ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/622/24 Справа № 205/8877/22 Суддя у 1-й інстанції - Басова Н. В. Суддя у 2-й інстанції - Новікова Г. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 січня 2024 року Дніпровський апеляційний суд в складі колегії:

судді-доповідача:Новікової Г.В.

суддів:Гапонова А.В., Никифоряка Л.П.,

розглянувши у письмовому провадженні без виклику сторін в м. Дніпро апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Меркулової Тетяни Петрівни, на заочне рішення Ленінського районного суду міста Дніпропетровська від 11 квітня 2023 року (повний текст складено 14 квітня 2023 року у м. Дніпро) у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2022 року Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (далі АТ КБ «ПриватБанк») звернулось до суду із зазначеним вище позовом, який обґрунтовувало тим, що згідно із заявою б/н від 06.03,2017 року ОСОБА_1 отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок зі сплатою відсотків за користування кредитом.

В порушення умов договору відповідач зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконав, у зв`язку з чим станом на 09.11.2022 року має заборгованість в сумі 32 803,18 грн., з яких: 28 079,29 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 4 723,89 грн. -заборгованість за простроченими відсотками.

У зв`язку із викладеним просив стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором у розмірі 32 803,18 грн. та судовий збір у розмірі 2 481,00 грн.

Заочним рішенням Ленінського районного суду міста Дніпропетровська від 11 квітня 2023 року позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково: стягнуто з ОСОБА_1 на їх користь заборгованість за кредитним договором б/н від 06.03.2017 року станом на 09.11.2022 року в розмірі 28 079,29 грн. (тіло кредиту), а також судовий збір у розмірі 2 123,72 грн.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 просить скасувати заочне рішення суду першої інстанції та ухвалити нове про відмову у задоволенні позовних вимог банку в частині стягнутого тіла кредиту.

В обґрунтування посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, оскільки фактично сплачені відповідачем кошти (111 412,47 грн.) перевищують фактично отриману ним суму кредитних коштів (91 390,01 грн.). При цьому зауважує, що заборгованість за поточним тілом кредиту у розмірі 28 079,29 грн. складається також з нарахованих процентів, а тому не підлягає стягненню, бо розмір процентів не було погоджено сторонами. Вважає, що на зазначене суд уваги не звернув, а тому прийшов до помилкового висновку про стягнення тіла кредиту.

АТ КБ «Приват Банк» подало відзив на апеляційну скаргу, в якому просило її відхилити та залишити рішення суду першої інстанції без змін. Зокрема зазначав, що ОСОБА_1 підписавши анкету-заяву погодився з умовами та правилами надання банківських послуг, а також тарифами, а тому сторонами погоджені усі істотні умови договору. Крім того матеріали справи містять підписаний відповідачем паспорт споживчого кредиту. З наданої банком виписки вбачається користування позичальником кредитними коштами та погашення кредитної заборгованості до певного часу.

Представником відповідача надано пояснення на відзив на апеляційну скаргу, в якому він наголошував на тому, що рішення оскаржується лише в частині задоволених позовних вимог щодо тіла кредиту, а тому не погоджується з доводами відзиву з приводу погодження сторонами усіх істотних умов договору та зазначає, що сторони не досягли письмово підтвердженої згоди щодо процентів користування кредитом.

Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Частиною 4 статті 19 ЦПК України передбачено, що спрощене провадження призначене для розгляду малозначних справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.

Відповідно до ч.1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Згідно із ч. 3 цієї статті розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.

У ч.1 ст. 369 ЦПК України зазначено, що апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Зважаючи, що по даній справі ціна позову становить 32 803,18 грн., тобто менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб і справа не відноситься до справи, яка не підлягає розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розгляд апеляційної скарги здійснюється без повідомлення сторін.

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги відповідно до статті 367 ЦПК України, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Рішення суду в неоскаржуваній частині позовних вимог щодо стягнення відсотків за користування кредитними коштами судом апеляційної інстанції на предмет законності та обґрунтованості не перевірялось.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Статтею 1055 ЦК України передбачено,що кредитний договір укладається у письмовій формі.

Із матеріалів справи вбачається, що у березі 2017 року ПАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк» було укладено кредитний договір з ОСОБА_1 шляхом підписання анкети-заяви без номеру від 06.03.2017 року про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку .

При цьому в заяві вказано, що відповідач згодний з тим, що ця заява разом із Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг, а також, що він ознайомився та погодився з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення шляхом роздрукування з офіційного сайту банку (а.с.24).

До кредитного договору банк додав Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна»,Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку та Паспорт споживчого кредиту (а.с. 25-26, 27, 28-81).

Згідно довідки АТ КБ «ПриватБанк», за договором підписаним з ОСОБА_1 , останньому надавались наступні кредитні картки: 21.02.2017 року - картка Універсальна з терміном дії до 09/20 року, 18.04.2018 року - картка Універсальна з фото з терміном дії до 04/22 року, 27.09.2018 року - картка Універсальна Gold з терміном дії до 08/22 року. (а.с.23)

За довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, оформленої на ОСОБА_1 , старт карткового рахунку відбувся 21.02.2017 року, кредитний ліміт позичальнику встановлено 26.08.2018 року у сумі 1 000 грн., максимально ліміт був збільшений 11.10.2018 року до 24 000 грн. та зменшений до 00 грн. 04.11.2020 року (а.с.22).

Згідно з наданим банком розрахунком, заборгованість відповідача за вказаним кредитним договором станом на 09.11.2022 року становить 32 803,18 грн., з яких: 28 079,29 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 4 723,89 грн. - заборгованість за простроченими відсотками (а.с.12-15).

Також матеріали справи містять банківську виписку по рахунку ОСОБА_1 за договором №б/н за період 21.02.2017-14,11-2022 року, з якої вбачається наявність заборгованості станом на 14.11.2022 року у сумі 32 803,18 грн. (а.с. 16-21)

Задовольняючи позовні вимоги у частині, які стосуються тіла кредиту, суд першої інстанції виходив із того, що фактично отримані та використані позичальником кошти у добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, він вправі вимагати захисту своїх прав через суд шляхом подання у будь-який час відповідного позову про їх стягнення.

Такий висновок відповідає встановленим обставинам у справі та нормам матеріального і процесуального права .

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що 06.03.2017 року між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір, згідно з умовами якого останній отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. В підтвердження укладання договору позивачем надано копію анкети-заяви від 06.03.2017 року з підписом клієнта, де зазначено його особисті дані; розрахунок заборгованості за договором від станом на 09.11.2022 року, укладеного між ПриватБанком та ОСОБА_1 , з якого вбачається наявність заборгованості за кредитом станом на 09.11.2022 року в сумі 32 803,18 грн. до яких окремими вимогами йдуть 28 079,29 грн. - тіло кредиту, 4 723,89 - заборгованість за відсотками, а також виписку за договором №б/н за період з 21.02.2017 р. по 14.11.2022 р.

Із наданих позивачем доказів, зокрема виписки за карткою ОСОБА_1 вбачається, що останній користувався кредитними коштами шляхом отримання готівки, розраховувався ними за товари та послуги, а також здійснював повернення кредитних коштів банку. Всі ці дії свідчать про те, що відповідач отримав кредитні кошти та користувався ними з частковим поверненням. Надані позивачем докази в підтвердження укладання кредитного договору між сторонами апеляційний суд вважає належними та допустимими.

Кредитний договір відповідачем недійсним не визнавався, ОСОБА_1 користувався кредитними коштами протягом тривалого часу, договір ним виконувався, тобто вносилися платежі, хоч і не своєчасно та не в повному обсязі, що підтверджується розрахунком заборгованості, що в своїй сукупності вказує на наявність договірних відносин між сторонами та дійсність кредитного договору. Крім того сам ОСОБА_1 та його представник підтверджують користування відповідачем кредитними коштами, однак не погоджуються із сумою тіла кредиту зазначаючи, що в його суму входять непогоджені сторонами відсотки, а фактично отримані відповідачем кошти ним було сплачено.

Однак, наявні в матеріалах справи документи спростовують ці доводи. Зокрема згідно із відомостями, які містить розрахунок заборгованості відсотки за користування кредитом складають окрему графу розрахунків (18) та не пересікаються із графами, в яких нараховується тіло кредиту (5,6) (а.с.14 зворот)

При цьому слід зауважити, що згідно із випискою за кредитним договором ОСОБА_1 здійснено витрат на суму 227 666,51 грн., а усього надходжень, тобто погашень здійснено на суму 194 863,33 грн. (а.с.16). Тобто в залишку нарахована банком відповідачу заборгованість складає 32 803,18 грн. (227 666,51 -194 863,33) з якої згідно заявлених позовних вимог відповідно до розрахунку станом на 09.11.2022 року 28 079,29 грн. тіло кредиту, а 4 723,89 відсотки за його користування.

Відповідно до положень статей 12,18 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Отже позивачем належними та допустимим доказами доведено наявність у ОСОБА_1 заборгованості за тілом кредиту у розмірі 28 079,29 грн., яка не містить у собі відсотків за користування кредитом.

Таким чином, судом першої інстанції прийнято до уваги, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, а отже підлягають поверненню відповідно до вимог частини другої статті 530 ЦК України в будь-який час у судовому порядку .

При цьому, ще раз слід зауважити, що суд апеляційної інстанції з огляду на вимоги апеляційної скарги не переглядає судове рішення у частині відмови у задоволенні позовних вимог щодо процентів за користування кредитом.

Враховуючи наведене, колегія суддів апеляційного суду, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд першої інстанції, з урахуванням встановлених фактичних обставин дійшов обґрунтованого висновку про те, що є підстави для задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором на користь банку у частині тіла кредиту у розмірі 28 079,29 грн.

Решта доводів апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи. Судом першої інстанції повно та всебічно досліджено обставини справи.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, підстави для його скасування відсутні.

З огляду на те, що апеляційний суд дійшов висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення без змін, підстав для відшкодування, зміни або перерозподілу судових витрат у відповідності до ст.141 ЦПК України не має.

Відповідно до частини 3 статі 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, ціна позову у яких не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Так як ціна позову складає 32 803,18 грн. що менше двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, то судове рішення не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись ст. ст. 368, 369, 375, 382,384 ЦПК України, апеляційний суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Меркулової Т. П. залишити без задоволення.

Заочне рішення Ленінського районного суду міста Дніпропетровська від 11 квітня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 ст. 389 ЦПК України.

Судді: