КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 січня 2024 року місто Київ

єдиний унікальний номер справи: 759/2662/23

номер провадження: 22-ц/824/1914/2024

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Верланова С.М. (суддя - доповідач), суддів: Гаращенка Д.Р., Гуля В.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами апеляційну скаргу приватного акціонерного товариства «Страхова Група «ТАС» на рішення Святошинського районного суду міста Києва від 11 травня 2023 року та на додаткове рішення цього ж суду від 25 травня 2023 року, у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до приватного акціонерного товариства «Страхова Група «ТАС» про відшкодування шкоди,

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до приватного акціонерного товариства «Страхова Група «ТАС» (далі - ПрАТ «СГ «ТАС») про відшкодування шкоди.

Позовна заява мотивована тим, що 17 січня 2021 року на 61 км 350 м автодороги Київ-Знам`янка сталася дорожньо-транспортна пригода (далі - ДТП) за участю автомобіля «Mitsubishi Lanser», державний номерний знак (далі - д.н.з.) НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_2 та автомобіля «Fiat Doblo», д.н.з. НОМЕР_2 , що належить ОСОБА_3 , під керуванням ОСОБА_1 . Внаслідок ДТП транспортний засіб «Fiat Doblo», д.н.з. НОМЕР_2 , отримав механічні пошкодження. Вироком Обухівського районного суду Київської області від 22 серпня 2022 року ОСОБА_2 визнано винним у скоєнні даної ДТП.

Вказував, що цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 на час скоєння ДТП була забезпечена в ПрАТ «СГ «ТАС» згідно з полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АО/7136172. У відповідності до звіту про оцінку пошкодженого транспортного засобу «Fiat Doblo», д.н.з. НОМЕР_2 , від 17 січня 2021 року, здійсненого на замовлення ПрАТ «СГ «ТАС», ринкова вартість «Fiat Doblo», д.н.з. НОМЕР_2 на момент ДТП становила 130 747 грн 50 коп., ринкова вартість «Fiat Doblo», д.н.з. НОМЕР_2 після ДТП становила 46 633 грн 61 коп. Зазначено, що оскільки автомобіль «Fiat Doblo» вважається фізично знищеним, розмір страхового відшкодування складає різницю між вартістю транспортного засобу до та після ДТП у сумі 84 113 грн 89 коп. (130 747, 50 - 46 633, 61).

Зазначав, що у вересні 2021 року він звернувся до ПрАТ «СГ «ТАС» із заявою про виплату страхового відшкодування. Однак листом від 11 жовтня 2021 року №228 відповідач повідомив, що призупиняє виплату страхового відшкодування до вирішення кримінальної справи відносно ОСОБА_2 у суді. Вказував, що після винесення вироку Обухівським районним судом Київської області від 22 серпня 2022 року відносно ОСОБА_2 , ПрАТ «СГ «ТАС» надіслало на електронну адресу його представника лист про визнання суми страхового відшкодування у розмірі 84 113 грн 89 коп. В подальшому листом від 29 грудня 2022 року №1519 відповідачем було повідомлено про відмову у виплаті страхового відшкодування, оскільки 14 жовтня 2021 року закінчився строк довіреності представництва позивачем інтересів власника автомобіля «Fiat Doblo» ОСОБА_3 .

З урахуванням наведеного, ОСОБА_1 просив стягнути з ПрАТ «СГ «ТАС» на свою користь матеріальну шкоду у розмірі 84 113 грн 89 коп.

Рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 11 травня 2023 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено.

Стягнуто з ПрАТ «СГ «ТАС» на користь ОСОБА_1 страхове відшкодування у розмірі 84 113 грн 89 коп. та судовий збір у розмірі 1 073 грн 60 коп.

У травні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою, в якій просив ухвалити додаткове рішення про стягнення з ПрАТ «СГ «ТАС» на свою користь судових витрат за надання професійної правничої допомоги у розмірі 8 000 грн 00 коп.

Заява мотивована тим, що 11 травня 2023 року Святошинським районним судом міста Києва було ухвалено рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено. Однак під час ухвалення рішення суд не вирішив питання про судові витрати, які позивач поніс при розгляді справи та які складаються із сплачених витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 8 000 грн 00 коп.

Додатковим рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 25 травня 2023 року стягнуто з ПрАТ «СГ «ТАС» на користь ОСОБА_1 судові витрати на професійну правничу допомогу, пов`язані з розглядом справи у розмірі 8 000 грн 00 коп.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції та з додатковим рішенням цього ж суду, ПрАТ «СГ «ТАС» подало апеляційну скаргу, в якій просить їх скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , посилаючись на неповне з`ясування судом обставини, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що страхове відшкодування виплачується власнику майна, а не водію. Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу «Fiat Doblo», д.н.з. НОМЕР_2 , власником є ОСОБА_3 , який має право на отримання страхового відшкодування, а не позивач, оскільки не його майно було пошкоджено під час ДТП.

Вказує, що у позивача відсутні документи про наявність права власності на автомобіль «Fiat Doblo», д.н.з. НОМЕР_2 , оскільки автомобіль належить на праві власності ОСОБА_3 , та він не має належним чином засвідчених документів, що підтверджують право на отримання страхового відшкодування (довіреність, договір оренди, свідоцтво про право на спадщину). Тому вважає, що позовні вимоги є безпідставними та необґрунтованими. Зазначає, що додана позивачем до позовної заяви довіреність від 13 жовтня 2020 року на представництво інтересів ОСОБА_3 закінчилася 13 жовтня 2021 року.

Щодо додаткового рішення суду відповідач вказує, що ст.141 ЦПК України не передбачено можливості поновлення строку для подання доказів щодо розміру судових витрат, у зв`язку з чим клопотання представника позивача про стягнення судових витрат підлягає залишенню без розгляду. Зазначає, що згідно Рекомендацій щодо застосування рекомендованих (мінімальних) ставок адвокатського гонорару за годину роботи на рівні 50% прожиткового мінімуму на день оплати. Позивачем безпідставно та необґрунтовано встановлено вартість правової допомоги в розмірі 8 000 грн 00 коп., що не є співмірним із складністю справи, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт, обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт та ціною позову.

Представник позивача - адвокат Осадчий А.М. подав відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначає, що неподання особою, яка на момент ДТП правомірно володіла транспортним засобом, до страховика довіреності на представництво власника транспортного засобу, не є обов`язковою умовою для отримання страхового відшкодування, дана особа має право на отримання страхового відшкодування, якщо на момент ДТП у відповідності до п.2.2 Правил дорожнього руху користувалась транспортним засобом на законних підставах (посвідчення водія та технічний паспорт на транспортний засіб). Вказує, що на момент ДТП ОСОБА_1 володів автомобілем «Fiat Doblo», д.н.з. НОМЕР_2 на підставі посвідчення водія, свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу № НОМЕР_3 , виданого Звенигородським ВРЕД ДАІ в Черкаській області та довіреності від 30 жовтня 2020 року, посвідченої приватним нотаріусом Ватутінського нотаріального округу Побіянською Н.Б. (строк дії довіреності один рік). З урахуванням наведеного, просив апеляційну скаргу ПрАТ «СГ «ТАС» залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Відповідно до ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Оскільки в даній справі ціна позову становить 84 113 грн 89 коп., що менше ста розмірів прожиткового мінімуму, і дана справа не відноситься до тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження відповідно до приписів ч.13 ст.7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи.

Відповідно до положень ч.ч.1,2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, враховуючи доводи, викладені у відзиві на апеляційну скаргу, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення частково.

Установлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржуване рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи апеляційної скарги цих висновків не спростовують.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 17 січня 2021 року, близько 17 год 50 хв, водій ОСОБА_2 , керуючи технічно справним автомобілем марки «Mitsubishi Lancer», д.н.з. НОМЕР_1 , на відрізку 61 км + 350 м автодороги Н-01 сполученням «Київ - Знам`янка» в напрямку до міста Київ, в межах Обухівського району Київської області, допустив зіткнення з автомобілем марки «Fiat Doblo», д.н.з. НОМЕР_4 , який належить ОСОБА_3 , під керуванням водія ОСОБА_1 . Внаслідок ДТП указані автомобілі зазнали механічних пошкоджень.

Відповідно до ч.6 ст.82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Встановлено, що вироком Обухівського районного суду Київської області від 22 серпня 2022 року водія ОСОБА_2 визнано винним у скоєнні вказаного ДТП.

Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 на час скоєння ДТП була забезпечена в ПрАТ «СГ «ТАС» згідно з полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АО/7136172.

У відповідності до звіту № 98-R/88/1 про оцінку пошкодженого транспортного засобу «Fiat Doblo», д.н.з. НОМЕР_2 , від 17 січня 2021 року, складеного на замовлення ПрАТ «СГ «ТАС»: ринкова вартість «Fiat Doblo», д.н.з. НОМЕР_2 на момент ДТП становить 130 747 грн 50 коп.; ринкова вартість «Fiat Doblo», д.н.з. НОМЕР_2 після ДТП становить 46 633 грн 61 коп.

27 вересня 2021 року позивач ОСОБА_1 звернувся до ПрАТ «СГ «ТАС» із заявою про виплату страхового відшкодування.

До заяви позивач надав нотаріально посвідчену довіреність від 13 жовтня 2020 року, відповідно до якої власник автомобіля марки «Fiat Doblo», д.н.з. НОМЕР_4 , ОСОБА_3 уповноважив ОСОБА_1 бути представником з усіх питань щодо володіння, користування та розпорядження належним йому автомобілем «Fiat Doblo», д.н.з. НОМЕР_2 . Довіреність видана терміном на один рік і дійсна до 13 жовтня 2021 року.

Таким чином, на момент ДТП, що сталася 17 січня 2021 року, ОСОБА_1 на належній правовій підставі був володільцем та користувачем автомобіля «Fiat Doblo», д.н.з. НОМЕР_2 .

11 жовтня 2021 року ПрАТ «СГ «ТАС» своїм листом №228 повідомило позивача про те, що розгляд заяви про виплату страхового відшкодування призупинено та буде розпочато після отримання рішення суду, яке набере законної сили.

В подальшому листом від 29 грудня 2022 року №1579 ПрАТ «СГ «ТАС» повідомило позивачу, що ним прийнято рішення про відмову у виплаті страхового відшкодування, у зв`язку із закінченням строку довіреності на представництво позивачем інтересів власника пошкодженого автомобіля «Fiat Doblo», д.н.з. НОМЕР_2 , ОСОБА_3 , а тому правові підстави для прийняття рішення щодо виплати страхового відшкодування позивачу відсутні.

Стаття 1166 ЦК України передбачає, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

За змістом вказаної норми, за загальним правилом: по-перше, в повному обсязі; по-друге, особою, яка безпосередньо її завдала, шкода підлягає відшкодуванню.

Проте із вказаних правил є винятки, передбачені законом. Одним з таких винятків є страхування особою цивільно-правової відповідальності.

Страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів (стаття 1 Закону України «Про страхування» (далі - Закон №85/96-ВР)).

За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (стаття 979 ЦК України).

Предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані, зокрема, з відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності) (с. 980 ЦК України).

Питання страхування відповідальності власників транспортних засобів регулюється не тільки національним законодавством, а й міжнародними нормами, і Україна як держава, яка прагне вступу в Європейський союз, в Угоді про асоціацію України з ЄС зобов`язалась здійснити заходи до підвищення гарантій забезпечення прав потерпілих від ДТП відповідно до Директиви 2009/103/ЄС щодо страхування цивільної відповідальності по відношенню до використання автотранспортних засобів та забезпечення виконання зобов`язань щодо страхування такої відповідальності.

Відносини страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регламентує, зокрема, Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» № 1961-IV (далі - Закон № 1961-IV).

Згідно зі ст.999 ЦК України до відносин, що випливають із обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

Саме на забезпечення таких зобов`язань було ухвалено Закон № 1961-IV.

Законом № 1961-IV визначено як засади, так і процедури отримання потерпілими особами за наслідками ДТП, відшкодування заподіяної шкоди.

Згідно зі ст.3 Закону №1961-IV обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється, зокрема, з метою забезпечення відшкодування шкоди майну потерпілих внаслідок ДТП та захисту майнових інтересів страхувальників.

Відповідно до ст.5 вказаного Закону №1961-IV об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих унаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Статтею 1194 ЦК України передбачено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Згідно з п.3 ч.2 ст.11 ЦК України підставою виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є завдання майнової (матеріальної шкоди) та моральної шкоди іншій особі.

За загальним принципом, відповідно до ч.1 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Разом з тим, винна особа - володілець транспортного засобу має право застрахувати свою відповідальність, передавши обов`язок відшкодування шкоди, спричиненої за участю його транспортного засобу, страховій компанії (страховику).

Відповідно до п.3 ч.1 ст.988 ЦК України страховик зобов`язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором.

У разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи (пункт 22.1 статті 22 Закону № 1961-IV).

Право потерпілого на відшкодування заподіяної шкоди так і кореспондуючий обов`язок страховика (страхової компанії) здійснити його відшкодування виникає на підставі настання страхового випадку - ДТП.

При цьому зазначений закон встановлює як підстави відшкодування шкоди і відмови страховика у такому відшкодуванні, так і процедури, за якими така шкода відшкодовується.

Слід також зазначити, що відповідно до ст.12 ЦК України особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд. Нездійснення особою своїх цивільних прав не є підставою для їх припинення, крім випадків, встановлених законом. Відтак зазначена норма визначає, що саме законом встановлюється випадки, коли право особи припиняється внаслідок його нездійснення.

Відповідно до цього Закону та ст.13 ЦК України сторони повинні діяти добросовісно, не порушуючи права інших осіб - учасників цих правовідносин.

За змістом зазначених норм права встановлюється, як добросовісність поведінки особи, чиї права порушено, так і передбачається, що припинення права може бути лише у випадках, передбачених законом.

Відповідно до пункту 35.1 статті 35 Закону №1961-IV для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування.

Великою Палатою Верховного суду в постанові від 14 грудня 2021 року у справі №147/66/17 (провадження 14-95цс20) зроблено правовий висновок про те, що факт правомірності володіння особою транспортним засобом є достатньою підставою для неї, щоб звернутися за захистом права щодо відшкодування шкоди, заподіяної вказаному майну.

За змістом ч.2 ст.1187 ЦК України володільцем джерела підвищеної небезпеки є юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших правових підстав (договору оренди, довіреності тощо).

Пунктом 2.2 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306 (в редакції, чинній на час вчинення ДТП) передбачено, що власник транспортного засобу, а також особа, яка використовує такий транспортний засіб на законних підставах, можуть передавати керування транспортним засобом іншій особі, що має при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії. Власник транспортного засобу може передавати такий засіб у користування іншій особі, що має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, передавши їй реєстраційний документ на цей транспортний засіб.

Якщо порушення речового права на чуже майно, з вини третіх осіб, завдало певних майнових збитків особі, якій належить це право, то ця особа може звернутися за захистом належних їй прав на підставі ст. 396 ЦК України. Таким чином, спричинення шкоди користувачу майна випливає з факту його користування цим майном на достатній правовій підставі відповідно до пункту 2.2 Правил дорожнього руху (див. висновок Верховного Суду України в постанові від 03 грудня 2014 року у справі № 6-183цс14).

Отже, позивачу, який правомірно керував транспортним засобом належить право на відшкодування майнової шкоди, заподіяної цьому майну за рахунок страховика (страхової компанії) винної особи.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постановах від 07 листопада 2018 року у справі № 200/21325/15-ц, від 03 квітня 2019 року в справі №299/2811/16-ц, від 17 жовтня 2019 року у справі № 300/193/17, від 27 листопада 2019 року у справі № 607/3007/16-ц та у постанові від 03 грудня 2014 року у справі № 6-183цс14, і така практика є сталою.

Відповідно до вимог ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Оскільки правом на звернення до страховика із заявою про страхове відшкодування наділена виключно особа, яка має право на отримання такого відшкодування, зокрема потерпілий, тому в даному випадку всупереч доводів апеляційної скарги, ОСОБА_1 , як потерпілий у ДТП, який правомірно володів транспортним засобом, набув безспірне право на звернення до страховика із заявою про отримання страхового відшкодування.

Установивши, що позивач у встановленому законом порядку скористався своїм правом потерпілого та подав відповідачу заяву про страхове відшкодування з документами, які підтверджують його право на отримання відшкодування, однак ПрАТ «СГ «ТАС», як страховик, транспортного засобу «Fiat Doblo», д.н.з. НОМЕР_2 , незаконно відмовив у виплаті страхового відшкодування, то колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача суми страхового відшкодування у розмір 84 113 грн 89 коп., що складає різницю між вартістю транспортного засобу до та після ДТП.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги про те, що довіреність від 13 жовтня 2020 року на представництво позивачем інтересів власника майна ОСОБА_3 закінчилась 13 жовтня 2021 року, а відтак відповідач вважає, що позивач не має права на отримання страхового відшкодування, не заслуговують на увагу, оскільки позивачу, який правомірно керував транспортним засобом належить право на відшкодування майнової шкоди, заподіяної цьому майну за рахунок страховика (страхової компанії) винної особи.

Інші доводи та обставини, на які посилається відповідач в апеляційній скарзі, були предметом дослідження у суді першої інстанції і висновки з цього приводу зроблені судом, ґрунтуються на встановлених обставинах та досліджених у судовому засіданні доказах, яким судом дана належна правова оцінка.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим, судом додержано вимоги матеріального та процесуального права, а тому це рішення відповідно до статті 375 ЦПК України необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

У травні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою, в якій просив ухвалити додаткове рішення про стягнення з ПрАТ «СГ «ТАС» на свою користь судових витрат за надання професійної правничої допомоги у розмірі 8 000 грн 00 коп.

Згідно зі ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу (п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України)

Відповідно до ч.1 ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до п.п.1, 2 ч.3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі, чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.

Частиною 8 ст.141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Відповідно до ч.4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим на виконання робіт.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19 та від 06 грудня 2019 року у справі № 910/353/19, а також у постановах Верховного Суду від 25 травня 2021 року у справі № 910/7586/19, від 12 січня 2022 року у справі № 750/10242/20.

Як вбачається з матеріалів справи, 01 грудня 2022 року між ОСОБА_1 та адвокатським бюро «Синюк та партнери» було укладено договір про надання правничої (правової) допомоги, відповідно до якого безпосереднє представництво клієнта від імені бюро за цим договором здійснює адвокат Осадчий А.М. (п.2.4 договору), а клієнт зобов`язується прийняти належним чином виконану роботу адвокатського бюро та оплатити її у розмірі та строки, встановлені в даному договорі (п.3.2 договору).

З акту прийому-передачі наданих послуг від 16 травня 2023 року вбачається, що виконавець надав, а замовник прийняв комплекс послуг у Святошинському районному суді міста Києва у справі №759/2662/23 (за позовом ОСОБА_1 до АТ «СГ ТАС» про відшкодування шкоди), за договором 01/12 від 01 грудня 2022 року про надання юридичних послуг, правової допомоги, а саме: консультація по справі, збір та підготовка документів, аналіз законодавства, підготування, складання процесуальних документів по справі, копіювання, надсилання матеріалів, тощо. Вартість послуг, наданих замовнику складає 8 000 грн 00 коп. (а.с.90).

Вказана сума була сплачена ОСОБА_1 на рахунок адвокатського бюро, що підтверджується платіжною інструкцією №0.0..1 від 16 травня 2023 року (а.с.89).

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач ПрАТ «СГ «ТАС» подало відзив на заяву ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення, у якому відповідач заперечував проти розміру заявлених до стягнення витрат на правничу допомогу, посилаючись на неспівмірність цих сум наданим послугам (а.с.105-106).

Однак суд першої інстанції наведених вище положень закону, правових висновків Верховного Суду та заперечень відповідача щодо розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, належним чином не врахував, внаслідок чого дійшов передчасного висновку про задоволення заяви ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення та стягнення з відповідача судових витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 8 000 грн 00 коп.

Колегія суддів вважає, що враховуючи складність справи та обсяг виконаної адвокатом роботи, приймаючи до уваги принципи співмірності та розумності судових витрат, критерій розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, а також з урахуванням заперечень відповідача щодо неспівмірності розміру витрат на професійну правничу допомогу наданим послугам, апеляційний суд приходить до висновку про необхідність зменшення їх розміру та стягнути з ПрАТ «СГ «ТАС» на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5 000 грн 00 коп.

Відповідно до ч.1 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

З огляду на викладене, додаткове рішення суду першої інстанції не може бути залишене в силі та підлягає зміні з наведених вище підстав, а тому апеляційна скарга ПрАТ «СГ «ТАС» підлягає задоволенню частково.

Згідно з ч.3 ст.389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах (ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб) не підлягають касаційному оскарженню, крім випадків, визначених у п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України.

Керуючись статтями 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу приватного акціонерного товариства «Страхова Група «ТАС» задовольнити частково.

Рішення Святошинського районного суду міста Києва від 11 травня 2023 року залишити без змін.

Додаткове рішення Святошинського районного суду міста Києва 25 травня 2023 року змінити.

Стягнути з приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» на користь ОСОБА_1 судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5 000 (п`ять тисяч) грн 00 коп.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків встановлених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий

Судді: