Придніпровський районний суд м.Черкаси
Справа № 711/4429/23
Номер провадження2/711/1654/23
ЗАОЧНЕ РІШЕННЯ
22 грудня 2023 року Придніпровський районний суд м. Черкаси в складі головуючого судді Демчика Р.В., за участі секретаря судового засідання Кофанової А.О., позивача ОСОБА_1 , представника позивача ОСОБА_2 , третьої особи, яка не заявляє самсотсійних вимог на предмет спору ОСОБА_3 розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Черкаси цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , треті особи: ОСОБА_3 , Бахмацький відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Ніжинському районі Чернігівської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про визнання батьківства,-
ОСОБА_1 , звернувся в суд з позовом до ОСОБА_4 , треті особи: ОСОБА_3 , Бахмацький відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Ніжинському районі Чернігівської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про визнання батьківства.
Свої вимоги обґрунтовує тим, що у вересні 2021 року він почав стосунки з ОСОБА_3 , яка з 09.08.2018 року перебувала в шлюбі з відповідачем, але шлюбні відносини між нею та відповідачем були припинені з 25.08.2020 року.
З вересня 2021 року вони почали проживати спільно за адресою: АДРЕСА_1 .
У вересні 2022 року ОСОБА_5 повідомила його що вагітна, а ІНФОРМАЦІЯ_1 вона народила сина ОСОБА_6 , але оскільки дитина народжена до спливу десяти місяців після припинення шлюбу, у свідоцтві про народження дитини батьком дитини вказаний відповідач.
Шлюб між ними було розірвано 24.05.2023 року.
Відповідно до ч.2 ст. 122 СК України дитина, яка народжена до спливу десяти місяців після припинення шлюбу або визнання його недійсним, походить від подружжя.
Згідно ч.1 ст.128 СК України, за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду.
Відповідно до ч.2 ст.128 СК України, підставою для визнання батьківства є будь-які Відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до ЦПК.
Згідно ч.3 ст.128 СК України, позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений особою, яка вважає себе батьком дитини.
Вважаючи себе батьком дитини, просить визнати його батьком ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , виключити з актового запису про народження дитини відомості про ОСОБА_4 , як батька дитини, внести зміни до актового запису про народження дитини, вказавши його батьком дитини та змін ти по-батькові з « ОСОБА_7 » на « ОСОБА_8 ».
Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 25.07.2023 року відкрите загальне позовне провадження у справі.
Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 21.11.2023 року закрите підготовче провадження у справі. а справа призначена до розгляду по суті.
Позивач та його представник в судовому засіданні позов підтримали, просили задовольнити його повністю.
Відповідач повторно в судове засідання не з`явився, хоча про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином.
Третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору проти задоволення позову не заперечувала.
Суд, за згодою позивача ухвалив провести заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів.
Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного.
За змістом статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин (стаття 264 ЦПК України).
Відповідно до ч.ч.1,3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.
Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 народився ОСОБА_6 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 26.02.2015 виданого Бахмацьким відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Ніжинському районі Чернігівської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, актовий запис №237.
Батьками ОСОБА_6 записані: батько ОСОБА_4 , мати ОСОБА_3 .
Відповідно до статті 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.1991, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
Статтею 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
Згідно зі статтею 52 Конституції України діти рівні у своїх правах незалежно від походження, а також від того, народжені вони у шлюбі чи поза ним. Ніяких моральних та правових обмежень будь-які діти не знають. Права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому державними органами реєстрації актів цивільного стану в установленому законом порядку.
Як визначено статтею 5 СК України, держава охороняє сім`ю, дитинство, материнство, батьківство, створює умови для зміцнення сім`ї. Держава створює людині умови для материнства та батьківства, забезпечує охорону прав матері та батька, матеріально і морально заохочує і підтримує материнство та батьківство. Держава забезпечує пріоритет сімейного виховання дитини.
Статтею 121 СК України встановлено, що права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу.
Відповідно до ч.ч.1,2 ст. 122 СК України дитина, яка зачата і (або) народжена у шлюбі, походить від подружжя.
Походження дитини від подружжя визначається на підставі Свідоцтва про шлюб та документа закладу охорони здоров`я про народження дружиною дитини.
Дитина, яка народжена до спливу десяти місяців після припинення шлюбу або визнання його недійсним, походить від подружжя.
Відповідно до ст.104 СК України шлюб припиняється внаслідок смерті одного з подружжя або оголошення його померлим. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання.
Отже, виходячи із змісту цієї статті, на момент народження дитини, шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 не був припинений.
Згідно ст. 128 СК за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до норм Цивільного процесуального кодексу України.
Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений особою, яка вважає себе батьком дитини.
Відповідно до частини першої статті 126 СК України, походження дитини від батька визначається за заявою жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою. Така заява може бути подана як до, так і після народження дитини до органу державної реєстрації актів цивільного стану.
У пункті 9 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що «рішення суду щодо визнання батьківства (материнства) має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них, а його резолютивна частина - містити всі відомості, необхідні для реєстрації батьківства (материнства) в органах реєстрації актів цивільного стану (прізвище, ім`я та по батькові матері й батька, число, місяць і рік їх народження, громадянство, а також номер актового запису про народження дитини, коли та яким органом його вчинено)».
Частиною 2 ст. 13 ЦПК України передбачено, що збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ч.7 ст. 81 ЦПК України суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.
Частинами 1,2 ст. 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Відповідно до ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Відповідно до ч.2 ст. 78 ЦПК України , обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Відповідно до ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.
Відповідно до ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Згідно із статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Так, на підтвердження своїх позовних вимог, позивачем надано довідку про реєстрацію місця проживання, копію заочного рішення Талалївського районного суду від 24.05.2023 року, копію довідки Талалаївської селищної ради Прилуцького району Чернігівської області №154 від 24.05.2023 року
Як вбачається з довідки про реєстрацію місця проживання особи №113 від 06.03.2023 року, зареєстрованим місцем проживання позивача з 08.06.2012 року є АДРЕСА_1 .
Заочним рішенням Талалаївського районного суду Чернігівської області від 24.05.2023 року розірвано шлюб між ОСОБА_9 та ОСОБА_4 , зареєстрований 09.08.2018 року.
Згідно довідки Талалаївської селищної ради Прилуцького району Чернігівської області №154 від 24.05.2023 року, ОСОБА_1 зареєстрований та проживає за адресою АДРЕСА_1 . Має наступний склад сім`ї: співмешканка - ОСОБА_3 , проживає без реєстрації; син співмешканки - ОСОБА_6 , проживає без реєстрації; мати ОСОБА_10 ; батько - ОСОБА_11 ; брати ОСОБА_12 , ОСОБА_13 .
Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_14 пояснила, що з вересня 2021 року ОСОБА_15 почала проживати з позивачем, а в березні 2022 року вона дізналася, що Яна вагітна. Її колишній чоловік за місцем проживання ОСОБА_16 не звертався.
Оцінюючи вказані доказ, суд приходить до переконання, що позивачем в судовому засіданні не доведено належними, допустимими та переконливими доказами що він є батьком ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Разом з тим, суд звертає увагу на те, що сімейне законодавство України не визначає будь-яких особливостей щодо предмета доказування у даній категорії справ. Доказами у такій справі можуть бути будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, а також інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, показань свідків, письмових або речових доказів, висновків експертів. Тобто при вирішенні спору про визнання батьківства мають враховуватись усі передбачені законом докази в їх сукупності. Керуючись цим загальним правилом, встановлення батьківства на підставі ст. 128 СК України можливо за наявності належних і обґрунтованих доказів (відомостей), які засвідчують походження дитини від певної особи.
Підставою для категоричного висновку для визнання батьківства в судовому порядку може бути результат судово-генетичної експертизи.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини зазначено, що «на сьогодні ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини; його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердити або спростувати факт оспорюваного батьківства» (рішення від 7 травня 2009 року у справі «Калачова проти Російської Федерації», заява № 3451/05, § 34).
Судово-медичні експертизи і дослідження з використанням ДНК-аналізу проводяться відповідно до Правил проведення судово-медичних експертиз у відділеннях судово-медичної імунології бюро судово-медичної експертизи і виконуються лікарями та судово-медичними експертами-імунологами. При проведенні експертних досліджень керуються Методичними рекомендаціями «Використання ДНК аналізу у судово-медичних експертизах речових доказів та експертизах спірного батьківства (материнства, підміни дітей), розробленими фахівцями Національної бюро судово-медичної експертизи МОЗ України». Згідно із п.3 Методичних рекомендацій батьківство вважається доведеним, якщо його ймовірність складає не менше 99,99%.
Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
При цьому, під час підготовчого провадження у справі ні позивач, ні представник позивача не заявляли перед судом клопотання про призначення у справі судової молекулярно-генетичної експертизи, основними завданнями якої є встановлення ідентифікації особи методом ДНК-аналізу, в т.ч.: визначення спадковості певних генетичних ознак людини (біологічна спорідненість) встановлення батьків дитини у випадках спірного батьківства
Слід зазначити, що в підготовчому провадженні представник позивач та позивач повідомили суд про те, що ними подані всі належні та допустимі докази на підтвердження позовних вимог.
За таких обставин суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову, у зв`язку з недоведеністю позовних вимог.
На підставі наведеного, ст. 128 СК України, керуючись ст.ст. 4, 7, 9, 10-13, 76-81, 89, 141, 206, 259, 265, 268, 273, 353 ЦПК України суд, -
Заочне рішення може бути переглянуте судом за письмовою заявою відповідача поданою протягом 30 днів з дня його проголошення.
Рішення може бути оскаржене позивачем до Черкаського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного тексту рішення. Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Головуючий: Р.В.Демчик.

Повне судове рішення складено 03.01.2024 року.

Головуючий: Р. В. Демчик