Ічнянський районний суд Чернігівської області
Провадження № 2/733/2/24
Єдиний унікальний №733/325/23
У Х В А Л А

08 січня 2024 року Ічнянський районний суд Чернігівської області

у складі:

головуючого судді Т.В. Карапиш

за участю секретаря О.П. Щур,

позивачки ОСОБА_1 ,

представника позивачки ОСОБА_2,

відповідача ОСОБА_3 ,

представника відповідача ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ічня в режимі відеоконференції заяву відповідача ОСОБА_3 у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення безпідставно отриманих грошових коштів, про відвід головуючої по справі судді Карапиш Тетяни Володимирівни,

В С Т А Н О В И В:

В провадженні Ічнянського районного суду Чернігівської області перебуває цивільна справа за позовом за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення безпідставно отриманих грошових коштів, про відвід головуючої по справі судді Карапиш Тетяни Володимирівни, яка надійшла до суду 09.03.2023 року.

Ухвалою Ічнянського районного суду Чернігівської області від 21 березня 2023 року було відкрито позовне провадження в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення безпідставно отриманих грошових коштів. Підготовче судове засідання призначене на 18 квітня 2023 року о 10.00 годині.

12.05.2023 року ухвалою Ічнянського районного суду Чернігівської області підготовче провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення безпідставно отриманих грошових коштів закрито та призначено справу до судового розгляду по суті.

08.01.2024 року в судовому засіданні відповідачем по справі ОСОБА_3 подано заяву про відвід головуючої по справі судді Карапиш Т.В. з тих підстав, що 29.12.2023 року він отримав копію клопотання позивача ОСОБА_1 про її участь у судовому засіданні по справі № 733/325/23 в режимі відеоконференції. Того ж дня через платформу «Електронний суд» його представник подав заперечення проти даного клопотання позивача, обґрунтовуючи неможливість його задоволення тим, що воно не відповідає вимогам ст. 183 ЦПК України (не містить відомостей про наявність або відсутність у позивача електронного кабінету), необґрунтоване (не містить обґрунтування неможливості явки позивача безпосередньо у судове засідання) та не може бути задоволене, оскільки у судовому засіданні 03.10.2023 року суд уже визнав обов`язковою явку позивача у судове засідання, що відповідно до положень ч. 1 ст. 212 ЦПК України виключає можливість участі позивача у засіданні в режимі відеоконференції. Не дивлячись на наявність вказаних обставин та заперечення відповідача, суд 01.01.2024 року виніс ухвалу, якою задовольнив клопотання позивачки та ухвалив засідання 08.01.2024 року проводити в режимі відеоконференції. А тому такі дії суду викликають сумнів у його неупередженості та об`єктивності, що відповідно до ст. 36 ЦПК України є підставою для відводу судді та в судовому засіданні підтримав своє клопотання.

Представник відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_4 в судовому засіданні подану позивачем ОСОБА_3 заяву про відвід головуючого по справі судді Карапиш Т.В. підтримав та просив її задовольнити з підстав, зазначених у ній.

Представник позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 в судовому засіданні заперечувала проти поданої відповідачем заяви про відвід головуючої по справі судді Карапиш Т.В. та просила відмовити в її задоволенні з підстав необґрунтованості такої заяви, мотивуючи тим, що відповідач зловживає процесуальним правом з метою затягування даної справи.

Позивачка ОСОБА_1 в судовому засіданні підтримала думку свого представника та просила відмовити у задоволенні заяви відповідача про відвід головуючої по справі судді Карапиш Т.В.

Суд, вислухавши думку сторін по справі та проаналізувавши все в сукупності, встановив, що відповідно до ч.1, п. 2 ч.3, ч.8, ч.11 ст. 40 ЦПК України, питання про відвід (самовідвід) судді може бути вирішено як до, так і після відкриття провадження у справі. Якщо заява про відвід судді надійшла до суду пізніше ніж за три робочі дні до наступного засідання, така заява не підлягає передачі на розгляд іншому судді, а питання про відвід судді вирішується судом, що розглядає справу. Суд вирішує питання про відвід судді без повідомлення учасників справи. За ініціативою суду питання про відвід судді може вирішуватися у судовому засіданні з повідомленням учасників справи. Неявка учасників справи у судове засідання, в якому вирішується питання про відвід судді, не перешкоджає розгляду судом питання про відвід судді. За результатами вирішення заяви про відвід суд постановляє ухвалу.

Відповідно до пункту 5 частини першої статті 36 ЦПК України суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо є інші обставини, що викликають сумнів в неупередженості або об`єктивності судді. У частині четвертій статті 10 ЦПК України та статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до статті 6 Конвенції кожен має право при визначенні його цивільних прав і обов`язків на справедливий публічний розгляд справи протягом розумного строку незалежним і безстороннім судом, створеним на підставі закону.

У рішенні ЄСПЛ у справі «Білуха проти України» (№ 33949/02, § 49-52, від 09 листопада 2006 року) зазначено, що наявність безсторонності відповідно до пункту першого статті 6 Конвенції повинна визначатися за суб`єктивним та об`єктивним критеріями. Відповідно до суб`єктивного критерію беруться до уваги особисті переконання та поведінка окремого судді, тобто чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у цій справі. Відповідно до об`єктивного критерію визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд, як такий, та його склад відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності. Стосовно суб`єктивного критерію, особиста безсторонність суду презюмується, допоки не надано доказів протилежного. Стосовно об`єктивного критерію, то це означає, що при вирішенні того, чи є у цій справі обґрунтовані причини побоюватися, що певний суддя був небезсторонній, позиція заінтересованої особи є важливою, але не вирішальною. Вирішальним є те, чи можна вважати такі побоювання об`єктивно обґрунтованими. Отже, для підтвердження порушення (або можливого порушення) суддею принципу неупередженості, заявнику потрібно довести наявність зазначених суб`єктивних або об`єктивних елементів стандарту неупередженості (зокрема, але не винятково, йдеться про такі ознаки як особисте переконання та поведінка конкретного судді, що вказують на його безпосередню зацікавленість у результатах розгляду справи, неналежне забезпечення певним судом та його складом, визначеним для розгляду справи, дотримання процесуальних прав і свобод сторін та осіб, які беруть участь у справі тощо).

Водночас, як зазначено в Бангалорських принципах поведінки судді від 19 травня 2006 року, схвалених Резолюцією Економічної та Соціальної Ради ООН 27 липня 2006 року № 2006/23, об`єктивність судді є потрібною умовою для належного виконання ним своїх обов`язків. Вона знаходить прояв не тільки у змісті ухваленого рішення, а й в усіх процесуальних діях, що супроводжують його ухвалення.

Суд, оцінюючи, чи наявні підстави для відводу за суб`єктивним критерієм, констатує, що відсутні будь-які підстави стверджувати, що головуючий суддя Карапиш Т.В. має та виявляє особисту упередженість під час розгляду цієї справи. Презумпція особистої неупередженості судді діє, допоки не з`являться докази на користь протилежного.

Заявлений відвід судді Карапиш Т.В. з тієї підстави, що дії судді Карапиш Т.В. викликають у відповідача сумнів у її неупередженості або об`єктивності з тих підстав, що судом 03.10.2023 року в судовому засіданні винесено протокольну ухвалу про обов`язкову явку в судове засідання позивачки ОСОБА_1 , призначене на 06.11.2023 року, але 29.12.2023 року відповідач ОСОБА_3 отримав копію клопотання позивача ОСОБА_1 про участь останньої у судовому засіданні в режимі відеоконференції, яке 01.01.2024 року Ічнянським районним судом було задоволено, не дивлячись на наявне заперечення відповідача проти вказаного клопотання. Клопотання було винесено з порушенням положень ч. 1 ст. 212 ЦПК України, оскільки таке положення виключає можливість участі позивача в режимі відеоконференції, а також дане клопотання було подане позивачкою з порушенням ст. 183 ЦПК України, так як не містить відомостей про наявність або відсутність у позивача електронного кабінету та не містить обґрунтування неможливості явки позивача в судове засідання.

Аналізуючи в судовому засіданні наведені доводи відповідача щодо поданого позивачкою клопотання з порушенням норми ст. 183 ЦПК України не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні при розгляді заявленого відводу судді Карапиш Т.В., так як відповідно до клопотання позивачки від 29.12.2023 року, остання зазначила підставами неможливості явки в судове засідання в зв`язку з тим, що вона обмежена в часі, щоб дістатися до приміщення Ічнянського районного суду Чернігівської області та зацікавлена в тому, щоб судове засідання відбулося, а також не має на меті перешкоджати здійсненню розгляду справи, в зв`язку з чим просила суд забезпечити їй можливість бути присутньою у вищевказаному судовому засіданні шляхом забезпечення проведення відеоконференції. Крім того, ОСОБА_1 вказала в клопотанні електронну адресу, яку позивач буде використовувати для участі у відеоконференції: ІНФОРМАЦІЯ_1.

Що стосується, як вказує відповідач, винесення ухвали Ічнянського районного суду від 01.01.2024 року про задоволення клопотання позивачки ОСОБА_1 та її участь в судовому засіданні 08.01.2024 року в режимі відеоконференції в порушення ч. 1 ст. 212 ЦПК України, суд встановив, що протокольною ухвалою від 03.10.2023 року визначено обов`язковою явку в судове засідання позивачки ОСОБА_1 , призначене на 06.11.2023 року, але остання, не виконуючи протокольної ухвали про її обов`язкову явку в судове засідання неодноразово подавала клопотання про її участь в судових засіданнях в режимі відеоконференції 24.10.2023 року, 22.11.2023 року, 29.12.2023 року.

Відповідно до ч. 3 ст. 13 ЦПК України, особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмету спору на свій розсуд.

Суд враховує, що закон створює рівні умови для осіб, що володіють правом звернення до суду, зобов`язавши суд повідомляти цих осіб про час і місце розгляду справи.

Суд прийняв вичерпні заходи для повідомлення сторін про час та місце розгляду справи, забезпечивши можливість з`явитися до суду і захистити свої права.

За змістом ст. 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права особа сама визначає обсяг своїх прав і обов`язків у цивільному процесі. Тому особа, визначивши свої права, реалізує їх на свій розсуд. Розпорядження своїми правами на розсуд особи є одним з основоположних принципів судочинства.

Основними засадами (принципами) цивільного судочинства є, серед іншого, розумність строків розгляду справи судом (п. 10 ч. 3 ст. 2 ЦПК України).

Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту.

З урахуванням практики Європейського суду з прав людини критеріями розумних строків у цивільних справах є: правова та фактична складність справи; поведінка заявника, а також інших осіб, які беруть участь у справі, інших учасників процесу; поведінка органів державної влади (насамперед суду); характер процесу та його значення для заявника (справи "Федіна проти України" від 02 вересня 2010 року, "Смірнова проти України" від 08 листопада 2005 року, "Матіка проти Румунії" від 02 листопада 2006 року, "Літоселітіс проти Греції" від 05 лютого 2004 року та інші).

Право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондує обов`язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу; заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються його безпосередньо, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження.

Відповідно до § 23 рішення ЄСПЛ від 06 вересня 2007 року, заява № 3572/03 у справі «Цихановський проти України» національні суди мають створювати умови для того, щоб судове провадження було швидким та ефективним. Зокрема, національні суди мають вирішувати, чи відкласти судове засідання за клопотанням сторін, а також, чи вживати якісь дії щодо сторін, чия поведінка спричинила невиправдані затримки у провадженні.

Наведені правові висновки викладені у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду від 20 вересня 2018 року у справі № 756/8612/16-ц, від 24 жовтня 2018 року у справі № 569/347/16-ц, від 28 лютого 2019 року у справі № 752/9188/13-ц, від 22 травня 2019 року у справі № 310/12817/13, від 06 червня 2019 року у справі № 760/3301/13-ц, від 20 червня 2019 року у справі № 522/7428/15, від 26 вересня 2019 року у справі № 295/19734/13-ц, від 07 жовтня 2019 року у справі № 612/403/16-ц, від 27 березня 2020 року у справі № 522/22303/14-ц.

Водночас, відповідно до ч.2-4 ст. 43 ЦПК , учасники справи зобов`язані: виявляти повагу до суду та до інших учасників судового процесу; сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи; подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; надавати суду повні і достовірні пояснення з питань, які ставляться судом, а також учасниками справи в судовому засіданні; тощо.

ЄСПЛ застосовує положення, передбачене ч.3ст.35 Європейської Конвенції з прав людини, де вказано, що Суд оголошує неприйнятною будь-яку індивідуальну заяву, якщо він вважає, що ця заява є зловживанням правом на подання заяви.

Питання щодо наявності чи відсутності зловживання правом на подання заяви вирішується Судом у кожному конкретному випадку окремо. Проте, за загальним правилом, яке міститься у справі "Миролюбов та інші проти Латвії" (рішення від 15.09.2009), про зловживання правом у розумінні п. 3 ст. 35 Конвенції мова йде у тих випадках, коли поведінка заявника, яка явно не відповідає призначенню гарантованого Конвенцією права на звернення до Суду, порушує встановлений порядок роботи Суду або ускладнює належний перебіг розглядів справ. При цьому Суд наголошує, що визнання заяви неприйнятною з мотивів зловживання правом на подання заяви є винятковим процедурним заходом (пункти 62, 65).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 березня 2019 року у справі № 199/6713/14-ц (провадження № 14-92цс19) зазначено, що «учасники справи зобов`язані виявляти повагу до суду та до інших учасників судового процесу (пункт 1 частини другої статті 43 ЦПК України). Учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається (частина перша статті 44 ЦПК України).

Суд вважає, що позивачка не зловживає правом, так як в своєму клопотанні вказала причини неможливості обов`язкової участі в судовому засіданні та зацікавлена в тому, щоб судове засідання відбулося, а також не має на меті перешкоджати здійсненню розгляду справи, в зв`язку з чим просила суд забезпечити їй можливість бути присутньою у вищевказаному судовому засіданні шляхом забезпечення проведення відеоконференції посилаючись на відсутність часу для прибуття до приміщення Ічнянського районного суду Чернігівської області та в зв`язку з тим, що справа перебуває у провадженні Ічнянського районного суду тривалий час з 09.03.2023 року, з метою забезпечення своєчасного розгляду цивільної справи та необхідності вжиття заходів для забезпечення оперативності судового провадження та в зв`язку з тим, що суд повинен прийняти всі вичерпні заходи для повідомлення сторін та забезпечення можливості до суду та захистити свої права, а тому прийняв рішення проводити розгляд даної справи в режимі відео конференції за участю позивачки, не порушуючи при цьому конституційні права ні відповідача, ні позивачки.

З таких підстав дана обставина щодо відводу судді не знайшла своє підтвердження.

Надаючи оцінку обґрунтованості заяви про відвід головуючої судді Карапиш Т.В. в даній справі, суд також бере до уваги те, що окрім переліку обставин, які є безумовними підставами для відводу судді, у процесуальному законі також зазначені й виняткові випадки, за яких заявлення відводу a priori не може бути підставою для застосування цього процесуального інституту, так як судом встановлено, що заява відповідача по справі ОСОБА_3 про відвід судді Карапиш Т.В. є нічим іншим, як незгода відповідача ОСОБА_3 з процесуальним рішенням судді Карапиш Т.В. про участь позивачки ОСОБА_1 в судовому засіданні в режимі відеоконференції, що суперечить ч. 4 ст. 36 ЦПК України. Презумпція особистої неупередженості судді діє, допоки не з`являться докази на користь протилежного.

Підставами для відводу судді, відповідно до ст. 36 ЦПК України, є наступні: 1) він є членом сім`ї або близьким родичем (чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, брат, сестра, дід, баба, внук, внучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, член сім`ї або близький родич цих осіб) сторони або інших учасників судового процесу, або осіб, які надавали стороні або іншим учасникам справи правничу допомогу у цій справі, або іншого судді, який входить до складу суду, що розглядає чи розглядав справу; 2) він брав участь у справі як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, представник, адвокат, секретар судового засідання або надавав стороні чи іншим учасникам справи правничу допомогу в цій чи іншій справі; 3) він прямо чи побічно заінтересований у результаті розгляду справи; 4) було порушено порядок визначення судді для розгляду справи; 5) є інші обставини, що викликають сумнів в неупередженості або об`єктивності судді.

2. Суддя підлягає відводу (самовідводу) також за наявності обставин, встановлених статтею 37 цього Кодексу.

3. До складу суду не можуть входити особи, які є членами сім`ї, родичами між собою чи родичами подружжя.

4. Незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання не може бути підставою для відводу.

Заявлений відповідачем ОСОБА_3 відвід судді Карапиш Т.В. з підстав п. 5 ч. 1 ст. 36 ЦПК України не знайшов свого підтвердження, є необґрунтованим, так як останнім не надано достатніх доказів на підтвердження тих обставин, що викликають сумнів у неупередженості та об`єктивності судді, а незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, не може бути підставою для відводу. З таких підстав суд вважає, що заява відповідача ОСОБА_3 у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення безпідставно отриманих грошових коштів, про відвід головуючої по справі судді Карапиш Тетяни Володимирівни задоволенню не підлягає, в зв`язку з чим в її задоволенні слід відмовити.

На підставі наведеного, керуючись п. 5 ч.1 ст. 36, ст.ст. 39, 40, 260-261 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В:

В задоволенні заяви відповідача ОСОБА_3 у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення безпідставно отриманих грошових коштів, про відвід головуючої по справі судді Карапиш Тетяни Володимирівни, відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Т. В. Карапиш