Провадження № 6/466/245/23
У Х В А Л А

04 січня 2024 року Шевченківський районний суд м. Львова у складі:

головуючого судді Зими І.Є.

за участю секретаря Колодій Я.П.

приватного виконавця Білецького І.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні подання приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Білецького Ігоря Мироновича про надання дозволу на звернення стягнення на нерухоме майно право користування яким мають неповнолітні діти

встановив:

28.12.2023р. приватний виконавець Білецький І.М. звернувся до суду з вищевказаним поданням, в якому просить надати дозвіл на звернення стягнення на нерухоме майно в якому зареєстровані неповнолітні діти а саме: квартиру, реєстраційний номер 101, місце знаходження: АДРЕСА_1 , загальною площею 69,8 кв. м., житловою площею 39,7 кв. м.

Подання мотивує тим, що у нього на виконанні перебуває зведене виконавче провадження № 71687686 з примусового виконання: виконавчого листа №466/6839/21 від 24.04.2023 року, виданого Шевченківським районним судом м. Львова про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованості у розмірі 16 090,00 грн.; виконавчого листа №466/6839/21 від 24.04.2023 року, виданого Шевченківським районним судом м. Львова про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованості у розмірі 37 000,00 доларів США.

28.04.2023 року винесено постанову про відкриття виконавчого провадження.

В ході проведення виконавчих дій встановлено, що в боржника, ОСОБА_1 , відсутні кошти для повернення коштів стягувачу.

Відтак, було реалізовано належний боржнику транспортний засіб, а саме легковий автомобіль марки Nissan, модель Sentra, 2015 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 , номер шасі VIN НОМЕР_2 . Проте коштів від реалізації виявилось недостатньо для повного виконання зведеного виконавчого провадження.

Виконавцем встановлено, що за боржником обліковується нерухоме майно, а саме: квартира АДРЕСА_2 , де зареєстрована неповнолітня особа.

Відтак, 17.05.2023р. приватний виконавець звертався до служби у справах дітей Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради , як органу опіки та піклування, з проханням розглянути питання про примусову реалізацію згаданого житла, право користування яким мають малолітні діти. Однак листом від 22.11.2023р. йому фактично було відмовлено у наданні такого дозволу.

Зважаючи на викладене, приватний виконавець змушений звернутись до суду про надання дозволу на звернення стягнення на нерухоме майно, право користування яким мають неповнолітні діти.

В судовому засіданні приватний виконавець Білецький І.М. подання підтримав, зіславшись на викладені в ньому обставини та факти.

Боржник ОСОБА_1 , та стягувач ОСОБА_2 не викликались, оскільки згідно частин 10, 11 ст. 440 ЦПК України, питання про звернення стягнення на нерухоме майно боржника, право власності на яке не зареєстровано в установленому законом порядку, під час виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішуються судом за поданням державного виконавця, приватного виконавця.

Суд негайно розглядає подання державного виконавця, приватного виконавця без повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного виконавця, приватного виконавця.

Суд, заслухавши пояснення приватного виконавця, дослідивши матеріали справи, дійшов наступного висновку.

Відповідно до ст. 446 ЦПК України процесуальні питання, пов`язані з виконанням судових рішень у цивільних справах, вирішуються судом, який розглядав справу як суд першої інстанції, якщо інше не визначено цим розділом. Процесуальні питання, пов`язані з виконанням рішень інших органів (посадових осіб), вирішуються судом за місцем виконання відповідного рішення.

Статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно вимог ст. 10 вказаного Закону, заходами примусового виконання рішень є: звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право звертатися до суду або органу, який видав виконавчий документ, із заявою (поданням) про роз`яснення рішення, про видачу дубліката виконавчого документа у випадках, передбачених цим Законом, до суду, який видав виконавчий документ, із заявою (поданням) про встановлення чи зміну порядку і способу виконання рішення, про відстрочку чи розстрочку виконання рішення. (п. 10 ч. 3 ст. 18 ЗУ «Про виконавче провадження»).

Таким чином, законодавцем не передбачено можливість суду вирішити питання щодо звернення стягнення на нерухоме майно, право суду надати дозвіл на звернення стягнення на нерухоме майно, право користування яким мають неповнолітні діти, всупереч положенням «Порядку провадження органами опіки та піклування, пов`язаною із захистом прав дитини», затвердженою постановою КМУ № 866 від 24.09.2008 року.

У поданні приватний виконавець покликається на те, що він, у межах наданих йому Законом України «Про виконавче провадження» та статтею 435 ЦПК України повноважень, у разі неможливості виконання судового рішення, не позбавлений права звертатися до суду із заявою (поданням) про зміну способу та порядку його виконання.

В даному випадку, з метою усунення обставин, які роблять неможливим виконання рішення суду, а саме відсутності дозволу (відмові) органу опіки та піклування на реалізацію нерухомого майна, право власності або право користування яким мають діти, виконавець вважає, що має право звернутися до суду із заявою (поданням) про звернення стягнення на нерухоме майно боржника, в якому зареєстровані діти, яка повинна бути розглянута судом в порядку, встановленому в статті 435 ППК України.

Що стосується правомірності такого звернення приватного виконавця до суду із вказаною заявою, суд зазначає, що згідно вимог ч. ч. 1, 2, 3 ст. 435 ЦПК України, за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання.

Заява про встановлення або зміну способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення розглядається у десятиденний строк з дня її надходження у судовому засіданні з повідомленням учасників справи. Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Відповідно ч. 9 ст. 10 ЦПК України, якщо спірні відносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону), а за відсутності такого - суд виходить із загальних засад законодавства (аналогія права).

Зважаючи на викладене, суд роз`яснює приватному виконавцю, що аналогія закону та права не застосовується до правовідносин, які носять безспірний характер, тобто до Розділу 6 ЦПК України, яким врегульовані процесуальні питання, пов`язані з виконанням судових рішень у цивільних справах та рішень інших органів (посадових осіб).

Суд звертає увагу заявника, що положення ст. 435 ЦПК України, регулюють вирішення судом, який розглядав справу як суд першої інстанції, відстрочення або розстрочення виконання рішення суду та встановлення чи зміни способу або порядку його виконання.

Частиною 1 ст. 5 ЗУ «Про виконавче провадження» встановлено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Приватний виконавець здійснює примусове виконання, зокрема, виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором (п. 1 ч. 1 , ч. 3, ч. 5 ст. 3 Закону України «Про виконавче провадження»).

Так, згідно п. 28 розділу VIII Інструкції з організації примусового виконання рішення, у разі передачі на реалізацію нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, необхідний попередній дозвіл органів опіки та піклування, що надається відповідно до закону. Якщо такий дозвіл не надано, виконавець продовжує виконання рішення за рахунок іншого майна боржника, а в разі відсутності такого майна повертає виконавчий документ стягувачу з підстави, передбаченої пунктом 9 частини першої статті 37 Закону.

Зазначені норми чинного законодавства, не надають право суду в стадії виконання рішення суду про стягнення боргу на підставі своєї ухвали замінювати (підміняти) дозвіл органу опіки та піклування на продаж житла, в якому зареєстровані діти, оскільки питання щодо порушення прав особи на користування житлом носять ознаки спору.

Згідно п.3. розділу ІІ вказаного порядку, у разі передачі на реалізацію нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, необхідний попередній дозвіл органів опіки та піклування або відповідне рішення суду.

Чинним ЦПК України не передбачено право суду замінювати відмову у наданні дозволу органу опіки та піклування щодо доцільності надання дозволу на реалізацію майна де зареєстрована неповнолітня дитина.

Що стосується реєстрації неповнолітньої дитини за адресою, за якою знаходиться майно, що підлягає реалізації, то статтею 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей» встановлено, що держава охороняє і захищає права та інтереси дітей під час вчинення правочинів щодо нерухомого майна.

Неприпустиме зменшення або обмеження прав та інтересів дітей під час вчинення будь-яких правочинів щодо жилих приміщень. Органи опіки і піклування здійснюють контроль за дотриманням батьками та особами, які їх замінюють, житлових прав і охоронюваних законом інтересів дітей відповідно до закону. Для вчинення будь-яких правочинів щодо нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, необхідний попередній дозвіл органів опіки та піклування, що надається відповідно до закону.

Таким чином, вказана норма Закону встановлює необхідність отримання попереднього дозволу органів опіки та піклування для здійснення будь-яких угод з нерухомим майном, право власності на яке або право користування яким мають діти. А законодавством закріплено виключно лише за органами опіки та піклування право на надання дозволів на вчинення будь-яких правочинів щодо нерухомого майна, яким володіє чи користується дитина.

На підставі викладеного та керуючись, ЗУ «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей», ЗУ «Про виконавче провадження», ст.ст. 260, 263, 435, 446 ЦПК України, суд,

постановив:

У задоволенні подання приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Білецького Ігоря Мироновича про надання дозволу на звернення стягнення на нерухоме майно , право користування яким мають неповнолітні діти, а саме: квартиру , реєстраційний номер 101, місце знаходження: АДРЕСА_1 загальною площею 69,8 кв. м., житловою площею 39,7 кв. м. відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п?ятнадцяти днів з дня виготовлення повного тексту ухвали, безпосередньо до Львівського апеляційного суду.

Повний текст ухвали виготовлено 08 січня 2024 року .

Суддя: І. Є. Зима