Справа № 209/5910/23
Провадження № 2/209/1348/23
"10" січня 2024 р. м. Кам`янське
Дніпровський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді Лобарчук О.О.,
при секретарі Золотих Л.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Кам`янське Дніпропетровської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог: ОСОБА_3 , про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,-
Короткий зміст позовних вимог
Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом, в якому просить суд визнати відповідача ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , таким, що втратив право користування житловим приміщенням, розташованим за адресою: АДРЕСА_1 , що є підставою для зняття його з реєстраційного обліку в квартирі та внесення відповідних змін до особового рахунку.
На обґрунтування позовних вимог зазначає, що 20 лютого 1980 року, згідно рішення Виконавчого комітету Заводської Ради народних депутатів м. Дніпродзержинська, в порядку поліпшення житлових умов, родиною ОСОБА_4 , які являлись її родичами, на склад сім`ї із чотирьох осіб: ОСОБА_5 , його дружини ОСОБА_6 , та їх двох синів: ОСОБА_7 та ОСОБА_2 , була отримана квартира АДРЕСА_2 . Всі члени родини одразу були зареєстровані у зазначеній квартирі та постійно в ній проживали. Основним квартиронаймачем являвся ОСОБА_5 . Складається квартира із трьох ізольованих кімнат, житловою площею 37,7 кв.м. загальною площею 59,5 кв. м. Старший син, ОСОБА_7 , на початку 90-х років створив свою родину і із квартири по АДРЕСА_1 виїхав і знявся з реєстраційного обліку в квартирі. Молодший син, ОСОБА_2 , також в квартирі не проживав з початку 90-х років, так як мав інше місце проживання. У 1997 році помер основний квартиронаймач житла ОСОБА_5 , у зв`язку з чим був знятий з реєстраційного обліку в квартирі. Оскільки його дружині було важко одній утримувати трикімнатну квартиру, вона запропонувала її родині проживання у квартирі по АДРЕСА_1 , а вона переїхала проживати у квартиру, яка знаходилась у користуванні її родини, при цьому ОСОБА_6 надала свій дозвіл на переоформлення особового рахунку з імені померлого ОСОБА_5 на її, ОСОБА_1 , ім`я. 14 березня 1997 року вона, ОСОБА_1 , її син ОСОБА_3 , її донька ОСОБА_8 , та 18 серпня 1998 року її чоловік, ОСОБА_9 , були зареєстровані у квартирі по АДРЕСА_1 і стали постійно в ній проживати. У 2005 році її чоловік, ОСОБА_9 , помер, у зв`язку з чим був знятий з реєстраційного обліку в квартирі. 04 червня 2010 року, після створення своєї родини, виїхала із квартири і знялась з реєстрації її донька ОСОБА_10 . В квартирі залишились бути зареєстрованими, як вона вважала, тільки вона з сином ОСОБА_3 . Однак, у вересні 2023 року, при отриманні довідки про склад сім`ї їй стало відомо, що окрім них із сином у квартирі по АДРЕСА_1 , до теперішнього часу значиться зареєстрованим один із колишніх користувачів квартири ОСОБА_2 . Тобто, протягом багатьох років вона сплачує квартплату та комунальні платежі за особу, яка в квартирі не проживає вже тривалий час - понад тридцять років, що у теперішній час ставить її у тяжке матеріальне становище та створює умови для виникнення заборгованості за надання комунальних послуг до квартири. До того ж, у теперішній час вона бажаю вирішити питання приватизації квартири, але, реєстрація сторонньої особи, перешкоджає їй це зробити. Відповідач не проживає в квартирі по АДРЕСА_1 ні постійно, ні переважно, ні тимчасово, він взагалі з 1993 року не проживає в квартирі. Оскільки відповідач добровільно не знявся з реєстраційного обліку в квартирі, яка не є його місцем перебування та місцем проживання, і вирішити дане питання з ним вона не може, оскільки їй невідоме його місце знаходження, вона вимушена звернутися до суду із цією позовною заявою про визнання ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням у спірній квартирі з тих причин, що він без поважних причин не проживає квартирі понад шість місяців.
Процесуальні дії у справі.
Відповідно до ч.4 ст.19 ЦПК України, спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні.
Відповідно до ст.274 ч. 1 ЦПК України, у порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута малозначна справа.
Ухвалою Дніпровського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 06 листопада 2023 року було відкрито провадження по справі, призначено справу до розгляду у порядку спрощеного провадження з викликом сторін та надано відповідачам строк для подання відзиву на позовну заяву.(а.с.18).
01 грудня 2023 року судом винесено ухвалу про заочний розгляд справи.
Заяви (клопотання) учасників справи.
Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилась, письмово просила розглядати цивільну справу за її відсутності. Позов підтримує у повному обсязі, не заперечує проти ухвалення заочного рішення.
Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, про час і місце судового розгляду повідомлений належним чином. Своїм правом надати суду заяву про розгляд справи за його відсутності не скористався та не повідомив суд про причини неявки у засідання. Відзив на позовну заяву не подав.
Третя особа ОСОБА_3 в судове засідання не з`явився, письмово просив розглядати цивільну справу за його відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі.
Згідно ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). За згодою позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.
У відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України у зв`язку з розглядом справи за відсутності сторін фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.
Суд, враховуючи думку сторін, дослідивши письмові матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню по наступним підставам.
Судом встановлено, що на підставі рішення виконкому Заводського району № 55 від 20.02.1980 року, на її сім`ю із чотирьох чоловік 26.02.1980 року був виданий ордер на заняття житлового приміщення - квартири за адресою: АДРЕСА_1 , де основним квартиронаймачем є ОСОБА_5 (а.с.10).
Згідно довідки від 24.04.1997 року, ОСОБА_1 подала заяву на переоформлення особового рахунку на своє ім`я після померлого ОСОБА_5 (а.с.11)
Згідно довідки №001248502, виданої ТОВ «Абонент ХХІ», за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстровані: ОСОБА_1 (кв. наймач), ОСОБА_3 (син) та ОСОБА_2 (брат). (а.с.12)
Згідно акту про не проживання № 346 виданого КП КМР «Добробут» від 14.09.2023 року встановлено, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 дійсно не мешкає в квартирі АДРЕСА_2 з 1997 року теперішній час, про що підтверджують сусіди (а.с.13).
Оцінка суду доказів та аргументів сторін. Мотиви застосування норм права судом.
Згідно зі статтею 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність.
У статті 9 ЖК України встановлено, що ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.
Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 61 ЖК УРСР користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення. Договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем громадянином, на ім`я якого видано ордер.
Відповідно до ст.64 ЖК УРСР члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім`ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов`язки, як наймач і члени його сім`ї.
Згідно зі ст. 65 ЖК УРСР наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім`ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей зазначеної згоди не потрібно. Особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім`ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім`ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім`ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням.
Частиною 1 статті 106 ЖК УРСР передбачено, що повнолітній член сім`ї наймача вправі за згодою наймача та інших членів сім`ї, які проживають разом з ним, вимагати визнання його наймачем за раніше укладеним договором найму жилого приміщення замість попереднього наймача. Таке ж право у разі смерті наймача або втрати ним права на жиле приміщення належить будь-якому членові сім`ї наймача.
Як роз`яснено у п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 01.11.1996 № 9 (з подальшими змінами) «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» наявність чи відсутність прописки сама по собі не може бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім`ї наймача (власника) приміщення, або ж для відмови їй у цьому.
Відповідно до правової позиції, висловленої Верховним Судом України у постанові від 11.07.2012 №6-60цс-12 у осіб, які вселилися до наймача, виникають усі права й обов`язки за договором найму жилого приміщення, якщо особи постійно проживали разом із наймачем і вели з ним спільне господарство та були визнані членами сім`ї наймача (ч. ч. 1, 2 ст. 64 ЖК УРСР). Крім того, особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім`ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім`ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім`ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням (ч. 2 ст. 65 ЖК УРСР). При цьому під час вирішення спору про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з`ясувати, крім обставин щодо реєстрації цих осіб у спірному приміщенні, дотримання встановленого порядку при їх вселенні та наявності згоди на це всіх членів сім`ї наймача та обумовлення угодою між указаними особами, наймачем і членами сім`ї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням, й інші обставини справи, що мають значення для справи, а саме: чи було це приміщення постійним місцем проживання цих осіб, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання.
Оскільки відповідно до вимог закону вселення та проживання в квартиру може бути здійснено лише у встановленому порядку, членом сім`ї наймача, в розумінні ч. 2 ст. 64 ЖК УРСР, може бути визнано лише осіб, які вселилися у встановленому порядку та на відповідній правовій підставі постійно проживають в квартирі разом з наймачем. За змістом ст. 65 ЖК України за особою не може бути визнано право користування жилим приміщенням, якщо вона зберігає постійне місце проживання в іншому жилому приміщенні.
Згідно зі ст. 107 ЖК УРСР у разі вибуття наймача та членів його сім`ї, договір найму жилого приміщення вважається розірваним з дня вибуття. Якщо з жилого приміщення вибуває не вся сім`я, то договір найму жилого приміщення не розривається, а член сім`ї, який вибув, втрачає право користування цим жилим приміщенням з дня вибуття.
Окрім вище зазначеного, суд звертає увагу, що згідно ст. 47 Конституції України, кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону.
Згідно ст. 55 Конституції України, права і свободи людини і громадянина захищаються судом.
Правова позиція Європейського суду з прав людини, відповідно до п. 1 ст. 8 Європейської конвенції про захист прав людини та основних свобод, яка гарантує кожній особі окрім інших прав, право на повагу до її житла. Воно охоплює насамперед право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла.
Враховуючи вищевикладені норми чинного законодавства, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги мають бути задоволені повністю.
У відповідності зі ст. 141 ЦПК України, у разі задоволення позову судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідача.
Враховуючи відсутність висловленого позивачем бажання стягнути з відповідача судовий збір у відповідності до ст.13, 141 ЦПК України, суд відносить його на рахунок позивача.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 3, 12, 13, 81, 89, 141, 259, 263, 265, 280, 281 ЦПК України, суд
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог: ОСОБА_3 , про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням задовольнити повністю.
Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , таким, що втратив право користування житловим приміщенням, розташованим за адресою: АДРЕСА_1 , що є підставою для зняття його з реєстраційного обліку в квартирі та внесення відповідних змін до особового рахунку.
Судові витрати залишити за рахунок позивача.
Рішення суду набирає законної сили в порядку, передбаченому ст.289 ЦПК України, а саме, заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача про перегляд заочного рішення, яка може бути подана відповідачем протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Заочне рішення суду може бути оскаржено позивачем протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду

Повний текст рішення складений - 10.01.2024 року.

Суддя Лобарчук О.О.