 20-30 год. ОСОБА_2 біля будинку по АДРЕСА_1 , схопив сина і силоміць запхав дитину у свій автомобіль, дитина плакала, намагався вирватись спочатку з рук ОСОБА_2 , а потім з автомобіля, син благав ОСОБА_2 відпустити його. ОСОБА_1 з бабою ОСОБА_4 бігла слідом за дитиною, вимагала у ОСОБА_2 відпустити дитину, тільки коли дитині стало зле, ОСОБА_2 злякався та вона змогла забрати дитину. Протягом всього конфлікту ОСОБА_2 не тільки спричинив фізичне, але й психологічне насилля по відношенню до ОСОБА_1 та до дитини, залякував, ображав, син і досі знаходиться у важкому психологічному стані, при згадування батька він лякається, тремтить та починає плакати. У зв`язку з чим заявниця просить видати обмежувальний припис строком на шість місяців стосовно ОСОБА_2 із наступними заходами тимчасового обмеження: заборонити ОСОБА_2 : наближатись у 800 (вісімсот) метрів та ближче до місця проживання (перебування), роботи та інших місць частого відвідування ОСОБА_1 , наближатись у 800 (вісімсот) метрів та ближче до місця проживання (перебування) та інших місць частого відвідування неповнолітньої дитини ОСОБА_3 ; переслідувати та в будь-який спосіб спілкуватись з ОСОБА_1 , вести листування, телефонні переговори з ОСОБА_1 або контактувати з нею через інші засоби зв`язку.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05.01.2024 зазначену заяву передано в провадження судді Семіряд І.В., фактично справу передано 08.01.2024.

08.01.2024 ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова відкрито окреме провадження у справі, призначено справу до судового розгляду .

Заявниця ОСОБА_1 звернулась до суду з заявою про розгляд справи у її відстуності, заяву підтримала та просила задовольнити.

Заінтересована особа ОСОБА_2 у судове засідання не з`явився, повідомлявся про розгляд справи шляхом надсилання смс- повідомлення.

Неявка належним чином повідомлених заінтересованих осіб не перешкоджає розгляду справи про видачу обмежувального припису

Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 07.03.2023 у справі №638/1351/23, 2/638/2255/23 розірвано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

З наданої копії свідоцтва про народження серія НОМЕР_1 вбачається, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Звертаючись до суду з заявою про видачу обмежувального припису ОСОБА_1 вказує, що дії ОСОБА_2 носять характер відносно дитини та відносно неї психологічного та фізичного домашнього насилля, ОСОБА_2 є соціально небезпечним та схильним до насилля.

На підтвердження вказаних обставин заявником надано копію рішення суду про розірвання шлюбу, копію свідоцтва про народження дитини, висновок фахівця у галузі судової медицини, скриншоти смс- повідомлень та диск з відеозаписом подій.

За змістом ч.ч.1-3 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених законом.

Спірні правовідносини врегульовані ЗУ «Про запобігання та протидію домашньому насильству» (далі Закон), який визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства.

Дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству поширюється в тому числі на колишнє подружжя незалежно від факту їх спільного проживання (ч.2 ст.3 Закону).

Згідно з п.п.3, 4, 14 та 17 ч.1 ст.1 цього Закону домашнє насильство - це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Економічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру.

Психологічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Фізичне насильство - це форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.

Постраждала особа має право на дієвий, ефективний та невідкладний захист в усіх випадках домашнього насильства, та його недопущення (п.1 ч.1 ст.21 цього Закону).

Відповідно до п.2 ч.1 ст.24 вказаного Закону до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника.

За п.7 ч.1 ст.1 вказаного Закону обмежувальний припис стосовно кривдника - це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи.

Згідно з ч.3 ст.26 вказаного Закону рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків.

У п.9 ч.1 ст.1 вказаного Закону визначено, що оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи.

Отже, Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який виконує захисну та запобіжну функцію і може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків.

Відповідно до положень ст.ст.350-1, 350-4 ЦПК України заява про видачу обмежувального припису подається до суду за місцем проживання особи, яка постраждала від домашнього насильства. У заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності).

Розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або про відмову в її задоволенні. Обмежувальний припис у вигляді одного чи декількох заходів тимчасового обмеження прав кривдника видається на строк від одного до шести місяців (ст.350-6 ЦПК України).

Отже, суд під час вирішення такої заяви має надавати оцінку всім обставинам та доказам у справі, вирішувати питання про дотримання прав та інтересів дітей і батьків, а також забезпечити недопущення необґрунтованого обмеження одного із батьків у реалізації своїх прав відносно дітей у разі безпідставності та недоведеності вимог заяви іншого з батьків.

Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суд має встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві.

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може гуртуватися на припущеннях.

Заявниця, обґрунтовуючи доводи своєї заяви зазначає, що ОСОБА_2 є соціально небезпечним та схильним до насилля, його спричиняють психологічне та фізичне домашнє насилля.

Як вбачається з надано відеозапису, який судом переглянуто у судовому засіданні, на ньому зафіксовано чоловіка, який тримає дитину, при цьому весь час звучить голос жінки, яка наголошує «отдай мне ОСОБА_4 ». Достовірно ідентифікувати , що за особи зафіксовано на відео не можливо, окрім того, з зазначеного відеозапису вбачається, що між особами виник спір щодо дитини.

З наданих скриншотів смс- повідомлень вбачається, що між сторонами наявний спір щодо виховання та спілкування з дитиною.

Судом встановлено, що наведені заявником обставини не містять ознак психологічного насильства в розумінні Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», заявником не надано належних та допустимих доказів на підтвердження фактів вчинення психологічного насильства щодо неї та дитини, а також ризиків, які можуть наступити у майбутньому у зв`язку із не вчиненням щодо ОСОБА_2 обмежувального припису.

Заявником також надано висновок фахівця у галузі судової медицини, відповідно до якого синці на верхніх кінцівках та тулубі, які утворились від травматичної дії тупих твердих предметів за механічним ударом або удар- стиснення. Вищевказані тілесні ушкодження, враховуючи їх морфологічні характеристики, могли бути отримані за 4-7діб до моменту огляду, що не виключає можливості їх отримання у строк, вказаний освідчуванною 22.07.2023.

Разом з тим, з наданого висновку не можливо встановити, що вказані ушкодження ОСОБА_1 спричинені саме ОСОБА_2 .

У заяві ОСОБА_1 вказує, що викликала поліцію та швидку допомогу, проте жодного доказу цим обставинам заявником не надано, клопотання про витребування доказів також не заявлено.

Також заявником не надано доказів того, що ОСОБА_2 притягався до відповідальності ні за ст.126-1 КК України, яка передбачає відповідальність за умисне систематичне вчинення фізичного, психологічного або економічного насильства та/або за ст.173-2 КУпАП, яка передбачає адміністративну відповідальність за умисне вчинення будь-яких дій фізичного, психологічного чи економічного характеру, відомості про внесення відомостей до Єдиного державного реєстру випадків вчинення домашнього насильства з її боку стосовно заявника відсутні.

З наданих позивачем доказів вбачається, що між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 склалися конфлікті відносини, зокрема пов`язані порядком спілкування з дитиною, а також непорозуміння, у зв`язку із чим ОСОБА_1 зверталася до правоохоронних органів, хоча доказів звернення до правоохоронних органів заявником не надано. Однак вказані обставини достовірно не доводять факту вчинення ОСОБА_2 відносно заявниці фізичного, психологічного чи економічно насильства.

Окрім того, наявність між сторонами неприязних відносин та спору виховання та порядку спілкування з дитиною не може саме по собі розцінюватись як насильство в сім`ї.

Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 756/2072/18 (провадження № 61 19328св18), від 09 грудня 2019 року у справі № 756/11732/18 (провадження № 61-49077св18), від 02 листопада 2020 року у справі № 336/3551/18-ц (провадження № 61-1693св19), від 17 лютого 2021 року у справі № 766/13927/20-ц (провадження № 61-17471св20), від 28 червня 2022 року у справі № 466/180/22 (провадження № 61-4104св22), від 25 липня 2023 року у справі № 344/1732/23 (провадження № 61-6759св23), від 08 вересня 2023 року у справі № 752/1390/22 (провадження № 61-10045св23), від 25 вересня 2023 року у справі № 760/34690/21 (провадження № 61-1315св23).

Сам факт звернення ОСОБА_1 до правоохоронних органів з приводу дій ОСОБА_2 , які вона вважає неправомірними, без складення щодо нього протоколів про адміністративні правопорушення, не є неналежними доказами, оскільки не вказують на вчинення ОСОБА_2 фізичного чи психологічного насильства стосовно заявниці у розумінні Закону № 2229-VIII, що є необхідною умовою для застосування судом до відповідної особи спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству, які визначені Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

Звернення особи до органів поліції за відсутності відповідних судових рішення про притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинення домашнього насильства як результату таких звернень, не є належними доказами на підтвердження факту вчинення домашнього насильства при розгляді заяви у порядку цивільного судочинства (аналогічний за змістом висновок викладено у постанові Верховного Суду від 09 червня 2022 року у справі № 216/4309/21).

Оскільки заявниця ОСОБА_1 , звертаючись до суду із заявою про видачу обмежувального припису стосовно ОСОБА_2 , не довела належними і допустимими доказами фактів вчинення останнім фізичного, психологічного насильства, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні заяви про видачу обмежувального припису.

Судові витрати, пов`язані з розглядом справи віднести на рахунок держави.

На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 4,12,19,259,264,265, 293,294, 3501 3508 ЦПК України, ЗУ «Про запобігання та протидію домашньому насильству», -

ВИРІШИВ:

У задоволені заяви ОСОБА_1 , заінтересована особа: ОСОБА_2 про видачу обмежувального припису відмовити.

До визначення Положенням про Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему та/або положеннями, що визначають порядок функціонування її окремих підсистем (модулів) рішення може бути оскаржено шляхом подачі апеляційної скарги до або через Харківський апеляційний суд.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасники справи:

Заявник ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрований АДРЕСА_2

Заінтересована особа ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстрований АДРЕСА_2 .

Суддя: І.В. Семіряд