Справа № 127/4253/23
Провадження № 2/127/492/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 січня 2024 рокумісто Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області

в складі: головуючого судді Сичука М.М.,

за участі секретаря судового засідання Коровай А.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Служба у справах дітей Вінницької міської ради про визначення місця проживання дітей, за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Служба у справах дітей Вінницької міської ради про визначення місця проживання дітей,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 про визначення місця проживання дітей, в якій просить визначити місце проживання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом із батьком ОСОБА_1 .

Позов мотивований тим, що з 07.09.2008 року по 26.09.2012 року сторони по справі перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Замостянського районного суду м. Вінниці від 26.09.2012 року. Від шлюбу у сторін по справі народилася дитина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Після розірвання шлюбу відповідачка із дитиною продовжили проживати разом із позивачем задля необхідності забезпечення дитини житлом, відвідування дитиною дошкільного навчального закладу та підготовки до школи сина, та нетравмування психіки дитини, тобто відповідач продовжила спільно проживати з позивачем, але без реєстрації шлюбу, в результаті народилась донька ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Позивач зазначає у позові, що небажання відповідача належно виховувати дітей, створювати здорову атмосферу, фізичний, духовний, моральний розвиток та надавати належний доступу до культурних та моральних цінностей, призвели до погіршення відносин між позивачем та відповідачем. Відповідач категорично відмовлялась записувати та водити дітей до спортивних та музичних гуртків, стала їх навчати та виховувати не в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини з чим позивач категорично не згідний. Як мати відповідач приділяє увагу навчанню дітей в школі, цікавиться успіхами та поведінкою дітей, відвідує батьківські збори, але цього на думку позивача є замало для належного виховання дітей та підготовки до самостійного життя. Брутальна та негативна поведінка відповідача негативно впливає на дітей.

23.02.2022 року відповідач, користуючись введенням воєнного стану в нашій країні та відсутністю позивача, уникненням відповідальності щодо неналежного виховання дітей, та відповідальності за вчиненні діяння перед іншими громадянами, забрала належні йому грошові кошти у великій сумі, цінні речі та документи та виїхала до м. Шауляй, Литовської Республіки де зареєструвалась з дітьми як тимчасові переселенці з метою отримання соціальних виплат і компенсацій адміністрації самоврядування м. Шауляй.

Після того як відповідач розуміючи негатив вчинених нею діянь, перестала спілкуватися з позивачем та не надавати змоги спілкуватись, бачитись дітям з батьком в тій мірі, яку в першу чергу вимагають та потребують діти та продовжувати навчати та виховувати, розуміючи що син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та донька ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , знаходяться в м. Шауляй, Литовської Республіки тимчасово до 04.03.2023 року як зазначено в тимчасовому виді на проживання, вживались заходи досудового врегулювання спору у вигляді постійних усних телефонних розмов і прохань до відповідача, але все вони до позитивного результату не привели.

У зв`язку із чим позивач вимушений звернутися до суду з даним позовом для захисту та забезпечення першочергово інтересів дітей, які дуже сумують і постійно плачуть і за відсутності батька.

Також позивач зазначає у позові про те, що у будинку батька, що знаходиться за адресую АДРЕСА_1 , для дітей облаштовано безпечне та комфортне місце проживання, з окремими кімнатами та ліжком, місцем для навчання та розвитку, у помешканні дотримані санітарно-гігієнічні норми, проживання в будинку є безпечним для дітей. Будинок має чотири кімнати, в одній проживає батько дитини, в другій син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в третій донька ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та четверта кімната вільного призначення. Також в дворі будинку облаштовано два майданчики, один для занять спортом, а інший ігровий. Власником даного будинку є позивач, та за даними довідки виданої квартальним комітетом «Тяжилів» склад сім`ї позивача складає: ОСОБА_1 , (батько), ОСОБА_3 (син), та ОСОБА_4 (донька). За даними довідок виданими Департаментом адміністративних послуг Вінницької міської ради що до реєстрації місця проживання, за адресою; АДРЕСА_1 зареєстровано місце проживання однієї повнолітньої особи тобто позивача, ОСОБА_1 та двох неповнолітніх осіб, ОСОБА_3 (сина), ОСОБА_4 (доньки). Батько позитивно характеризуються за місцем проживання, шкідливих звичок не має, має постійне місце роботи та стабільний дохід. За свідченнями сусідів і мешканців вулиці працьовитий, товариський та ввічливий. В побуті доброзичливий і чуйний, виховує двох дітей, користується авторитетом серед громадян вулиці та квартального комітету «Тяжилів», веде здоровий спосіб життя. Батько може бути і є гарним оточенням для дітей та в змозі створити їм належні умови для проживання, приділити належну увагу навчанню та вихованню. Викладеним позивач доводить, що проживання дітей ОСОБА_5 та ОСОБА_6 з батьком повністю відповідає їх інтересам і батько жодним чином не перешкоджає участі матері у вихованні їх спільних дітей.

Визначення місця проживання дітей з батьком, не впливатиме на їх взаємовідносини з матір`ю, оскільки визначення місця проживання дітей з одним із батьків не позбавляє іншого батьківських прав та не звільняє його від виконання своїх батьківських обов`язків.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 27.02.2023 року відкрито провадження у даній справі та призначено підготовче засідання, а також витребувано у Служби у справах дітей Вінницької міської ради висновок щодо доцільності чи недоцільності місця проживання дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 разом із батьком ОСОБА_1 .

05.04.2023 року представником відповідача ОСОБА_2 адвокатом Дубінським Ю.Я. на позовну заяву ОСОБА_1 подано відзив, в якому висловлені заперечення проти задоволення позовних вимог позивача щодо визначення місця проживання дітей з батьком, обґрунтовуючи їх тим, що твердження позивача, що дітям ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , буде краще проживати разом з ним, оскільки таке проживання буде більш прийнятним для них, їм незвично в іншій країні та в іншому місті, і вони самі висловлюють бажання жити разом із позивачем, не відповідають справжнім обставинам справи, є необґрунтованим та безпідставним. Зазначає, що дійсно відповідач разом із позивачем з 07.09.2008 року перебували у зареєстрованому шлюбі. ІНФОРМАЦІЯ_3 у шлюбі народився син ОСОБА_3 . 26.09.2012 року Замостянським районним судом м. Вінниці шлюб між сторонами по справі було розірвано. Навесні 2013 року шлюбні відносини між сторонами поновилися, велося спільне господарство, проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу. ІНФОРМАЦІЯ_4 народилася спільна дочка ОСОБА_4 . Відповідач ОСОБА_2 постійно працювала, опікувалась дітьми та чоловіком, хоча сімейні стосунки із чоловіком не були гармонійними, оскільки з його боку на її адресу постійно чинився психологічний тиск та надходили погрози. Не зважаючи на це, ОСОБА_2 задля збереження повної сім`ї вела з позивачем спільне господарство, займалась вихованням дітей та їх розвитком. Такі відносини між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , а саме проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу продовжувалось до початку введення в Україні воєнного стану.

В першу чергу задля збереження життя та здоров`я неповнолітніх дітей 23.03.2022 року ОСОБА_2 разом із дітьми виїхала за межі України до Литовської Республіки у місто Шяуляй. Таке рішення було прийняте зі згоди дітей для збереження їх життя і здоров`я. Також свою роль зіграла можливість позбутися психологічного тиску та морального насильства з боку цивільного чоловіка. Насильство чинилось ним не тільки по відношенню до відповідача, а й до власних дітей, оскільки вони часто були вимушеними свідками свавілля власного батька.

Крім того, у відзиві зазначено, що після прибуття, а саме з 25 березня 2022 року відповідач разом із дітьми були зареєстровані як тимчасові переселенці з гуманітарних питань, про що їм були видані відповідні документи. При цьому діти ОСОБА_5 та ОСОБА_7 продовжують дистанційне навчання в КЗ «Вінницький ліцей №12», хоча і перебувають за кордоном. Вони систематично відвідували он-лайн уроки. Наразі діти також продовжують дистанційне навчання у КЗ «Вінницький ліцей №12», виконують усі контрольні завдання. Одночасно діти також відвідують школу у Литві. На підставі Наказів від 28 квітня 2022 року директора Шяуляйської прогімназії «Гітарю» вони включені до списків учнів відповідно: син ОСОБА_8 - до 6-го класу з 02.05.2022, наказ №МОК-52 (7.1); донька, ОСОБА_9 - до 1-го класу з 02.05.2022, наказ №МОК-52 (7.1). ОСОБА_2 в свою чергу уклала Договори, №46 та №47 про навчання у вищезазначеній прогімназії. Донька ОСОБА_7 відвідує гурток сучасного танцю «Оапсе Міх» у Шяуляйському культурному центрі, старший син ОСОБА_5 відвідує спортивний гурток по волейболу при школі.

Сама ж ОСОБА_2 працює за безстроковим трудовим договором №119 від 27.05.2022 у ЗАО «Анцитра» прибиральницею. Відповідно до довідки про нарахування заробітної плати №2022/07/01 від 19 липня 2022 року, а також довідки № 1 від 13 березня 2023 року отримує в середньому 500 євро доходу щомісячно. Відповідно до законодавства Литовської Республіки вона також отримує соціальні виплати на неповнолітніх дітей, що підтверджується довідкою №443 від 15 березня 2023 р.

Також представник відповідача вказує, на те, що оскільки батько ОСОБА_1 матеріальної допомоги на утримання неповнолітніх дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_10 не надавав, хоча мав достатній дохід, з метою забезпечення інтересів дітей, ОСОБА_2 вирішила звернутись до суду у наказному провадженні та стягнути з батька дітей аліменти на їх утримання.

Вінницьким міським судом Вінницької області у справі № 127/2163/23 було видано судовий наказ від 03.02.2023, яким стягнуто з ОСОБА_1 на утримання двох дітей 1/3 частку від його заробітку (доходу).

Також представник відповідача звертає увагу суду на те, що навіть проживаючи у Литовській республіці, відповідач з дітьми не позбулися психологічного насильства з боку ОСОБА_1 . Він продовжує їм постійно погрожувати, спілкується у конфліктній манері, тому відповідач змушена була звертатися до правоохоронних органів з приводу домашнього насильства. Діти бажають проживати зі матір`ю. Як у відзиві зазначено, що відповідач має всі необхідні умови для виховання дітей і проживання їх разом зі нею, а саме: має постійний дохід у вигляді заробітної плати і має змогу забезпечити утримання доньок, а також отримує від позивача аліменти на утримання дітей відповідно до рішення суду, позитивно характеризуюсь, як за місцем роботи, так і за місцем проживання. Позивач в свою чергу, працюючи поліцейським у різних відділах НП ГУНП ніколи не мав вдосталь часу на власних дітей. На даний час у добровільному порядку не надає коштів на їх утримання. Постійно чинить на дітей психологічний тиск, тому проживання в таких умовах не відповідатиме найкращим інтересам дітей. Крім цього, у відзиві представником відповідача зазначено, що сину сторін Віталію виповниться 14 років у вересні 2023 року. Відповідно до ч. З ст. 160 СК України якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Відповідно до ч. 1 ст. 29 ЦК України фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Верховний Суд у постанові від 1 грудня 2021 року у справі № 356/417 17 зазначив, що неповнолітня особа набула право обирати місце проживання самостійно у зв`язку з досягненням чотирнадцятирічного віку. Відтак у разі досягнення сином сторін ОСОБА_5 14-річного віку під час розгляду справи, позов щодо визначення місця його проживання не підлягає задоволенню.

Представником відповідача у відзиві наголошено на те, що Указом Президента України № 64/22 від 24.02.2022, затвердженим відповідним законом, на території України було запроваджено воєнний стан, який продовжує діяти на даний час згідно з Законом України про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 07.02.2023. В Україні тривають повномасштабні воєнні дії та ракетні обстріли. Тому ОСОБА_2 вважає, що дітям сторін буде безпечніше перебувати у Литві на час дії воєнного стану. Наполягання батька привезти їх в Україну на постійне проживання під час повномасштабних воєнних дій не відповідає забезпеченню найкращих інтересів дітей та свідчить про те, що батько ставить власні амбіції вище за додаткову безпеку дітей.

Крім того, відповідач ОСОБА_2 в ході судового розгляду надала суду зустрічну позовну заяву до ОСОБА_1 про визначення місця проживання дітей із матір`ю. Зустрічна позовна заява мотивована тим, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 з 07.09.2008 року перебували у зареєстрованому шлюбі. ІНФОРМАЦІЯ_3 у шлюбі народився син ОСОБА_3 . 26.09.2012 року Замостянським районним судом м. Вінниці шлюб між сторонами по справі було розірвано. Навесні 2013 року шлюбні відносини між сторонами поновилися, велося спільне господарство, проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу. ІНФОРМАЦІЯ_4 народилася спільна дочка, ОСОБА_4 . Відповідачка ОСОБА_2 постійно працювала, опікувалась дітьми та чоловіком, хоча сімейні стосунки із чоловіком не були гармонійними, оскільки з його боку на її адресу постійно чинився психологічний тиск та надходили погрози. Не зважаючи на це, ОСОБА_2 задля збереження повної сім`ї вела з позивачем спільне господарство, займалась вихованням дітей та їх розвитком. Такі відносини між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , а саме проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу продовжувалось до початку введення в Україні воєнного стану.

Як зазначає відповідач-позивач у своєму зустрічному позові, протягом останнього року спільного проживання стосунки сторін погіршились. Тому після запровадження в Україні воєнного стану, коли замість підтримки, в ніч з 8 на 9 березня 2022 року чоловік в черговий раз в стані алкогольного сп`яніння влаштував сімейний скандал та вранці вигнав з дому ОСОБА_2 , вона вирішила більше не повертатися до нього. У березні 2022 року ОСОБА_2 заради безпеки та психологічного комфорту дітей поїхала з ними за кордон до Литви. Діти повністю підтримали її рішення, яке було прийняте як для збереження життя і здоров`я дітей у зв`язку із веденням воєнного стану в Україні, так і з метою позбутися домашнього насильства та постійного психологічного та економічного тиску з боку ОСОБА_1 . Окрім цього, вона звертає увагу не те, що ОСОБА_1 був працівником поліції Вінницької області і неодноразово користувався своїми зв`язками, тому ОСОБА_2 до поліції не зверталась.

Отже, з 25 березня 2022 року ОСОБА_2 разом із дітьми зареєстровані як тимчасові переселенці з гуманітарних питань у Литві, про що їм були видані відповідні документи. При цьому діти ОСОБА_5 та ОСОБА_7 продовжують дистанційне навчання в КЗ «Вінницький ліцей №12», хоча і перебувають за кордоном. Вони систематично відвідували онлайн уроки, що підтверджується копією характеристики ОСОБА_4 №01-12/108 від 16.06.2022 та копією характеристики ОСОБА_3 №01-12/105 від 13.06.2022 КЗ «Вінницький ліцей №12». Наразі діти також продовжують дистанційне навчання у КЗ «Вінницький ліцей №12», виконують усі контрольні завдання. Одночасно діти також відвідують школу у Литві. На підставі Наказів від 28 квітня 2022 року директора Шяуляйської прогімназії «Гітарю» вони включені до списків учнів відповідно: син, ОСОБА_8 - до 6-го класу з 02.05.2022, наказ №МОК-52 (7.1); донька, ОСОБА_9 - до 1-го класу з 02.05.2022, наказ №МОК-52 (7.1).

03.10.2022 року ОСОБА_2 уклала Договори №46 та №47 про навчання у вищезазначеній прогімназії. Також на даний час донька ОСОБА_7 відвідує гурток сучасного танцю «Dance Міх» у Шяуляйському культурному центрі, а син ОСОБА_5 відвідує спортивний гурток по волейболу при школі. ОСОБА_2 працює за безстроковим трудовим договором №119 від 27.05.2022 у ЗАО «Анцитра» прибиральницею. Відповідно до довідки про нарахування заробітної плати №2022/07/01 від 19.07.2022 та довідки №1 від 13.03.2023 отримує в середньому 500 євро доходу щомісячно.

Відповідно до законодавства Литовської Республіки вона отримує соціальні виплати на неповнолітніх дітей, що підтверджується довідкою № 443 від 15.03.2023.

Також у зустрічному позові зазначено про те, що Вінницьким міським судом Вінницької області у справі № 127/2163/23 було видано судовий наказ від 03.02.2023, яким стягнуто з ОСОБА_1 на утримання двох дітей 1/3 частку від його заробітку (доходу).

Таким чином на даний час діти фактично проживають з матір`ю у Республіці Литва, перебувають на її утриманні. Однак ОСОБА_1 звернувся з позовом про встановлення місця проживання дітей з ним. Оскільки право дітей на проживання з матір`ю оспорюється, тому виникла необхідність звернутися до суду з зустрічним позовом про визначення місця проживання дітей з нею.

Відтак, зважаючи на норми чинного законодавства, наразі наявні підстави для постановлення рішення суду про визначення місця проживання дітей разом із матір`ю, що найкраще відповідає їх інтересам, просить суд визначити місце проживання дітей ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_1 ), ІНФОРМАЦІЯ_5 , та дочки ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_6 , з матір`ю ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_3 ).

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 20.04.2023 року прийнято зустрічну позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Служба у справах дітей Вінницької міської ради про визначення місця проживання малолітніх дітей та об`єднано позови в одне провадження.

21.08.2023 року від Служби у справах дітей Вінницької міської ради на виконання ухвали суду від 20.04.2023 року на адресу суду надійшов висновок виконавчого комітету Вінницької міської ради від 10.08.2023 року №01/00/011/46962 про доцільність визначення місця проживання дітей ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_5 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , разом із матір`ю ОСОБА_2 .

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 28.08.2023 року підготовче провадження у справі закрито, справу призначено до судового розгляду по суті.

В судовому засіданні позивач за первісним позовом ОСОБА_1 підтримав первісний позов, в задоволенні зустрічного позову просив відмовити з підстав, що наведені у його позовній заяві. Звернув увагу суду, що зустрічний позов ним був би визнаний у випадку. якби ОСОБА_2 зазначила у вимогах чітку адресу щодо місця прожвання її та спільних дітей.

В судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_2 адвокат Синявська К.Ю. за первісним позовом заперечувала проти задоволення первісного позову та просила задоволити зустрічний позов з тих же підстав, що наведено у відзиві на первісний позов та зустрічному позові.

Представник Служби у справах дітей Вінницької міської ради Остапець Н.М. подала до суду заяву, в якій просила суд розгляд справи проводити за її відсутності, підтримала висновок Служби у справах дітей Вінницької міської ради від 10.08.2023 року № 01/00/011/46962 про доцільність визначення місця проживання дітей ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_5 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , разом із матір`ю ОСОБА_2 (а.с. 209-213).

Вислухавши пояснення учасників справи та їх представників, дослідивши обставини справи, повно, всебічно та об`єктивно дослідивши представлені суду докази, суд вважає, що первісний позов не підлягає до задоволення, а зустрічний позов підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.

Судом встановлено, що сторони з 07.09.2008 року по 26.09.2012 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано на підставі рішення Замостянського районного суду м. Вінниці від 26.09.2012 року. (а.с. 14).

В період перебування сторін у зареєстрованому шлюбі у них ІНФОРМАЦІЯ_3 народився син ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження серія НОМЕР_4 (а.с. 12).

Як встановлено в ході судового розгляду навесні 2013 року шлюбні відносини між сторонами поновилися, і сторони у справі продовжили проживати однією сім`єю без реєстрації шлюбу, і вказаний факт ні стороною. позивача за первісним позовом, ні відповідачем за первісним позовом, не заперечується.

18 березня 2014 року під час проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу у сторін по справі народилася спільна дочка ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про народження серія НОМЕР_5 та повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження №0 від 21.06.2023 року, де також зазначено, що підставами запису відомостей про батька є спільна заява батьків про визнання батьківства №81-06.01-48 від 21.03.2014 року (а.с. 14, 197-199).

Відповідно до довідки про склад сім`ї, виданої квартальним комітетом «Тяжилів» від 13.02.2023 року за № 147, витягів з реєстру Вінницької територіальної громади №2023/001416668, №60851 від 14.02.2022 та №60852 від 14.12.2022, встановлено, що разом із позивачем за первісним позовом ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , в будинку, який йому належить на праві приватної власності, також зареєстровано двоє його дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 19-23).

Згідно наданої позивачем ОСОБА_1 характеристики за підписом голови квартального комітету «Тяжилів» від 13.02.2023 за №148 ОСОБА_1 за час проживання за адресою: АДРЕСА_1 , проявив себе з виключно позитивного боку, скарг від сусідів і мешканців на нього не надходило. Виховує двох дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , які з батьком проживають з вересня 2020 року по теперішній час (а.с 24).

Судом встановлено, що внаслідок початку повномасштабного вторгнення на територію України ворожих сил російської федерації та початком веденням воєнних дій ОСОБА_2 в березні 2022 року разом із двома дітьми виїхала на безпечну територію від воєнних дій, а саме до Республіки Литва.

З 25 березня 2022 року ОСОБА_2 разом із дітьми зареєстровані як тимчасові переселенці з гуманітарних питань у Литві, про що їм були видані відповідні документи про тимчасове проживання з гуманітарних міркувань у Республіці Литві (а.с 59-70).

Судом встановлено, що діти ОСОБА_5 та ОСОБА_7 продовжують дистанційне навчання в КЗ «Вінницький ліцей №12», хоча і перебувають за кордоном, що підтверджується наявними в матеріалах справи характеристикою, виданою КЗ «Вінницький ліцей №12» від 13.06.2022 за № 01-12/105 на учня 8-В класу КЗ «Вінницький ліцей №12» ОСОБА_3 , 2009 року народження, та характеристикою виданою КЗ «Вінницький ліцей №12» від 16.06.2022 за № 01-12/108 на учня 3-А класу КЗ «Вінницький ліцей №12» Пенцака Н.О., 2014 року народження, в яких окрім позитивних характеризуючих даних дітей та того, що вони систематично відвідували онлайн уроки, також зазначено про те, що мати дітей приділяє належну увагу вихованню дітей, систематично відвідує школу, цікавиться не лише успіхами, але й справами класів, де навчаються її діти, психоемоційним станом дітей та їх самопочуттям. Бере активну участь в класних батьківських зборах, конференціях, залучається до вирішення організаційних питань класу (а.с. 93-94).

Окрім цього судом встановлено, що одночасно із дистанційним навчанням у КЗ «Вінницький ліцей №12» діти також відвідують школу у Литві. На підставі Наказів від 28 квітня 2022 року директора Шяуляйської прогімназії «Гітарю» вони включені до списків учнів відповідно: син ОСОБА_8 - до 6-го класу з 02.05.2022, наказ №МОК-52 (7.1); донька ОСОБА_9 - до 1-го класу з 02.05.2022, наказ №МОК-52 (7.1) (а.с.85-88).

Також ОСОБА_2 уклала Договори №46 та №47 про навчання у вищезазначеній прогімназії. (а.с. 89-92), що також підтверджується копіями довідок з перекладами від 27.02.2023 № CR-23 (2.3) та № SR-24 (2.3) про навчання дітей у Шяуляйській прогімназії «Гітарю», а також копіями характеристик з перекладами від 27.02.2023 р., №SR-25 (2.3) та № SR-26 (2.3) на дітей ОСОБА_11 та ОСОБА_3 , виданих Шяуляйською прогімназією «Гітарю», (а.с. 95-102).

Згідно характеристики з вищезазначеного навчального закладу діти ОСОБА_7 та ОСОБА_5 характеризуються виключно позитивно, мають навчальні досягнення високого рівня, підтримують дружні стосунки з однокласниками та іншими учнями. При цьому, як підтверджується в характеристиці, саме мати приділяє належну вагу їх вихованню, цікавиться їх успіхами, спілкується із класним вчителями навчального закладу з приводу успішності своїх дітей.(а.с. 99-102)

Відповідач за первісним позовом ОСОБА_2 відповідно до наданих нею доказів працює за безстроковим трудовим договором №119 від 27.05.2022 у ЗАО «Анцитра» прибиральницею. Відповідно до довідки про нарахування заробітної плати №2022/07/01 від 19.07.2022 та довідки №1 від 13.03.2023 отримує в середньому 500 євро доходу щомісячно (а.с. 73-80).

Також відповідно до законодавства Литовської Республіки вона отримує соціальні виплати на неповнолітніх дітей, що підтверджується довідкою №443 від 15.03.2023 (а.с. 81-84).

З огляду на викладене суд приходить до висновку, що ОСОБА_2 має достатній рівень доходу для матеріального забезпечення та утримання дітей, забезпечення їм належних умов навчання та розвитку.

Також судом встановлено, що Вінницьким міським судом Вінницької області у справі № 127/2163/23 було видано судовий наказ від 03.02.2023, яким стягнуто з ОСОБА_1 на утримання двох дітей 1/3 частку від його заробітку (доходу). Вищевказані обставини відносин сторін встановлені ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 16.03.2023 у справі №127/2163/23 за результатом перегляду судового наказу (а.с. 105-114)

На підставі вищезазначеного судового наказу виданого 03.02.2023 року Вінницьким міським судом Вінницької області, Другим відділом ДВС у місті Вінниці ЦМУМЮ (м. Київ) 10.01.2023 відкрито виконавче провадження № 70998097 щодо примусового виконання та стягнення з ОСОБА_1 на утримання дітей аліментів, а також відповідно до наявного в матеріалах справи розрахунку державного виконавця по вказаному виконавчому провадженню за ОСОБА_1 рахується заборгованість по сплаті аліментів станом на 31.03.2023 року в сумі 17 531,44 грн. (а.с. 114-115).

Таким чином на даний час діти фактично проживають з матір`ю у Республіці Литва, перебувають на її утриманні, чого позивачем за первісним позовом в ході судового розгляду не було спростовано.

Як встановлено судом ОСОБА_2 проживає разом із двома дітьми в орендованій квартирі в АДРЕСА_2 , Республіці Литва як тимчасові переселенці з гуманітарних міркувань. За місцем проживання нею створені всі необхідні умови для проживання, виховання і розвитку дітей. (а.с. 110).

Відповідачем за первісним позовом ОСОБА_2 суду також надано копій заяв до поліції написані нею відносно ОСОБА_1 щодо прояву у його діях у бік відповідачки-позивачки та їх спільних дітей, на протязі тривалого часу домашнього насильства психологічного характеру (а.с. 119-124), та відповідні відповіді правоохоронних органів на її звернення (а.с. 117, 125), які дійсно підтверджують той факт, що у сторін по справі як у колишнього подружжя існують конфлікті відносини та суперечки, які також стосуються і визначеності місця проживання дітей, які на даний час проживають із матір`ю.

У справах № 757/33742/19, № 753/23626/17, № 501/800/19 Верховним Судом зазначено, що у разі посилання учасників сімейного спору на факти вчинення одним із учасників домашнього насильства обов`язково потрібно перевіряти чи відбувалося домашнє насильство щодо дитини або за її присутності.

Судом не порушено зазначеного висновку, у цій справі не встановлено, що позивач-відповідач чинить домашнє насильство стосовного свого дітей, а посилання відповідача на це не підтверджено будь-якими належними доказами.

Службою у справах дітей Вінницької міської ради був наданий суду висновок від 10.08.2023 року №01/00/011/46962, згідно з яким орган, уповноважений державою здійснювати захист інтересів дітей, вважає доцільним визначити місце проживання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , разом із матір`ю ОСОБА_2 (а.с. 209-213).

При ухваленні вказаних висновків Служба у справах дітей та орган опіки і піклування врахували як умови проживання дітей за тимчасовим місцем проживання матері так і за місцем проживання батька, за яким створено всі належні умови, так і думку дітей, яка була з`ясована в ході розгляду питання надання висновку, згідно якої діти категорично бажають проживати з матір`ю ОСОБА_2 .

Відповідно до положень ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

Згідно із ст. 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини. Забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті (ч. 1 ст. 157 СК України).

Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Україною 27 лютого 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Відповідно до ст. 9 цієї Конвенції держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини; таке розлучення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини; держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Згідно ст. 160 СК України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.

Відповідно до ч. 1 ст. 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 лютого 2019 року в справі № 377/128/18 (провадження № 61-44680св18) вказано, що «тлумачення частини першої статті 161 СК України свідчить, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку».

Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. (HUNT v. UKRAINE, № 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року).

При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року).

Статтею 6 Декларації прав дитини, прийнятої резолюцією Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1959 року, на яку як на підставу своїх вимог посилається позивач за первісним позовом, проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона має, якщо це можливо, зростати в піклуванні та під відповідальністю своїх батьків, у будь-якому разі в атмосфері любові та моральної і матеріальної забезпеченості. Малолітня дитина не повинна, крім тих випадків коли є виняткові обставини, буди розлучена зі своєю матір`ю.

Разом з тим, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц (провадження № 14-327цс18) зроблено висновок, що «Декларація прав дитини не є міжнародним договором у розумінні Віденської конвенції про право міжнародних договорів від 23 травня 1969 року та Закону № 1906-IV, а також не містить положень щодо набрання нею чинності. У зв`язку із цим Декларація прав дитини не потребує надання згоди на її обов`язковість Верховною Радою України і не є частиною національного законодавства України. Разом з тим положення Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, про те, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (стаття 3), узгоджуються з нормами Конституції України та законів України, тому саме її норми зобов`язані враховувати усі суди України, розглядаючи справи, які стосуються прав дітей».

З огляду на викладене суд констатує, що жоден з батьків не має наперед встановлених законодавчих переваг при вирішенні питання з ким із них має проживати дитина. Це питання вирішується судом з урахуванням комплексу представлених доказів та встановлених фактичних обставин справи.

Відповідно до ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Із матеріалів справи судом встановлено, що, як позивач-відповідач ОСОБА_1 так і відповідач-позивач ОСОБА_2 позитивно характеризуються, мають кожний самостійний, стабільний дохід, забезпечені придатним для нормального виховання та розвитку дітей житлами, в яких створені належні умови для їх виховання та розвитку, та між ними виник спір щодо визначення місця проживання дітей, кожен з сторін бажає визначити місце проживання дітей з собою.

Судом встановлено, що неповнолітня дитина ОСОБА_12 в більші мірі виявляє бажання проживати із матір`ю, такий висновок випливає із того, що останній повідомив на засіданні комісії з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Вінницької міської ради 25.07.2023 року.

Разом із тим, суд виходить з того, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на час розгляду справи у суді виповнилося 14 років, тому він має право самостійно приймати рішення стосовно місця свого проживання, а суд позбавлений можливості визначати місце проживання особи, якій виповнилося 14 років, всупереч її волі за відсутності належних і достатніх для цього підстав.

За змістом статей 160-161 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків, а місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Таким чином, у разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом, проте при вирішенні вказаного питання, що стосується дитини, яка досягла 14 років, слід керуватися частиною третьою статті 160 СК України та положеннями статті 29 ЦК України.

Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 25 січня 2018 року у справі № 537/5119/15-ц.

Відповідно до частини третьої статті 160 СК України якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Вказана норма узгоджується з положеннями статті 29 ЦК України, зокрема, її частиною другою, відповідно до якої фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання.

З урахуванням зазначеного, встановивши обставини справи, а також те, що на момент розгляду справи у суді та винесення рішення по суті спору ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , виповнилося 14 років, суди враховує положення частини другої статті 29 ЦК України та частини третьої статті 160 СК України, та приходить до висновку про відсутність передбачених законом підстав для визначення судом місця проживання дитини з як з матір`ю, так і з батьком, а тому заявлені позовні вимоги, як в первісному позові так і в зустрічному позові, щодо визначення місця проживання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не підлягають до задоволення.

Щодо малолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , то на час розгляду справи вона не може приймати участі у вирішенні питання щодо її місця проживання в силу свого малолітнього віку.

Суд враховує ту обставину, що дитина проживає з матір`ю та неповнолітня ОСОБА_13 в категоричній формі виявляє бажання проживати із матір`ю, і не проти спілкуватися із батьком, такий висновок випливає із того, що остання повідомила на засіданні комісії з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Вінницької міської ради 25.07.2023 року.

Також суд бере до уваги, що відповідно до Указу Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 у зв`язку з військовою агресією РФ проти України на всій території України введено воєнний стан.

З огляду на введення воєнного стану в Україні, вирішуючи спори, що стосуються прав та інтересів дитини, першочерговим завданням держави є забезпечення її безпеки і права на життя.

Внаслідок загрози життю та здоров`ю дитини через масові ракетні обстріли позивачка разом із дітьми виїхала до Литви, де отримали тимчасовий захист та знаходяться тепер, тож на сьогодні дітям безпечніше залишатись з матір`ю у Литві, зокрема і малолітній ОСОБА_14 ,у стійкому та безпечному середовищі, а тому у на думку суду у ОСОБА_2 є обґрунтовані побоювання щодо безпеки дітей, зокрема малолітньої доньки.

Суд відхиляє доводи позивача за первісним позовом щодо чинення ОСОБА_2 будь якого впливу на позицію дітей, щодо визначення місця проживання разом з матір`ю, оскільки ознак негативного психологічного впливу (чи психологічного тиску) на них судом не встановлено та в матеріалах справи відсутні будь-які належні та допустимі докази такого.

З цих самих підстав суд приймає до уваги в якості підстав для визначення місця проживання малолітньої доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з матір`ю, висновок Служби у справах дітей Вінницької міської ради від висновок від 10.08.2023 року №01/00/011/46962, згідно з яким орган, уповноважений державою здійснювати захист інтересів дітей, вважає доцільним визначити місце проживання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , разом із матір`ю ОСОБА_2 ..

Суд враховує вказаний висновок при вирішенні справи, оскільки він є достатньо обґрунтованим та таким, що наданий з урахуванням думки малолітньої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , що узгоджується з вимогами ч. 2 ст. 160 СК України, та ст. 171 СК України.

Крім цього, судом встановлено, що матір`ю не чиниться ОСОБА_1 перешкод у спілкуванні з дітьми, зокрема із малолітньою донькою ОСОБА_15 , який безперешкодно спілкується з дітьми за допомогою телекомунікаційних засобів, а тому саме проживання дітей з матір`ю буде відповідати рівному балансу на спілкування дітей як з батьком так і з матір`ю.

Доводи позивача за первісним позовом щодо проживання дитини у повній сім`ї у разі визначення місця проживання разом з батьком, судом до уваги не приймаються, оскільки вони безпідставні, а посилання на те, що ОСОБА_1 отримується достатній рівень доходу за місцем роботи, що дозволяє утримувати дітей та наявність відповідно до житла, не є визначальним критерієм при вирішенні питання про визначення місця проживання дітей, крім того, відповідно до матеріалів судом встановлено, що з ОСОБА_1 на підставі рішення суду стягуються аліменти на утримання дітей та Другим відділом ДВС у місті Вінниці ЦМУМЮ (м. Київ) 10.01.2023 відкрито виконавче провадження № 70998097 щодо примусового виконання та стягнення з ОСОБА_1 на утримання дітей аліментів, а також відповідно до наявного в матеріалах справи розрахунку державного виконавця по вказаному виконавчому провадженню за ОСОБА_1 рахується заборгованість по сплаті аліментів станом на 31.03.2023 року в сумі 17 531,44 грн. (а.с. 114-115).

В свою ж чергу, судом встановлено, що мати ОСОБА_2 піклується про фізичний та духовний розвиток дитини, піклується про її стан здоров`я, приділяє дитині належну увагу, та як встановлено судом малолітня донька та неповнолітній син зростають у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, в атмосфері любові та матеріальної забезпеченості, а також суд бере до уваги те, що малолітня ОСОБА_13 якнайбільше потребує материнської присутності, крім того за гендерною приналежністю вона відносяться до жіночої статті, як і її мати, а тому суд приходить до висновку, що якнайкращому забезпеченню її інтересів буде відповідати визначення місця їх проживання разом з матір`ю ОСОБА_2 та таке визначення місця проживання дитини, ніяким чином не буде порушувати права ОСОБА_1 та створювати перешкоди щодо участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею.

Аргументи позивача за первісним позовом, що відповідач не має власного житла, а тому не може забезпечити дітям належних умов для виховання та розвитку, а отже при визначенні місця проживання дітей необхідно зазначити конкретне місце проживання суд відхиляє. Ця обставина не є такою, що унеможливлює визначити місце проживання дітей з матір`ю. (постанова Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі N 347/286/17 (провадження N 61-12770св18).

Крім того, суд при визначенні місця проживання дитини враховує те, що сімейне право під місцем проживання дитини визначає не конкретну адресу з вказівкою населеного пункту, вулиці, будинку, а саме особу, з якою має проживати дитина і в даному конкретному випадку суд приходить до висновку про визначення місця проживання малолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом з матір`ю ОСОБА_2 .

Враховуючи встановлені обставини, суд вважає, що первісний позов до задоволення не підлягає, а зустрічний позов слід задоволити частково. При цьому суд звертає увагу, що в даному випадку суд вирішує спір не про розлучення дитини з батьком, а про визначення місця проживання дитини.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 141, 150, 155, 157, 160, 161 СК України, ст.ст. 13, 49, 81, 259, 263-265, 268, 273 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В:

В задоволенні первісного позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Служба у справах дітей Вінницької міської ради про визначення місця проживання дітей відмовити.

Зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Служба у справах дітей Вінницької міської ради про визначення місця проживання дітей задовольнити частково.

Визначити місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом з матір`ю ОСОБА_2 .

В решті заявлених зустрічних позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Учасники справи:

Позивач за первісним позовом та відповідач за зустрічним позовом ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , РНОКПП НОМЕР_6 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ;

Відповідач за первісним позовом та позивач за зустрічним позовом ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , РНОКПП НОМЕР_3 , останнє зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , фактичне місце проживання: Architektu g. 52-45 LT-76001, m. Siauliai, Lietuvos Respublika.

Третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору Служба у справах дітей Вінницької міської ради, , місцезнаходження: м. Вінниця, вул. Соборна, 50.

Суддя: