РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

4 січня 2024 року м. Мукачево Справа №303/10278/23

2/303/1602/23

Мукачівський міськрайонний суд Закарпатської області

у складі: головуючого судді Кость В.В.

секретар судового засідання Станкович К. І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Мукачево цивільну справу

за позовом ОСОБА_1

до відповідача ОСОБА_2

третя особа без самостійних вимог: приватний нотаріус Мукачівского районного нотаріального округу Закарпатскої області Машіка Олена Миколаївна

про визнання права власності,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 від імені якої діє ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про встановлення юридичного факту, відносно того, що ОСОБА_1 є єдиним спадкоємцем першої черги за законом, який прийняв спадщину за своїм чоловіком ОСОБА_4 .

На підставі ухвали суду від 21 грудня 2023 року суд прийняв до розгляду заяву позивача про зміну позовних вимог, відповідно до якої позивач просила визнати за нею право власності на квартири за адресою: АДРЕСА_1 та частину земельної ділянки, площею 1,86 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер :000:0011.

Позовні вимоги обґрунтовуються обставинами щодо наявності у позивача всіх правових підстав для визнання за нею права власності на зазначене нерухоме майно за померлим чоловіком - ОСОБА_4 , який не залишив заповіту, однак з яким вона проживала на час смерті та фактично прийняла спадщину. Позивач також посилається на те, що відповідач до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини не зверталася, і хоч є зареєстрованою за однією адресою із померлим, однак фактично там не проживає.

Від представника позивача до суду надійшла заява про розгляд справи у їх з довірителем відсутності, позовні вимоги підтримують та просять їх задоволити.

Відповідач у судове засідання не з`явилася, однак подала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги визнає та не заперечує проти їх задоволення.

Від третьої особи пояснень до суду не надходило, у судове засідання не з`явилася, про причини неявки суд не повідомила.

Дослідивши подані по справі доказові матеріали, суд констатує наступне.

Судом встановлено, що позивач та відповідач є мітір`ю та донькою, що підтверджується копією свідоцтва про народження ОСОБА_5 серії НОМЕР_1 від 5 листопада 1980 року.

Поряд з цим, померлий ОСОБА_4 був чоловіком позивача та батьком відповідача.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 помер (свідоцтво про смерть серії НОМЕР_2 ), заповіту на випадок своєї смерті не залишав.

Таким чином, позивач та відповідач є спадкоємцями першої черги.

Відповідач у зв`язку з укладенням шлюбу, розірванням шлюбу та повторним укладенням шлюбу змінювала прізвище з « ОСОБА_6 » на « ОСОБА_7 », а в подальшому на « ОСОБА_8 », що підтверджується наявними в матеріалах справи доказами.

Як вбачається з довідки від 16.09.2023 №9 Об`єднання співвласників баготаквартирного будинку «Наш дім-35», ОСОБА_2 фактично не проживає за місцем своєї реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 . Довідку надано згідно акту обстеження даної квартири в присутності голови ОСББ «Наш дім-35» та трьох сусідів-свідків.

Наведене підтверджується також актом №8 від 16.09.2023 підписаним сусідами-свідками ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , а також головою ОСББ «Наш дім 35» Клепар Г.В. (а.с 17).

Як вбачається з листа приватного нотаріуса Машіки О.М. від 17 листопада 2023 року №103/02/14, із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 , окрім позивача, ніхто не звертався.

Приватним нотаріусом Мукачівського районного нотаріального округу Машіка О.М. було видано позивачу 04.08.2023 року свідоцтво про право на спадщину за законом на частку земельної ділянки кадастровий номер :02:000:0011, яка належала померлому ОСОБА_4 (а. с. 12).

Право власності на нерухоме майно виникає у спадкоємця з моменту державної реєстрації цього майна.

Право власності на частини зазначеної земельної ділянки було зареєстровано за ОСОБА_1 , що підтверджується Витягом з державного реєстру речових прав № 341610191 від 04.08.2023.

Відповідно до довідки-характеристики №166 від 23.03.2023 виданої Комунальним підприємством Мукачівське міське бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки, квартира АДРЕСА_2 зареєстрована в КП «ММБТІ та ЕО» на праві приватної власності станом на 06.01.1999 року за реєстровим номером 7871 в реєстраційній книзі №54 за ОСОБА_4 . Свідоцтво про право власності видано на підставі рішення №314 МВК від 26.11.1998 року.

Також в матеріалах справи міститься технічний паспорт на квартиру з відображеними в ньому технічними характеристиками вказаного об`єкта нерухомості.

З урахуванням вищевказаних фактичних обставин справи, суд приймає до уваги також наступне.

Згідно зі ст. 2 Цивільного процесуального кодексу України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частиною першою ст. 15 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Під способом захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів дається у ст. 16 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ст.20 Цивільного кодексу України право на захист особа здійснює на свій розсуд.

З урахуванням п. 1 частини другої ст. 16 Цивільного кодексу України, одним із способів захисту порушеного права є його визнання.

У ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що «при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права».

Виходячи з міжнародно-правових зобов`язань держави, положень ст. 8 Конституції України та Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) дотримання принципу верховенства права є однією з підвалин демократичного суспільства.

Статтею 1 протоколу №1 Конвенції передбачено, що: «кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права».

Частинами першою, другою та четвертою ст. 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності.

Відповідно до ст. 1216 Цивільного кодексу України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Статтями 1218, 1222 Цивільного кодексу України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

За статтею 1258 Цивільного кодексу України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (ч. 1, ч. 5 статті 1268 Цивільного кодексу України).

У відповідності до ст. 1269 Цивільного кодексу України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ст. 1270 Цивільного кодексу України).

Отже, для того, щоб набути право на спадщину, спадкоємці за заповітом або за законом мають прийняти її у порядку та у строки, встановлені законом.

Згідно з абзацами другим та третім п. 23 постанови пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 №7 свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають.

У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Оцінюючи фактичні обставини по справі не предмет їх відповідності вищевказаним нормам цивільного законодавства суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог з огляду на наступне.

Як вбачається із матеріалів справи, відповідач не скористалася своїм правом та не подала нотаріусу заяву про прийняття спадщини за померлим батьком.

Поряд з цим, сама лише реєстрація місця проживання особи разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини відповідно до частини третьої ст. 1268 Цивільного кодексу України не свідчить про своєчасність прийняття спадщини (постанова Верховного Суду від 19 травня 2021 року у справі № 937/10434/19-ц (провадження № 61-3620св21, від 29 вересня 2021 року у справі № 464/566/19 (провадження № 61-1688св21).

Таким чином, позивач прийняла спадщину в порядку визначеному частиною третьою ст. 1268 Цивільного кодексу України, оскільки постійно проживала разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини та не заявила про відмову від неї.

За таких обставин, позивач фактично не може належним чином оформити документально право на все спадкове майно, яке перебуває у її користуванні. Інших спадкоємців, які б виявили бажання прийняти спадщину немає.

У відповідності до приписів частини четвертої ст. 206 Цивільного процесуального кодексу України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Роз`яснюючи положення процесуального закону, які визначають дії суду при визнанні позову відповідачем Пленум Верховного Суду України в абзаці третьому пункту 24 постанови від 12.06.2009 р. №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» зазначив, що у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює

рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній

частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи.

Також представником позивача було допущено у тексті заяви про зміну позовних вимог помилку в кадастровому номері земельної ділянки, зазначивши «:000:0011», тоді як вірним мало бути «:02:000:0011».

Тобто, випадково, пропущено дві цифри кадастрового номеру земельної ділянки.

Поряд з цим, вірним є зазначення кадастрового номеру земельної ділянки саме :02:000:0011, що підтверджується копією Витягу з Державного реєстру речових прав, наявного в матеріалах справи (а.с.14).

У постанові від 21 жовтня 2021 року у справі № 137/731/17 (провадження № 61-10525св21) Верховний Суд зазначив, що некоректне з точки зору лінгвістики формулювання вимог позову не може бути перешкодою для захисту порушеного права особи, яка звернулася до суду, оскільки надміру формалізований підхід щодо послідовного розуміння вимог позову, як реалізованого способу захисту, суперечить завданням цивільного судочинства, якими є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Приймаючи до уваги фактичні обставини по справі на предмет їх відповідності вищевказаним нормам цивільного законодавства суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог з огляду на доказово підтверджені обставини для визнання за позивачем (як єдиним спадкоємцем першої черги, що фактично прийняла спадщину) права власності на квартири за адресою: АДРЕСА_1 та частину земельної ділянки, площею 1,86 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер :02:000:0011.

Крім того, за результатами судового розгляду справи не встановлено обставин, які б свідчили про порушення прав, свобод та інтересів інших осіб, внаслідок ухвалення судом саме такого судового рішення.

При цьому суд зазначає, що Європейський суд з прав людини зауважує на тому, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

З урахуванням вищенаведених фактичних обставин по справі, суд приходить до висновку про підставність позовних вимог та необхідність їх задоволення.

На підставі наведеного та керуючись статтями 8, 19, 41, 124, 129, 1291 Конституції України, ст.ст. 2, 3, 10, 12, 13, 76-81, 89, 258, 259, 263-265, 273, 354 Цивільного процесуального кодексу України, Мукачівський міськрайонний суд Закарпатської області,

УХВАЛИВ:

1.Позов задоволити повністю.

2. Визнати за ОСОБА_1 право власності на частину квартири за адресою: АДРЕСА_1 та частину земельної ділянки, площею 1,86 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер :02:000:0011.

3. Судові витрати покласти на позивача.

4. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

5. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

6. Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ;

Представник позивача: ОСОБА_3 , АДРЕСА_3 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 .

Третя особа без самостійних вимог: приватний нотаріус Мукачівского районного нотаріального округу Закарпатскої області Машіка Олена Миколаївна, м.Мукачево, вул. Береша, 3/1.

Суддя В.В. Кость