МАКАРІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

"01" січня 2024 р. Справа № 370/3436/23

Суддя Макарівського районного суду Київської області Білоцька Л.В., розглянувши заяву керівника Фастівської окружної прокуратури Романа Удовиченка в інтересах держави в особі органу, уповноваженого державою, здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах Головного управління Держгеокадастру у м. Києві та Київській області про забезпечення позову

у справі за позовом керівника Фастівської окружної прокуратури Романа Удовиченка в інтересах держави в особі органу, уповноваженого державою, здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах Головного управління Держгеокадастру у м. Києві та Київській області до ОСОБА_1 про конфіскацію земельної ділянки,

в с т а н о в и в :

28.12.2023 року керівник Фастівської окружної прокуратури Роман Удовиченко в інтересах держави в особі органу, уповноваженого державою, здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах Головного управління Держгеокадастру у м. Києві та Київській області звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про конфіскацію земельної ділянки.

Одночасно з позовом, позивачем подано заяву про забезпечення вказаного позову, в обґрунтування якої вказав, що здійснюючи передбачені ст. 131-1 Конституції України та ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» повноваження Фастівська окружна прокуратура Київської області встановила наявність підстав для представництва інтересів держави в суді шляхом звернення до суду із позовом в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у м. Києві та Київській області до громадянки російської федерації ОСОБА_2 про конфіскацію земельної ділянки сільськогосподарського призначення, набутої нею у власність в порядку спадкування, проте, не відчуженої упродовж одного року з дня набуття її у власність.

Громадянка російської федерації ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом № НАН 878061 від 30.07.2015, набула право власності на земельну ділянку з кадастровим номером :02:009:0050 загальною площею 1,6271 га із цільовим призначенням «для ведення особистого селянського господарства», яка розташована в Макарівському районі, Козичанська сільська рада (на даний час Бишівська територіальна громада Фастівського району) Київської області.

30.07.2015 ОСОБА_3 зареєструвала право власності на указану спірну земельну ділянку в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

У подальшому, у 2020 році ОСОБА_4 уклала договір оренди з ТОВ «АГРО-ХОЛДИНГ МС» та отримує 8000 грн. орендної плати щомісяця.

Разом із цим, окружною прокуратурою виявлено порушення ст.ст. 13, 14, 41 Конституції України, ст. ст. 80, 81, 145 Земельного кодексу України у зв`язку з перебуванням у приватній власності ОСОБА_2 зазначеної вище земельної ділянки.

Адже, відповідно до інформації Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, станом на момент звернення з даним позовом до суду, громадянка російської федерації ОСОБА_4 є власницею земельної ділянки сільськогосподарського призначення з кадастровим номером :02:009:0050 загальною площею 1,6271 га, а отже указана ділянки перебуває в її власності більше восьми років.

Згідно з даними Фастівського відділу Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 документована посвідкою на постійне проживання в Україні. При цьому, ОСОБА_4 паспорт громадянина України чи паспорт громадянина України для виїзду за кордон не отримувала.

ОСОБА_4 , як нерезидент України повинна була виконати вимоги законодавства щодо її відчуження, що нею, самостійно в добровільному порядку вчинено не було.

У разі не відчуження іноземцями земельних ділянок сільськогосподарського призначення у встановлений строк, застосовуються правові наслідки, передбачені статтями 140, 143, 145 ЗК України, у вигляді примусового припинення права власності на такі земельні ділянки шляхом їх конфіскації на користь держави.

Таким чином, оскільки ОСОБА_4 , будучи громадянкою іноземної держави, упродовж року після набуття права власності на земельну ділянку сільськогосподарського призначення (до 30.07.2016) добровільно не здійснила її відчуження, наданий час наявні підстави для конфіскації цієї земельної ділянки на користь держави в судовому порядку.

На даний час, ОСОБА_4 , яка є громадянкою російської федерації, має реальну можливість вільно розпоряджатись земельною ділянкою з кадастровим номером :02:009:0050, що, в свою чергу, обумовлює високу вірогідність здійснення нею відчуження земельної ділянки, зміни її конфігурації (об`єднання, поділу) задля вчинення дій, які можуть ускладнити або зробити неможливим виконання судового рішення про конфіскацію земельної ділянки у власність держави, у разі задоволення судом позову.

З метою забезпечення належного захисту законних прав і охоронюваних інтересів держави, існує необхідність у забезпеченні позову шляхом заборони ОСОБА_5 здійснювати відчуження, розпоряджатись, змінювати цільове призначення земельної ділянки з кадастровим номером :02:009:0050, здійснювати її поділ та об`єднання з іншими земельними ділянками, а також задля недопущення передачі речових прав на земельну ділянку іншим особам позивач вважає, що є підстави для накладення на неї арешту.

Зазначені види забезпечення позову не перешкоджатимуть ОСОБА_5 і надалі фактично володіти та користуватись спірною земельною ділянкою.

Водночас будь-яке подальше відчуження ОСОБА_6 , як громадянкою російської федерації, спірної земельної ділянки порушуватиме права держави в особі уповноваженого органу на набуття її у власність держави шляхом конфіскації, враховуючи, що на даний час особливо в умовах воєнного часу кожна земельна ділянка має використовуватись насамперед для забезпечення продовольчих потреб громадян України.

Тому позивач просив суд: накласти арешт на земельну ділянку з кадастровим номером :02:009:0050 площею 1,6271 га із цільовим призначенням «для ведення особистого селянського господарства», яка розташована в Макарівському районі, Козичанська сільська рада (на даний час Бишівська територіальна громада Фастівського району) Київської області, власником якої є громадянка російської федерації ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_1 ); заборонити ОСОБА_7 (РНОКПП НОМЕР_1 ) вчиняти дії по розпорядженню, зміні цільового призначення, здійсненні поділу та об`єднанню земельної ділянки з кадастровим номером :02:009:0050 площею 1,6271 га, з іншими земельними ділянками.

Дослідивши письмові матеріали справи, необхідні для розгляду заяви про забезпечення позову, суд вважає необхідним заяву задовольнити, виходячи з наступного.

Керівник Фастівської окружної прокуратури Роман Удовиченко в інтересах держави в особі органу, уповноваженого державою, здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах Головного управління Держгеокадастру у м. Києві та Київській області звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про конфіскацію земельної ділянки, в якому просив: конфіскувати у власність держави в особі Головного управління Держгеокадастру у м. Києві та Київській області у ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) земельну ділянку із цільовим призначенням «для ведення особистого селянського господарства», із кадастровим номером :02:009:0050 площею 1,6271 га, яка розташована на території Бишівської територіальної громади Фастівського району Київської області.

Також, встановлено, що громадянка російської федерації ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом № НАН 878061 від 30.07.2015, набула право власності на земельну ділянку з кадастровим номером :02:009:0050 загальною площею 1,6271 га із цільовим призначенням «для ведення особистого селянського господарства», яка розташована в Макарівському районі, Козичанська сільська рада (на даний час Бишівська територіальна громада Фастівського району) Київської області.

30.07.2015 ОСОБА_3 зареєструвала право власності на указану спірну земельну ділянку в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

У подальшому, у 2020 році ОСОБА_4 уклала договір оренди з ТОВ «АГРО-ХОЛДИНГ МС».

Відповідно до інформації Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, станом на момент звернення з даним позовом до суду, громадянка російської федерації ОСОБА_4 є власницею земельної ділянки сільськогосподарського призначення з кадастровим номером :02:009:0050 загальною площею 1,6271 га, а отже указана ділянки перебуває в її власності більше восьми років.

Згідно з даними Фастівського відділу Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 документована посвідкою на постійне проживання в України. При цьому, ОСОБА_4 паспорт громадянина України чи паспорт громадянина України для виїзду за кордон не отримувала.

На даний час, ОСОБА_4 , яка є громадянкою російської федерації, має реальну можливість вільно розпоряджатись земельною ділянкою з кадастровим номером :02:009:0050, що, в свою чергу, обумовлює високу вірогідність здійснення нею відчуження земельної ділянки, зміни її конфігурації (об`єднання, поділу) задля вчинення дій, які можуть ускладнити або зробити неможливим виконання судового рішення про конфіскацію земельної ділянки у власність держави, у разі задоволення судом позову.

З метою забезпечення належного захисту законних прав і охоронюваних інтересів держави, існує необхідність у забезпеченні позову шляхом заборони ОСОБА_5 здійснювати відчуження, розпоряджатись, змінювати цільове призначення земельної ділянки з кадастровим номером :02:009:0050, здійснювати її поділ та об`єднання з іншими земельними ділянками, а також задля недопущення передачі речових прав на земельну ділянку іншим особам, тому є підстави для накладення на неї арешту.

Зазначені види забезпечення позову не перешкоджатимуть ОСОБА_5 і надалі фактично володіти та користуватись спірною земельною ділянкою.

Водночас будь-яке подальше відчуження ОСОБА_6 , як громадянкою російської федерації, спірної земельної ділянки порушуватиме права держави в особі уповноваженого органу на набуття її у власність держави шляхом конфіскації, враховуючи, що на даний час особливо в умовах воєнного часу кожна земельна ділянка має використовуватись насамперед для забезпечення продовольчих потреб громадян України.

Тому з метою не допущення виникнення труднощів у виконанні в майбутньому рішення суду у даній справі, вважаю, що вжиття заходів забезпечення позову у даній справі є доцільним.

Відповідно до ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Згідно з ст. 150 ЦПК України позов забезпечується: накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії; встановленням обов`язку вчинити певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам, які не мають інтересу в результаті вирішення спору; зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1-9 цієї частини.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України за № 9 від 22.12.2006 р. «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» суд, при розгляді заяви про забезпечення позову, повинен з`ясувати характер спору, що виник між сторонами, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати позивач, суті позовних вимог.

Забезпечення позову - це сукупність встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо існує ймовірність невиконання судового рішення у майбутньому або виникнення складнощів під час його виконання.

Тобто, вжиття заходів забезпечення позову є заходом забезпечення в майбутньому виконання судового рішення.

Під час вирішення питання щодо наявності підстав для забезпечення позову суд повинен врахувати обґрунтованість заявленого клопотання, пов`язаність заходів забезпечення позову з предметом позову, співмірність заходів забезпечення із заявленими вимогами, а також запобігти порушенню прав третіх осіб в зв`язку з вжиттям судом заходів забезпечення позову.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається.

Позивачем у повному обсязі доведено, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду у разі задоволення його позову.

В контексті означеного слід звернути увагу на те, що одним із завдань цивільного судочинства у відповідності до вимог ч. 1 ст. 2 ЦПК України є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб.

Статтею 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод визнається право людини на доступ до правосуддя, а відповідно до статті 13 Конвенції (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі.

Таким чином, у даному випадку, за висновками суду, застосування обраного заявником заходу забезпечення позову направлено, насамперед, на забезпечення дійсної ефективності судового захисту та упередження можливості додаткового порушення прав та законних інтересів позивача.

При цьому, дослідивши збалансованість інтересів сторін, суд дійшов висновку, що застосування такого заходу до забезпечення позову не порушує прав та охоронюваних законом інтересів відповідача, адже не перешкоджає користуванню земельною ділянкою, на яку просить накласти арешт позивач.

Невжиття таких заходів унеможливить ефективний захист та поновлення прав позивача, у разі, якщо під час розгляду спору у даній справі будуть встановлені факти порушення таких прав, оскільки на даний час відповідач може розпорядитись свої майном, що утруднить виконання рішення у справі.

Враховуючи вищевикладене та приймаючи до уваги наведені норми процесуального законодавства, з врахуванням роз`яснення Верховного Суду України, виходячи з оцінки обґрунтованості доводів представника позивача щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову з урахуванням розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін; наявності зв`язку між заходом щодо забезпечення позову і предметом позовних вимог, в тому числі, спроможності заходів, який заявник просить вжити у порядку забезпечення позову, забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів - суд приходить до висновку, що заява про забезпечення позову підлягає задоволенню.

Підстав, які б визначали необхідність обов`язкового застосування зустрічного забезпечення позову в порядку ст. 154 ЦПК України, судом не встановлено.

Відповідно до ч. 1 ст. 157 ЦПК України ухвала суду про забезпечення позову є виконавчим документом та має відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим законом. Така ухвала підлягає негайному виконанню з дня її постановлення незалежно від її оскарження і відкриття виконавчого провадження.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 149-154, 157, 260, 261, 353-355 ЦПК України, суддя, -

п о с т а н о в и в :

Заяву керівника Фастівської окружної прокуратури Романа Удовиченка в інтересах держави в особі органу, уповноваженого державою, здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах Головного управління Держгеокадастру у м. Києві та Київській області про забезпечення позову у даній справі - задовольнити.

Накласти арешт на земельну ділянку з кадастровим номером :02:009:0050 площею 1,6271 га, із цільовим призначенням «для ведення особистого селянського господарства», яка розташована в Макарівському районі, Козичанська сільська рада (на даний час Бишівська територіальна громада Фастівського району) Київської області, власником якої є громадянка російської федерації ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_1 ).

Заборонити ОСОБА_7 (РНОКПП НОМЕР_1 ) вчиняти дії по розпорядженню, зміні цільового призначення, здійсненні поділу та об`єднанню земельної ділянки з кадастровим номером

:02:009:0050 площею 1,6271 га, з іншими земельними ділянками.

Ухвала є виконавчим документом.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та підлягає негайному виконанню.

Строк пред`явлення ухвали до виконання - три роки.

Ухвала може бути оскаржена у порядку і строки, передбачені статтями 353-355 ЦПК України до Київського апеляційного суду через Макарівський районний суд Київської області. Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Реквізити сторін:

Стягувач: Головне управління Держгеокадастру у м. Києві та Київській області: 03115, м. Київ, вул. Серпова, 3/14, .

Боржник: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 .

Суддя Л.В. Білоцька