Справа № 128/4948/23
УХВАЛА

Іменем України

04 січня 2024 року м. Вінниця

Суддя Вінницького районного суду Вінницької області Васильєва Т.Ю., розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про виділ частки земельної ділянки в натурі,

УСТАНОВИВ:

До Вінницького районного суду Вінницької області надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про виділ частки земельної ділянки в натурі. Одночасно з позовною заявою позивачем подано клопотання про звільнення його від сплати судового збору за подання апеляційної скарги.

Ухвалою суду від 08.12.2023 позовну заяву було залишено без руху, оскільки вона не відповідає вимогам ст.ст. 175, 177 ЦПК України. Так, в даній ухвалі суду позивачу вказано про необхідність усунути недоліки позовної заяви, а саме: зазначити про наявність або відсутність електронного кабінету в позивача; надати копію позовної заяви з повним текстом належної якості для відповідача; а також сплатити судовий збір за подання позовної заяви за кожну вимогу немайнового характеру, що становить 3 220, 80 грн (1 073,60 грн ? 3 = 3 220,80 грн) та надати до суду підтверджуючі документи про його сплату, або надати до суду документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону. Крім того, в ухвалі суду суд зазначив, що з огляду на те, що у заяві про звільнення від сплати судового збору позивач просить звільнити його від сплати судового збору за подання саме апеляційної скарги, суд першої інстанції не може вирішувати заявлені в ній вимоги або розцінювати її як заяву про звільнення від сплати судового збору за подання позовної заяви.

Для усунення недоліків судом був установлений строк терміном 5 (п`ять) днів з дня отримання ухвали про залишення позовної заяви без руху. Роз`яснено позивачеві, що у разі усунення недоліків поданої заяви відповідно до ухвали суду у встановлений строк, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду, у разі не усунення недоліків поданої заяви у встановлений судом строк, позовна заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Позивачем 02.01.2024 на виконання вимог ухвали суду про залишення позовної заяви без руху надано заяву щодо виконання ухвали від 08.12.2023, в якій позивач зазначає про надання позовної заяви в новій редакції та повторно просить звільнити його від сплати судового «побору» за подання саме апеляційної скарги, а не позовної заяви. При цьому на підтвердження скрутного матеріального становища надав копію відомостей з Державного реєстру фізичних осіб платників податків про джерела/суми нарахованого доходу, нарахованого (перерахованого) податку та військового збору. Та згідно Акта працівників канцелярії суду від 02.01.2024, під час перевірки та реєстрації виявлено відсутність додатку документів № 2, а саме довідки від ПФ України.

Отже, судовий збір позивачем не сплачено та в заяві "щодо виконання ухвали від 08.12.2023" позивачем нового обґрунтування підстав для звільнення від сплати судового збору не зазначено, документів, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону, в тому числі відомості про розмір отримуваної пенсії позивача, та документів, які вказують на дійсний майновий стан позивача, не долучено.

Крім того, позивач повторно заявляє клопотання про звільнення його від сплати судового збору за подання саме апеляційної скарги, на що суд в ухвалі про залишення позовної заяви без руху вже звернув увагу, вказавши, що суд не може вирішувати заявлені в ній вимоги або розцінювати її як заяву про звільнення від сплати судового збору за подання позовної заяви.

Тобто вимоги ухвали суду від 08.12.2023 ОСОБА_1 в частині сплати судового збору не виконані.

Керуючись практикою Європейського суду з прав людини, суд виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції в праві встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких не допустити судовий процес у безладний рух. З цього приводу прецедентним є рішення Європейського суду з прав людини у справі «Круз проти Польщі» від 19.06.2001, згідно якого, право на суд не є абсолютним, воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.

Якщо законом визначений порядок для вчинення певних дій, такий порядок в силу вимог вітчизняного та Європейського законодавства повинен дисциплінувати осіб, що звертаються до суду та не допустити судовий процес у безладний рух, так як право на суд не є абсолютним.

Відповідно до ч. 3 ст. 185 ЦПК України, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

За таких обставин, враховуючи, що на даний час позовна заява залишається такою, що не відповідає вимогам ст. ст. 177 ЦПК України, позивачем в повній мірі не усунуто недоліки поданої позовної заяви за відсутності будь-яких перешкод для виконання вимог суду щодо приведення позовної заяви у відповідність вимогам ст. 177 ЦПК України, у зв`язку з чим дану позовну заяву слід вважати неподаною та повернути позивачеві.

Суд роз`яснює позивачеві, що повернення заяви не перешкоджає повторному зверненню із позовною заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для її повернення.

З урахуванням вищевикладеного, керуючись ст. ст. 44, 185 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про виділ частки земельної ділянки в натурівважати неподаною і повернути позивачеві.

Ухвала може бути оскаржена протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Вінницького апеляційного суду.

Суддя: