Справа № 349/1870/23
Провадження № 2/349/50/24
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

10 січня 2024 року м. Рогатин

Рогатинський районний суд Івано-Франківської області в складі

головуючого судді Гаврилюк О.О.

з участю секретаря судового засідання Гошко І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Рогатині за правилами спрощеного позовного провадження в порядку заочного розгляду цивільну справу №349/1870/23 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу,

учасники справи

позивач ОСОБА_1

представник позивача адвокат Івасишин З.З.

встановив:

04 жовтня 2023 року ОСОБА_1 , інтереси якого представляє адвокат Івасишин З.З., звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики від 07 червня 2022 року в розмірі 221 954 гривні.

В обгрунтування позову зазначено, що 07 червня 2022 року між сторонами по справі було укладено договір позики, відповідно до умов якого позивач ОСОБА_1 передав відповідачу ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 38 150,00 грн, а відповідач ОСОБА_2 зобов`язався до 07 липня 2022 року повернути позивачу ОСОБА_1 кошти у зазначеній сумі. Оскільки ОСОБА_2 свої зобов`язання за договором позики не виконав, кошти не повернув, просить стягнути на його користь 221 954 грн. заборгованості, з яких: 38 150,00 грн. отриманих у борг коштів, 1408,00 грн. - 3% річних, 11 102,00 грн. інфляційних втрат, 171 294,00 грн. штрафу та 7219,54 грн. судових витрат.

Відповідач не подав відзив на позов.

Ухвалою судді від 05 жовтня 2023 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження.

Ухвалою суду від 23 листопада 2023 року визнано потрібним, щоб позивач ОСОБА_1 дав особисті пояснення.

У судовому засіданні позивач, представниця позивача позов підтримали повністю з підстав, наведених у позовній заяві, просили позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. Крім того, зазначили, що при укладенні договору позики 07 червня 2022 року у частині 3 договору допущено описку, а саме - невірно зазначено дату повернення позики - 07 червня 2022 року замість 07 липня 2022 року, оскільки договір позики укладався на термін 1 місяць. Дана обставина підтверджується і нотаріально засвідченим договором застави рухомого майна, який забезпечував вимоги ОСОБА_1 за договором позики від 07 червня 2022 року у якому в п.1.1. Предмет договору зазначено термін дії договору позики до 07 липня 2022 року.

Відповідач у судове засідання не з`явився повторно, про причини неявки у судове засідання суд не повідомив, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений у встановленому процесуальним законом порядку.

Враховуючи, що відповідач був належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, в судове засідання не з`явився, відзиву на позовну заяву не подав, суд провів заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст.223, 280 ЦПК України.

Вислухавши доводи позивача і представниці позивача, дослідивши письмові докази, надані лише позивачем, суд встановив такі обставини справи і відповідні їм правовідносини.

Відповідно до договору позики від 07 червня 2022 року відповідач ОСОБА_2 отримав від позивача ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 38 150,00 грн., які він зобов`язався повернути 07 липня 2022 року.

Відповідно до п. 4 договору позики у випадку, коли позичальник не поверне позичені грошові кошти в строк, визначений у договорі, він зобов`язаний сплатити позикодавцю штраф у розмірі 1% від суми позики за кожен день прострочки невиконання своїх зобов`язань.

В забезпечення виконання ОСОБА_2 зобов`язання за договором позики між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 07 червня 2022 року було укладено договір застави, відповідно до умов якого заставодавець передав заставодержателю в заставу належне йому на праві власності рухоме майно - автомобіль марки «Volkswagen Golf», номер кузова НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 .

Згідно до п. 1.1. вказаного договору, застава за даним договором забезпечує повне виконання грошових зобов`язань позичальника, що виникнуть за умовами договору позики.

10 серпня 2023 року позивачем направлено ОСОБА_2 письмову претензію щодо погашення заборгованості за договором позики.

У зв`язку із невиконанням ОСОБА_2 взятих на себе зобов`язань, виникла заборгованість, яка за розрахунком представниці позивача адвоката Івасишин З.З., що долучений до позовної заяви, на 29 вересня 2023 року становить 221 954 грн., з яких: 38 150,00 грн. - отримані в борг кошти, 1408,00 грн. - 3% річних, 11102,00 грн. - інфляційні втрати, 171 294,00 грн. - штраф.

Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Отже, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або такої ж кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

У частині першій статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики на позичальникові лежить зобов`язання повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором.

Відповідно до частини першої статті 3 ЦПК України, частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право у встановленому порядку, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною 1 статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З урахуванням наведених правових норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Відповідно до частини 1 статті 1051 ЦК України позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. З наведеного слід дійти висновку, що якщо договір позики укладений в письмовій формі, то факт передачі грошових коштів може бути спростований у разі оспорення договору позики.

Договір позики відповідач не оспорював, не просив визнати його недійсним чи удаваним правочином.

Відповідно до частини 1 статті 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

За частиною 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до пункту 18 «Прикінцевих та перехідних положень» ЦК України, який доповнений Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період воєнного стану» від 15 березня 2022 року № 2120-IX та набрав чинності 17 березня 2022 року, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).

З аналізу положень пункту 18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» та статей 1046, 1049, 1050, 1054 ЦК України, суд дійшов висновку, що на договір позики розповсюджується дія пункту 18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України.

Такі висновки містяться у постановах Верховного Суду 06 липня 2023 року в справі № 719/272/22, від 06 вересня 2023 року у справі №910/8349/22, від 18 жовтня 2023 року в справі № 706/68/23

Враховуючи наданий позивачем розрахунок заборгованості, заборгованість за період з 08 липня 2022 року до 29 вересня 2023 року включно становить 38 150 грн. позики, 3% річних за зазначений період - 1 408 грн., 11 102 грн. - інфляційних витрат, штрафу за п.4 договору позики - 171 294 грн.

На території України у зв`язку зі збройною агресією російської федерації проти України починаючи з 24 лютого 2022 року по даний час введено воєнний стан.

З врахуванням наведених вище правових норм вимоги позивача про стягнення з відповідача 3% річних в розмірі 1408,00 грн. інфляційних витрат в сумі 11 102 грн. та штрафу в розмірі 171 294,00 грн. за період з 08 липня 2022 року по 29 вересня 2023 року не підлягають до задоволення.

На підставі наведеного, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову, а саме стягнення з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_1 38 150,00 грн. отриманих у борг коштів.

Щодо розподілу судових витрат між сторонами.

Стаття 59 Конституції України гарантує кожному право на правову допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Частинами 1, 3 ст. 133 ЦПК України визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: а) на професійну правничу допомогу; б) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; в) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; г) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

За змістом ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до частин 1, 2, 6 та 8 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі №826/1216/16, постанові Верховного Суду від 02 липня 2019 року у справі №810/795/18 зазначено, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені в установленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

За матеріалами справи, професійна правнича допомога позивачу надавалася адвокатом Івасишин З.З. (свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю серія ІФ №001350, видане на підставі рішення Ради адвокатів Івано-Франківської області від 03 серпня 2018 року №3/08 ) на підставі договору про надання правничої допомоги, ордеру про надання правничої (правової) допомоги від 01 жовтня 2023 року серія АТ №1051181.

На підтвердження надання послуг з правової допомоги по договору надано квитанцію про оплату 5000 грн.

Вирішуючи питання про стягнення понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу, суд дійшов висновку, що з врахуванням складності справи та виконаних робіт, принципу співмірності та розумності судових витрат, долучених доказів щодо цих витрат, які підтверджують їх розмір, з врахуванням того, що відповідач не заявив про зменшення суми витрат на правову допомогу, з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню сума пропорційно до розміру задоволених позовних вимог (38150Х100:221954=17,19%), що становить 859,50 грн. (5000Х17,19:100=859,50).

Позивачем сплачено судовий збір в розмірі 2219,54 грн., що підтверджується квитанцією № А8МА-16РК-К2Р1-01НА від 01 жовтня 2023 року АТ «Універсалбанк».

Оскільки позовні вимоги позивача задоволено на 17,19 % з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_1 підлягає стягненню 379,82 грн. (2219,54Х17,19:100) судового збору.

Керуючись ст. 141, 259, 263-265, 280-284 ЦПК України,

ухвалив:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики від 07 червня 2022 року станом на 29 вересня 2023 року, яка складається із заборгованості за отриманими у борг коштами в розмірі 38 150,00 гривень.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 379,82 грн. і 859,50 грн. витрат на правову допомогу адвоката, всього 1239,32 грн.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Заочне рішення може бути переглянуте Рогатинським районним судом Івано-Франківської області за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Позивач має право оскаржити заочне рішення шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Івано-Франківського апеляційного суду або через Рогатинський районний суд Івано-Франківської області протягом тридцяти днів з дня оголошення судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 .

Суддя О.О. Гаврилюк