Ухвала

04 січня 2024 року

м. Київ

справа № 161/7553/23

провадження № 61-62ск24

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Крата В. І. (суддя-доповідач), Дундар І. О., Краснощокова Є. В., розглянув касаційну скаргу Національного антикорупційного бюро України та касаційну скаргу Офісу Генерального прокурора на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 26 вересня 2023 року у складі судді: Кихтюка Р. М.,, додаткове рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 09 жовтня 2023 року у складі судді: Кихтюка Р. М., та постанову Волинського апеляційного суду від28 листопада 2023 року у складі колегії суддів: Шевчук Л. Я., Данилюк В. А., Киці С. І., у справі за позовом ОСОБА_1 до Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону, Офісу Генерального прокурора, Національного антикорупційного бюро України, Державної казначейської служби України про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури та суду,

ВСТАНОВИВ:

У травні 2023 року ОСОБА_1 звернулася з позовом до Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону, Офісу Генерального прокурора, Національного антикорупційного бюро України, Державної казначейської служби України про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури та суду, у якому просила суд стягнути з Державного бюджету України в її користь 337 160,00 грн у відшкодування моральної шкоди, а також 55 000,00 грн за надання правничої допомоги.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 26 вересня 2023 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з держави Україна за рахунок коштів Державного бюджету України в користь ОСОБА_1 325 000,00 грн у відшкодування моральної шкоди. Стягнуто з держави Україна за рахунок коштів Державного бюджету України в користь ОСОБА_1 55 000,00 грн понесених витрат за надання правничої допомоги під час кримінального провадження. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Додатковим рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 09 жовтня 2023 року заяву позивача про стягнення судових витрат задоволено частково. Стягнуто з держави Україна за рахунок коштів Державного бюджету України в користь ОСОБА_1 витрати за надання професійної правничої допомоги в розмірі 5 000,00 грн.

Постановою Волинського апеляційного суду від 28 листопада 2023 року апеляційні скарги відповідачів Офісу Генерального прокурора, Національного антикорупційного бюро України та Державної казначейської служби України залишено без задоволення. Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 26 вересня 2023 року та додаткове рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 09 жовтня 2023 року залишено без змін.

30 грудня 2023 року Офіс Генерального прокурора засобами поштового зв`язку подав до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 26 вересня 2023 року, додаткове рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 09 жовтня 2023 року та постанову Волинського апеляційного суду від28 листопада 2023 року, у якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення, додаткове суду першої інстанції та постанову суду апеляційної інстанції і ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

02 січня 2024 року Національне антикорупційне бюро України подало до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 26 вересня 2023 року, додаткове рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 09 жовтня 2023 року та постанову Волинського апеляційного суду від28 листопада 2023 року, у якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення, додаткове суду першої інстанції та постанову суду апеляційної інстанції і ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

У відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких мотивів.

Однією з основних засад судочинства є забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у випадках, встановлених законом (пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України, пункт 9 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Європейський суд з прав людини зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду, як касаційного суду, процедура, яка застосовується у Верховному Суді може бути більш формальною (LEVAGES PRESTATIONS SERVICES v. FRANCE, № 21920/93, § 45, ЄСПЛ, від 23 жовтня 1996 року; BRUALLA GOMEZ DE LA TORRE v. SPAIN, № 26737/95, § 37, 38, ЄСПЛ, від 19 грудня 1997 року).

Рішенням Конституційного Суду України від 22 листопада 2023 року № 10-р(II)/2023, зокрема, визнано таким, що відповідає Конституції України (є конституційним), пункт 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

У касаційному порядку може бути здійснений перегляд судових рішень, ухвалених судами першої та апеляційної інстанцій, проте лише у випадках, визначених Кодексом (абзац четвертий пункту 7.5. мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 22 листопада 2023 року № 10-р(II)/2023)

Верховний Суд як суд касаційної інстанції у цивільних справах із перегляду в касаційному порядку судових рішень, ухвалених судами першої та апеляційної інстанцій, має виконувати повноваження щодо усунення порушень норм матеріального та/або процесуального права, виправлення судових помилок і недоліків, а не нового розгляду справи та нівелювання ролі судів першої та апеляційної інстанцій у чиненні правосуддя та розв`язанні цивільних спорів (абзац п`ятий пункту 7.7. мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 22 листопада 2023 року № 10-р(II)/2023).

Внормування процесуальних відносин у спосіб визначення в Кодексі підстав для касаційного перегляду судових рішень, ухвалених судами першої та апеляційної інстанцій, можливе як виняток і лише у разі, коли це обумовлено потребами, що є значущими для дієвості та ефективності правосуддя, зокрема потребою розв`язання Верховним Судом як найвищим судом у системі судоустрою України складного юридичного питання, яке має фундаментальне значення для формування судами єдиної правозастосовної практики (абзац другий пункту 7.8. мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 22 листопада 2023 року № 10-р(II)/2023).

Припис пункту 2 частини третьої статті 389 Кодексу, що встановлює один із «фільтрів» для касаційного перегляду судових рішень, ухвалених судами першої та апеляційної інстанцій, - визнання справи малозначною - є зрозумілим за змістом та передбачним за наслідками застосування. Зазначений припис Кодексу також має правомірну мету - додержання принципу остаточності судового рішення (res judicata) як одного з аспектів вимоги юридичної визначеності (пункт 7.9. мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 22 листопада 2023 року № 10-р(II)/2023).

Не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково (пункт 2 частини третьої статті 389 ЦПК України).

Таким чином, ціна позову у цій справі становить 392 160,00 грн і не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Офіс Генерального прокурора у касаційній скарзі вказує, що касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, а справа має для нього виняткове значення, оскільки фундаментальність порушеного питання та винятковість для Офісу Генерального прокурора полягає у необхідності правильного розрахунку періоду перебування під слідством і судом та надання висновків Верховного Суду щодо можливості обрахування судом понесених витрат на правничу допомогу за відсутності істотних умов договору про надання правничої допомоги. У судах на розгляді перебуває велика кількість справ спір у яких регулюється одними нормами права та в яких позивачі заявили аналогічні позовні вимоги до Офісу Генерального прокурора. Відтак, висновки Верховного суду також сприятимуть формуванню єдиної правозастосовчої практики, оскільки урегулюють питання розрахунку періоду перебування під слідством і судом та обрахування судом понесених витрат на правничу допомогу. Таким чином, рішення у цій справі має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики в контексті права особи на відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством та судом та відшкодування витрат на правничу допомогу за умови ненадання обрахунку обгрунтованості понесених витрат. Окрім цього, рішенням стягнуто бюджетні грошові кошти у сумі 325 000,00 грн, які є непередбачуваними видатками для бюджету України і здійснення таких видатків за рішенням суду є додатковим тягарем для бюджету через запроваджений в умовах воєнного стану режим економії та заощадливого витрачання бюджетних коштів.

Проте Офіс Генерального прокурора, не обґрунтовує, чому саме касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики та в чому проявляється виняткове значення для неї цієї справи. Посилання у касаційній скарзі на порушення норм матеріального та процесуального права фактично підтверджує незгоду особи, яка подала касаційну скаргу, з оскарженимисудовими рішеннями. І, відповідно, не свідчить, що скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, а справа виняткове значення для відповідача.

Посилання на інші випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України за наявності яких судове рішення у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб підлягає касаційному оскарженню, касаційні скарги та додані до них матеріали не містять.

Вказівка в резолютивній частині постанови Волинського апеляційного суду від 28 листопада 2023 року про можливість її оскарження до Верховного Суду не є підставою для відкриття касаційного провадження судом касаційної інстанції, оскільки оскаржене рішення ухвалено у справі з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Європейський суд з прав людини вказує, що було б важко погодитись з тим, що Верховний Суд у ситуації, коли відповідне національне законодавство дозволило йому відфільтрувати справи, що надходять до нього, має бути пов`язаним з помилками нижчих судів при визначенні питання щодо надання комусь доступу до нього. В іншому випадку це може серйозно заважати роботі Верховного Суду і зробить неможливим виконання Верховною Судом своєї специфічної ролі. У прецедентній практиці Суду вже було підтверджено, що повноваження вищого суду щодо визначення своєї юрисдикції не можуть бути обмежені таким чином (ZUBAC v. CROATIA, № 40160/12, § 122, ЄСПЛ, від 05 квітня 2018 року).

Суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню (пункт 1 частини другої статті 394 ЦПК України).

Таким чином, оскаржені судові рішення ухвалено у справі з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Тому у відкритті касаційного провадження слід відмовити, оскільки касаційні скарги подано на судові рішення, що не підлягають касаційному оскарженню.

Керуючись статтями 260, 389, 394 ЦПК України Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

Відмовити Національному антикорупційному бюро України у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 26 вересня 2023 року, додаткове рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 09 жовтня 2023 року та постанову Волинського апеляційного суду від 28 листопада 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону, Офісу Генерального прокурора, Національного антикорупційного бюро України, Державної казначейської служби України про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури та суду.

Відмовити Офісу Генерального прокурора у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 26 вересня 2023 року, додаткове рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 09 жовтня 2023 року та постанову Волинського апеляційного суду від 28 листопада 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону, Офісу Генерального прокурора, Національного антикорупційного бюро України, Державної казначейської служби України про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури та суду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді: В. І. Крат

І. О. Дундар

Є. В. Краснощоков