Справа № 409/25/16-ц
Провадження № 2-в/0186/6/24
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 січня 2024 року м.Першотравенськ.

Першотравенський міський суд Дніпропетровської області в складі:

головуючого - судді Янжули С.А.

при секретарі - Лиман Н.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Першотравенську в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, цивільну справу про відновлення втраченого судового провадження - цивільної справи Білокуракинського районного суду Луганської області №409/25/16-ц за позовом Публічного акціонерного товариства "УкрСиббанк" до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , про стягнення сум заборгованості за договором про надання споживчого кредиту, процентів, нарахованих за користування кредитом та пені,

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 14 грудня 2023 року ініційовано розгляд цивільної справи про відновлення втраченого судового провадження - цивільної справи Білокуракинського районного суду Луганської області №409/25/16-ц за позовом Публічного акціонерного товариства "УкрСиббанк" до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , про стягнення сум заборгованості за договором про надання споживчого кредиту, процентів, нарахованих за користування кредитом та пені, оскільки судове провадження було втрачено.

Ухвалою суду від 18 грудня 2023 року було відкрито провадження по вищевказаній справі, зобов`язано учасників судового провадження направити до суду в строк до 08 січня 2024 року належним чином завірені копії всіх наявних у них письмових доказів, процесуальних документів, що були предметом розгляду вказаної цивільної справи №409/25/16-ц.

Сторони в судове засідання не з`явилися, про день, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином на вказані ними адреси та через оголошення на офіційному веб-сайті "Судова влада України", представник АТ "Укрсиббанк" подав заяву про розгляд справи в його відсутність.

З урахуванням ч.2 ст.247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали заяви, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст.488 Цивільного процесуального кодексу України, відновлення втраченого повністю або частково судового провадження в цивільній справі, закінченій ухваленням рішення або у якій провадження закрито, проводиться у порядку, встановленому цим Кодексом.

Як зазначено у ст.490 Цивільного процесуального кодексу України, заява про відновлення втраченого судового провадження подається до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції.

Розпорядженням голови Верховного Суду від 06 березня 2022 року № 1/0/9-22, справи, які підсудні Білокуракинському районному суду Луганської області розглядаються Першотравенським міським судом Дніпропетровської області.

При розгляді справи про відновлення втраченого судового провадження, суд бере до уваги: частину справи, яка збереглася (окремі томи, жетони, матеріали з архіву суду тощо); документи, надіслані (видані) судом учасникам судового процесу та іншим особам до втрати справи, копії таких документів; матеріали виконавчого провадження, якщо воно здійснювалося за результатами розгляду справи; будь-які інші документи і матеріали, подані учасниками судового процесу, за умови, що такі документи і матеріали є достатніми для відновлення справи; відомості з Єдиного державного реєстру судових рішень; дані, що містяться в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі; будь-які інші відомості, документи тощо, отримані у законний спосіб з інших офіційних джерел. Суд може допитати як свідків осіб, які були присутніми під час вчинення процесуальних дій, учасників справи (їх представників), а в необхідних випадках - осіб, які входили до складу суду, що розглядав справу, з якої втрачено провадження, а також осіб, які виконували судове рішення, та вчиняти інші процесуальні дії, передбачені цим Кодексом, з метою відновлення втраченого судового провадження (ст.493 Цивільного процесуального кодексу України).

Судом встановлено, що заочним рішенням Білокуракинського районного суду Луганської області від 08 лютого 2016 року, в цивільній справі №409/25/16-ц (провадження №2/409/463/16) за позовом Публічного акціонерного товариства "УкрСиббанк" до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення суми заборгованості за договором про надання споживчого кредиту, процентів, нарахованих за користування кредитом та пені - позовні вимоги було задоволено; стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , і.к. НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , і.к. НОМЕР_2 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 на користь ПАТ УкрСиббанк (р/р НОМЕР_3 в АТ УкрСиббанк, МФО 351005, код 09807750 ) заборгованість за кредитним договором № 0 від 22 липня 2008 року у розмірі 81252,45 доларів США та 102178,57 грн. та витрати понесені позивачем по сплаті судового збору в розмірі 3654 грн, всього 81252,45 доларів США та 105832,57 грн.

Рішенням Апеляційного суду Луганської області від 11 вересня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково; рішення Білокуракинського районного суду Луганської області від 08 лютого 2016 року змінено, скасувавши його в частині задоволення позовних вимог Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» про стягнення з ОСОБА_2 в солідарному порядку на користь Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» заборгованості за кредитним договором № 0 від 22 липня 2008 року в розмірі 81252,45 доларів США і 102178,57 грн., та витрат, понесених позивачем по сплаті судового збору в розмірі 3654 грн., а всього - 81252,45 доларів США та 105832,57 грн. Ухвалено в цій частині нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором про надання споживчого кредиту, процентів, нарахованих за користування кредитом та пені відмовлено. В іншій частині рішення Білокуракинського районного суду Луганської області від 08 лютого 2016 року залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 20 листопада 2019 року касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» задоволено частково; рішення апеляційного суду Луганської області від 11 вересня 2017 року в частині вирішення позову публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором про надання споживчого кредиту скасовано, справу в цій частині направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постановою Луганського апеляційного суду від 17 лютого 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково; рішення Білокуракинського районного суду Луганської області від 08 лютого 2016 року скасувано в частині стягнення солідарно з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» заборгованості за договором про надання споживчого кредиту № 0 від 22 липня 2008 року у розмірі 81252, 45 доларів США та 102178, 57 грн., витрат по сплаті судового збору, а всього 81252, 45 доларів США та 105832, 57 грн. і в цій частині ухвалити нове судове рішення; позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором про надання споживчого кредиту задоволено частково; стягнуто з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , фактичне місце проживання: АДРЕСА_2 , яка є солідарним боржником з ОСОБА_1 заборгованість за договором про надання споживчого кредиту № 0 від 22 липня 2008 року станом на 28.04.2014 року у розмірі 10 220 (десять тисяч двісті двадцять) доларів США 42 центи, яка складається із заборгованості за кредитом 9500 доларів США; відсотки за користування кредитом 720,42 доларів США., стягнути заборгованість по сплаті пені за порушення термінів повернення кредиту та відсотків станом на 28.04.2014 року у розмірі 6739 (шість тисяч сімсот тридцять дев`ять) грн. 76 коп, яка складається з: пеня за прострочення сплати кредиту у сумі 6202, 22 грн., пеня за прострочення сплати процентів у сумі 537, 54 грн.

Матеріали цивільної справи №409/25/16-ц перебували в Білокуракинському районному суді Луганської області, будівля якого знаходиться в смт.Білокуракине, Луганської області, яке на теперішній час не контролюється органами державної влади України та є тимчасово окупованою територією України.

Станом на 08 січня 2024 року Білокуракинський районний суд Луганської області цивільну справу №409/25/16-ц Першотравенському міському суду Дніпропетровської області не передавав.

Зазначена обставина дає підстави вважати про втрату матеріалів вказаної цивільної справи.

Першотравенському міському суду Дніпропетровської області надано доступ до АСДС КП "Д-3" Білокуракинського районного суду Луганської області, однак ОСК на вказану цивільну справу містить лише заочне рішення від 08 лютого 2016 року.

Сторонам по справі запропоновано в строк до 08 січня 2024 року надати суду всі наявні у них письмові докази та процесуальні документи, які були підставою для ухвалення рішення по справі №409/25/16-ц від 08 лютого 2016 року.

На виконання вимог ухвали суду, представником АТ "УкрСиббанк" надано суду наступні документ в копіях: позовна заява, платіжне доручення про сплату судового збору по справі, довідка-розрахунок заборгованості, вимоги про погашення боргу, заява від 03 лютого 2016 року банку, клопотання про відновлення втраченого провадження, оголошення про виклик відповідачів до суду, платіжне доручення про сплату позивачем витрат за розміщення оголошення, супроводжувальний лист позивача на адресу газети "Урядовий кур`єр", супроводжувальний лист про направлення позивачу заочного рішення суду, заочне рішення суду від 08 лютого 2016 року, супроводжувальний лист про направлення справи ВС на адресу Луганського апеляційного суду, постанова ВС від 20 листопада 2019 року, супроводжувальний лист про направлення Луганським апеляційним судом копії постанови від 17 лютого 2020 року сторонам по справі, постанова Луганського апеляційного суду від 17 лютого 2020 року, договір про надання споживчого кредиту 00 від 22 липня 2008 року, графік погашення кредиту, договір поруки №218779 від 22 липня 2008 року.

З метою відновлення втраченого судового провадження судом були досліджені відомості з Єдиного державного реєстру судових рішень, виявлено наступні процесуальні документи, що містилися у втраченому судовому провадженні №409/25/16-ц Білокуракинського районного суду Луганської області: ухвали Білокуракинського районного суду Луганської області від 18 січня 2016 року про поновлення провадження, від 08 лютого 2016 року про заочний розгляд справи, заочне рішення від 08 лютого 2016 року, ухвала від 30 травня 2017 року про прийняття заяви про перегляд заочного рішення, ухвала від 23 червня 2017 року про залишення без розгляду заяви про перегляд заочного рішення, ухвала Апеляційного суду Луганської області від 10 серпня 2017 року про залишення без руху апеляційної скарги, від 10 серпня 2017 року про звільнення ОСОБА_2 від сплати судового збору, від 23 серпня 2017 року про відкриття апеляційного провадження, від 28 серпня 2017 року про призначення справи до розгляду, рішення від 11 вересня 2017 року, ухвала ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13 жовтня 2017 року про відкриття касаційного провадження, ухвала ВС від 24 жовтня 2019 року призначення справи до судового розгляду, від 13 листопада 2019 року про задоволення заяв суддів про самовідвід, постанова ВС від 20 листопада 2019 року, ухвала Луганського апеляційного суду від 04 грудня 2019 року про призначення справи до розгляду, постанова від 17 лютого 2020 року.

Відповідно до ч.1 ст.494 Цивільного процесуального кодексу України, на підставі зібраних і перевірених матеріалів суд постановляє ухвалу про відновлення втраченого судового провадження повністю або в частині, яку, на його думку, необхідно відновити.

Враховуючи викладене, зважаючи на те, що досліджені документи, на думку суду, є належними та достатніми для відновлення втраченого провадження, суд, перевіривши зібрані матеріали, вважає за необхідне частково відновити втрачене судове провадження №409/25/16-ц.

Керуючись ст. 488, 490, 494 ЦПК України, -суд

ПОСТАНОВИВ:

Відновити частково втрачене судове провадження в цивільній справі за єдиним унікальним номером №409/25/16-ц (провадження №2/409/463/16) за позовною заявою Публічного акціонерного товариства "УкрСиббанк" до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення суми заборгованості за договором про надання споживчого кредиту, процентів, нарахованих за користування кредитом та пені.

Відновити та долучити до справи наступні документи цивільної справи №409/25/16-ц:

- позовну заяву,

- платіжне доручення про сплату судового збору по справі,

- довідка-розрахунок заборгованості,

- вимоги про погашення боргу,

- заяву від 03 лютого 2016 року банку,

- клопотання про відновлення втраченого провадження,

- оголошення про виклик відповідачів до суду,

- платіжне доручення про сплату позивачем витрат за розміщення оголошення,

- супроводжувальний лист позивача на адресу газети "Урядовий кур`єр",

- супроводжувальний лист про направлення позивачу заочного рішення суду,

- супроводжувальний лист про направлення справи ВС на адресу Луганського апеляційного суду,

- супроводжувальний лист про направлення Луганським апеляційним судом копії постанови від 17 лютого 2020 року сторонам по справі,

- договір про надання споживчого кредиту 00 від 22 липня 2008 року,

- графік погашення кредиту,

- договір поруки №218779 від 22 липня 2008 року,

- ухвалу Білокуракинського районного суду Луганської області від 18 січня 2016 року про поновлення провадження,

- ухвалу Білокуракинського районного суду Луганської області від 08 лютого 2016 року про заочний розгляд справи,

- ухвалу Білокуракинського районного суду Луганської області від 30 травня 2017 року про прийняття заяви про перегляд заочного рішення,

- ухвалу Білокуракинського районного суду Луганської області від 23 червня 2017 року про залишення без розгляду заяви про перегляд заочного рішення,

- ухвалу Апеляційного суду Луганської області від 10 серпня 2017 року про залишення без руху апеляційної скарги,

- ухвалу Апеляційного суду Луганської області від 10 серпня 2017 року про звільнення ОСОБА_2 від сплати судового збору,

- ухвалу Апеляційного суду Луганської області від 23 серпня 2017 року про відкриття апеляційного провадження,

- ухвалу Апеляційного суду Луганської області від 28 серпня 2017 року про призначення справи до розгляду,

- ухвалу ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13 жовтня 2017 року про відкриття касаційного провадження,

- ухвалу ВС від 24 жовтня 2019 року призначення справи до судового розгляду,

- ухвалу ВС від 13 листопада 2019 року про задоволення заяв суддів про самовідвід,

- ухвалу Луганського апеляційного суду від 04 грудня 2019 року про призначення справи до розгляду.

Відновити текст процесуального документу:

- заочного рішення Білокуракинського районного суду Луганської області від 08 лютого 2016 року, наступного змісту:

" Державний герб України

Пров. № 2/409/463/16

Справа №409/25/16-ц

З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 лютого 2016 року смт.Білокуракине

Білокуракинський районний суд Луганської області у складі:

головуючого судді: Третяка О.Г.

при секретарі: Бушлі О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт. Білокуракине цивільну справу за позовом ПАТ УкрСиббанк до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення суми заборгованості за договором про надання споживчого кредиту, процентів, нарахованих за користування кредитом та пені, -

В с т а н о в и в :

14.01.2016 року позивач звернувся з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення суми заборгованості за договором про надання споживчого кредиту, процентів, нарахованих за користування кредитом та пені. Представник позивача вказав, що відповідно до укладеного договору № 0 від 22 липня 2008 року ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 39900 доларів США зі сплатою 15,00 % річних. Відповідно до укладеного договору поруки № 218779 від 22.07.2008 року ОСОБА_2 поручилася перед кредитором за виконання боржником зобов`язань за кредитним договором.

У порушення діючого законодавства та Умов договору відповідач зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконав і станом на 28.04.2014 рік заборгованість складає 81252,45 доларів США та 102178,57 грн. з яких кредитна заборгованість - 38000 доларів США., заборгованість за процентами - 43252,45 доларів США., пеня за прострочення сплати кредиту - 43173,87 грн., пеня за прострочення сплати процентів - 59004,70 грн

У зв`язку з невиконанням відповідачем умов кредитного договору позивач й звернувся з дійсним позовом до суду та просить стягнути з відповідачів заборгованість за кредитним договором в сумі 81252,45 доларів США та 102178,57 грн. та витрати понесені позивачем по сплаті судового збору в розмірі 3654 грн.

Представник позивача у судове засідання не з`явився, надавши суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та наполягає на їх задоволенні.

Відповідачі у судове засідання 25.01.2016 року, 03.02.2016 року та 08.02.2016 року не з`явилися, причин неявки суду не повідомили, про день та час слухання справи були належним чином повідомлені.

08.02.2016 року постановлено ухвалу про заочний розгляд справи.

Суд, дослідивши докази по справі кожний окремо та в їх сукупності, вважає, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі з наступних підстав.

Відповідно до до укладеного договору № 0 від 22 липня 2008 року ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 39900 доларів США зі сплатою 15,00 % річних. Відповідно до укладеного договору поруки № 218779 від 22.07.2008 року ОСОБА_2 поручилася перед кредитором за виконання боржником зобов`язань за кредитним договором.

У порушення діючого законодавства та Умов договору відповідач зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконав і станом на 28.04.2014 рік заборгованість складає 81252,45 доларів США та 102178,57 грн. з яких кредитна заборгованість - 38000 доларів США., заборгованість за процентами - 43252,45 доларів США., пеня за прострочення сплати кредиту - 43173,87 грн., пеня за прострочення сплати процентів - 59004,70 грн

Ст.11 того ж кодексу вказує на те, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних та юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб які беруть участь у справі.

Згідно зі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 (позика) цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Стаття 629 ЦК України наголошує, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 509 ЦК України зобов`язання між сторонами за загальним правилом мають ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності і справедливості.

Таким чином, судом встановлено, що відповідачі не виконують умови договору стосовно своєчасного повернення суми кредиту, а тому вимоги позивача підлягають задоволенню.

У відповідності до вимог ст.88 ЦПК України,яка передбачає,що стороні, на користь якої ухвалено рішення,суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені витрати,то судові витрати у сумі 3654 грн. підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 509, 549, 551, 629, 1048, 1054 ЦК України, ст. ст. 10, 11, 60, 88, 209, 212-215 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позов ПАТ УкрСиббанк до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення суми заборгованості за договором про надання споживчого кредиту, процентів, нарахованих за користування кредитом та пені задовольнити повністю.

Стягнути солідарно з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , і.к. НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , і.к. НОМЕР_2 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 на користь ПАТ УкрСиббанк (р/р НОМЕР_3 в АТ УкрСиббанк, МФО 351005, код 09807750 ) заборгованість за кредитним договором № 0 від 22 липня 2008 року у розмірі 81252,45 доларів США та 102178,57 грн. та витрати понесені позивачем по сплаті судового збору в розмірі 3654 грн, всього 81252,45 доларів США та 105832,57 грн.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Рішення може бути оскаржено позивачем в апеляційному порядку до апеляційного суду Луганської області через Білокуракинський районний суд Луганської області шляхом подання апеляційної скарги в десятиденний строк з дня отримання копії рішення.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку.

Суддя Білокуракинського районного суду

Луганської області Третяк О.Г."

- рішення Апеляційного суду Луганської області від 11 вересня 2017 року наступного змісту:

" Державний герб України

Головуючий суду 1 інстанції - Третяк О.Г.

Доповідач - Коротенко Є.В.

Справа № 409/25/16-ц

Провадження № 22ц/782/619/17

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 вересня 2017 року

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Луганської області в складі:

головуючого судді Коротенка Є.В.,

суддів: Назарової М.В., Авалян Н.М.,

за участю секретаря Козубської А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі Апеляційного суду Луганської області в м.Сєвєродонецьку апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Білокуракинського районного суду Луганської області від 08 лютого 2016 року у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором про надання споживчого кредиту, процентів, нарахованих за користування кредитом та пені,

В С Т А Н О В И Л А:

В січні 2016 року Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» (далі - ПАТ «УкрСиббанк») звернулось до суду з позовною заявою до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення в солідарному порядку заборгованості за договором про надання споживчого кредиту, процентів, нарахованих за користування кредитом та пені.

В обгрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 22.07.2008 року між АТ «УкрСиббанк» (правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк») та ОСОБА_1 було укладено Договір про надання споживчого кредиту № 0, згідно до якого ОСОБА_1 отримав від банку кредит в розмірі 39900 доларів США зі сплатою 15 % річних. Відповідно до укладеного договору поруки № 218779 від 22.07.2008 року ОСОБА_2 поручилася перед банком (кредитором) за виконання боржником зобов`язань за кредитним договором.

У порушення діючого законодавства та умов договорів відповідачі зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконували, у зв`язку з чим станом на 28.04.2014 року утворилася заборгованість, яка складається з: кредитної заборгованості 38000 доларів США, заборгованості за процентами 43252,45 доларів США, пені за прострочення сплати кредиту 43173,87 грн., пені за прострочення сплати процентів 59004,70 грн., а всього - 81252,45 доларів США та 102178,57 грн.

Позивач просив суд стягнути солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 заборгованість за кредитним договором в розмірі 81252,45 доларів США та 102178,57 грн.

Рішенням Білокуракинського районного суду Луганської області від 08.02.2016 року позовні вимоги ПАТ «УкрСиббанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором про надання споживчого кредиту, процентів, нарахованих за користування кредитом та пені задоволені повністю.

Не погодившись з таким рішенням, ОСОБА_2 звернулася до суду із апеляційною скаргою на нього, вважає його незаконним, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права, просила оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог вимоги ПАТ «УкрСиббанк» відмовити.

Позивач - ПАТ «УкрСиббанк» та співвідповідач - ОСОБА_1 рішення Білокуракинського районного суду Луганської області від 08.02.2016 року в апеляційному порядку не оскаржили.

Заслухавши доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає апеляційну скаргу ОСОБА_2 такою, що підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ст.213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обгрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

При апеляційному розгляді вказаної цивільної справи колегія суддів приймає до уваги положення ч.1 ст.303 Цивільного процесуального кодексу України, відповідно до якого під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

У справі, яка переглядається, встановлено, що 22 липня 2008 року між АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк», та ОСОБА_1 було укладено Кредитний договір № 0, за умовами якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 39900 доларів США зі сплатою 15 процентів річних та строком повернення - до 22 липня 2015 року (а.с.4-8).

З метою забезпечення виконання ОСОБА_1 своїх зобов`язань за Кредитним договором № 0 від 22 липня 2008 року між позивачем та ОСОБА_2 22 липня 2008 року було укладено Договір поруки № 218779, згідно пункту 1.4 якого відповідальність відповідачів перед банком за виконання умов кредитного договору є солідарною (а.с.9).

Встановлено, що позивач свої зобов`язання за вказаним кредитним договором виконав, а ОСОБА_1 свої зобовязання в повному обсязі не виконав, в результаті чого, станом на 28.04.2014 р. у нього виникла заборгованість перед ПАТ «УкрСиббанк» , яка складається з: кредитної заборгованості 38000 доларів США, заборгованості за процентами 43252,45 доларів США, пені за прострочення сплати кредиту 43173,87 грн., пені за прострочення сплати процентів 59004,70 грн., а всього - 81252,45 доларів США та 102178,57 грн.

Ухвалюючи рішення у справі, суд першої інстанції дійшов висновку про задоволення позовних вимог ПАТ «УкрСиббанк» про стягнення з ОСОБА_2 в солідарному порядку на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованості за кредитним договором № 0 від 22 липня 2008 року в розмірі 81252,45 доларів США і 102178,57 грн., та витрат, понесених позивачем по сплаті судового збору в розмірі 3654 грн., а всього - 81252,45 доларів США та 105832,57 грн.

З таким висновком суду колегія суддів не може погодитись з наступних підстав.

Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутність таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У відповідності до частини 1 статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до частини першої статті 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.

Разом із тим статтею 554 ЦК України встановлено, що у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Згідно із частиною четвертою статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців з дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя, якщо інше не передбачено законом.

В частині першій статті 251 ЦК України зазначено, що строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Порука - це строкове зобов`язання, і незалежно від того, встановлений строк її дії договором чи законом, сплив цього строку припиняє суб`єктивне право кредитора. Це означає, що строк поруки відноситься до преклюзивних строків.

Строк поруки не є строком для захисту порушеного права. Це строк існування самого зобов`язання поруки. Оскільки право кредитора і обов`язок поручителя по закінченню договору поруки припиняються, тому жодних дій щодо реалізації права в тому числі застосування примусових заходів захисту в судовому порядку, кредитор вчиняти не може.

Зазначена правова позиція, крім іншого, висловлена Верховним Судом України у постанові від 24 лютого 2016 року за № 6-2239цс15, постанові від 14 вересня 2016 року № 1451цс16, які згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов`язковими для судів.

Встановлено, що 22 липня 2008 року з метою забезпечення виконання ОСОБА_1 своїх зобов`язань за Кредитним договором № 0 від 22 липня 2008 року між позивачем та ОСОБА_2 22 липня 2008 року було укладено Договір поруки № 218779, за умовами якого остання взяла на себе зобов`язання відповідати за зобов`язаннями ОСОБА_1 , які виникають з умов вказаного кредитного договору.

При цьому конкретний строк припинення поруки в Договорі поруки № 218779 від 22 липня 2008 року не встановлено, а зміст пункту 3.1 вказаного Договору встановленням строку припинення поруки вважатись не може.

Згідно п.3.1.3 Кредитного договору № 0 від 22 липня 2008 року, у випадку порушення позичальником умов договору Банк має право вимагати дострокового повернення всієї наданої йому суми кредиту та сплати плати за кредит (а.с.5).

Таке ж право Банку закріплено і у частині 2 статті 1050 ЦК України, а також у ст.ст.611, 615 ЦК України.

У зв`язку з порушенням боржником виконання зобов`язання за кредитним договором ПАТ «Укр Сиббанк», відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України і п.3.1.3 Кредитного договору № 0 від 22 липня 2008 року, у квітні 2014 року використав право дострокового стягнення з позичальника та поручителя заборгованості за кредитним договором та змінив строк виконання основного зобов`язання, нарахувавши заборгованість станом на 28.04.2014 року. При цьому ПАТ «Укр Сиббанк» 28 квітня 2014 року були складені вимоги до відповідачів щодо сплати нарахованої заборгованості за кредитним договором (а.с.17-18) .

Разом із тим, жодних доказів на підтвердження відправлення, вручення або отримання відповідачами вказаних вимог позивач суду не надав.

З відповідним позовом до суду ПАТ «УкрСиббанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 звернулося лише в січні 2016 року (а.с.2).

При таких обставинах саме вказане звернення з позовом до суду, на думку колегії суддів, і слід вважати належним пред`явленням вимоги до поручителя ОСОБА_2 .

Таким чином, кредитор (ПАТ «УкрСиббанк) пред`явив вимоги до поручителя ОСОБА_2 поза межами встановленого ч.4 ст.559 ЦК України шестимісячного строку, який обчислюється у цьому разі, починаючи з квітня 2014 року, - з дня зміни Банком строку виконання основного зобов`язання.

Такі висновки колегії суддів Апеляційного суду Луганської області повністю узгоджуються, крім іншого, і з висновками, зробленими Верховним Судом України у постановах від 17 вересня 2014 року, 6 липня 2015 року та від 18 листопада 2015 року (справа № 6-1779цс15).

Зазначені постанови, зокрема, містять висновки про те, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов`язання за договором слід пред`явити в судовому порядку в межах строку дії поруки з дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого частиною другою статті 1050 ЦК України

При таких обставинах, приймаючи до уваги положення ч.4 ст.559 ЦК України, колегія суддів Апеляційного суду Луганської області приходить до висновку про припинення поруки ОСОБА_2 за Кредитним договором № 0 від 22 липня 2008 року та вважає, що суд першої інстанції необгрунтовано задовольнив позовні вимоги ПАТ «УкрСиббанк» про стягнення з ОСОБА_2 в солідарному порядку на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованості за кредитним договором № 0 від 22 липня 2008 року в розмірі 81252,45 доларів США і 102178,57 грн., та, з огляду на приписи ст.88 ЦПК України, витрат, понесених позивачем по сплаті судового збору в розмірі 3654 грн., а всього - 81252,45 доларів США та 105832,57 грн.

Разом із тим, колегія суддів не приймає до уваги посилання апелянта про необхідність застосування наслідків пропуску строку позовної давності, оскільки позовні вимоги до неї не підлягають задоволенню саме за необгрунтованістю, а співвідповідач ОСОБА_1 із заявою про застосування наслідків спливу строку позовної давності до суду не звертався.

Також колегія суддів зауважує, що питання правомірності та обгрунтованості судового рішення в частині позовних вимог до ОСОБА_1 апеляційним судом у цьому разі не розглядаються, оскільки висновки суду в цій частині в апеляційному порядку належним чином не оскаржені.

Відповідно до п.3 ч.1 ст. 309 ЦПК України, підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи, а відповідно до п.4 ч.1 ст.309 ЦПК України порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

З огляду на наведені обставини, а також з урахуванням положень п.п.3, 4 ч.1 ст. 309 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне рішення Білокуракинського районного суду Луганської області від 08.02.2016 року змінити, скасувавши його в частині задоволення позовних вимог ПАТ «УкрСиббанк» про стягнення з з ОСОБА_2 в солідарному порядку на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованості за кредитним договором №0 від 22.07.2008 року в розмірі 81252,45 доларів США та 102178,57 грн., та витрати понесені позивачем по сплаті судового збору в розмірі 3654 грн., всього 81252,45м доларів США та 105832,57 грн. Ухвалити в цій частині нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ПАТ «УкрСиббанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором про надання споживчого кредиту, процентів, нарахованих за користування кредитом та пені відмовити. В іншій частині рішення Білокуракинського районного суду Луганської області від 08.02.2016 року залишити без змін.

Керуючись ст. 303, 307, 309, 314,316 ЦПК України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Білокуракинського районного суду Луганської області від 08 лютого 2016 року змінити, скасувавши його в частині задоволення позовних вимог Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» про стягнення з ОСОБА_2 в солідарному порядку на користь Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» заборгованості за кредитним договором № 0 від 22 липня 2008 року в розмірі 81252,45 доларів США і 102178,57 грн., та витрат, понесених позивачем по сплаті судового збору в розмірі 3654 грн., а всього - 81252,45 доларів США та 105832,57 грн.

Ухвалити в цій частині нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором про надання споживчого кредиту, процентів, нарахованих за користування кредитом та пені відмовити.

В іншій частині рішення Білокуракинського районного суду Луганської області від 08 лютого 2016 року залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту оголошення, однак його може бути оскаржено шляхом подання касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили безпосередньо до суду касаційної інстанції: Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді:"

- постанову Верховного Суду від 20 листопада 2019 року наступного змісту:

" Постанова

Іменем України

20 листопада 2019 року

м. Київ

справа № 409/25/16-ц

провадження № 61-26676св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого Червинської М. Є. (суддя-доповідач),

суддів: Зайцева А. Ю., Ігнатенка В. М., Коротуна В. М., Тітова М. Ю.,

учасники справи:

позивач публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк»,

представник позивача Ляпун Ірина Олександрівна,

відповідач-1 ОСОБА_1 ,

відповідач-2 ОСОБА_2 ,

представник відповідача-2 ОСОБА_3 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» на рішення апеляційного суду Луганської області у складі колегії суддів: Коротенка Є. В., Назарової М. В., Авалян Н. М. від 11 вересня 2017 року,

ВСТАНОВИВ:

Підпунктом 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

1.Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У червні 2014 року публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» (далі ПАТ «УкрСиббанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором про надання споживчого кредиту.

Позовна заява мотивована тим, що 22 липня 2008 року між акціонерним товариством «УкрСиббанк» (далі АТ «УкрСиббанк»), правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк», та ОСОБА_1 було укладено договір про надання споживчого кредиту № 0, за умовами якого останній отримав кредит в розмірі 39 900,00 дол. США зі сплатою 15% річних за користування кредитними коштами, із кінцевим терміном повернення 22 липня 2015 року.

Цього ж дня, на забезпечення виконання зобов`язань позичальником за кредитним договором між АТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 було укладений договір поруки № 218779, за умовами якого остання зобов`язалася солідарно з позичальником відповідати перед банком за виконання ним зобов`язання за вказаним кредитним договором.

Посилаючись на те, що позичальник взяті на себе зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконував, у зв`язку із чим станом на 28 квітня 2014 року утворилась заборгованість, яка з урахуванням відсотків за користування кредитними коштами та пені становить 81 252,45 дол. США та 102 178,57 грн, яку банк просив стягнути солідарно з відповідачів на свою користь.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Заочним рішенням Білокуракинського районного суду Луганської області від 08 лютого 2016 року позов ПАТ «УкрСиббанк» задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованість за кредитним договором від 22 липня 2008 року № 0 у розмірі 81 252,45 дол. США та 102 178,57 грн.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Судове рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що позичальник ОСОБА_1 взяті на себе зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконував, що призвело до утворення заборгованості, а оскільки відповідно до закону та умов договору поруки відповідач ОСОБА_2 зобов`язалася нести солідарну відповідальність за невиконання позичальником кредитних зобов`язань, стягнув солідарно з відповідачів на користь банку кредитну заборгованість у визначеному позивачем розмірі.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Рішенням апеляційного суду Луганської області від 11 вересня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково. Рішення Білокуракинського районного суду Луганської області від 08 лютого 2016 року змінено, скасовано в частині задоволення позовних вимог ПАТ «УкрСиббанк» про солідарне стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованості за кредитним договором від 22 липня 2008 року № 0 в розмірі 81 252,45 дол. США та 102 178,57 грн, та витрат понесених позивачем зі сплати судового збору в розмірі 3 654 грн. Ухвалено в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні позову.

В іншій частині рішення суду залишено без змін.

Судове рішення апеляційного суду мотивоване тим, що у квітні 2014 року кредитор використав право дострокового стягнення з позичальника та поручителя кредитної заборгованості, тим самим змінивши строк виконання основного зобов`язання, а з позовом до поручителя звернувся лише в січні 2016 року, тобто поза межами шестимісячного строку, що в силу вимог частини четвертої статті 559 ЦК України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) є підставою для визнання поруки припиненою.

Узагальнені доводи касаційної скарги

У жовтні 2017 року ПАТ «УкрСиббанк» подало до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, у якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції частині вирішення позову ПАТ «УкрСиббанк» до ОСОБА_2 та залишити в цій частині в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що суд апеляційної інстанції не врахував, що 13 травня 2014 року до Артемівського районного суду м. Луганська АТ «УкрСиббанк» направило позовну заяву до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором про надання споживчого кредиту від 22 липня 2008 року № 0. 04 червня 2014 року Артемівським районним судом м. Луганська відкрито провадження в указаній справі. У зв`язку із введення на території м. Луганська антитерористичної операції (далі АТО) вказана справа розглянута не була. За клопотанням ПАТ «УкрСиббанк» ухвалою Білокуракинського районного суду Луганської області від 18 січня 2016 року поновлено провадження в указаній справі. Тому, направивши 28 квітня 2014 року на адресу відповідачів вимогу про погашення кредитної заборгованості, а з позовом звернувшись у травні 2014 року, банк пред`явив вимогу до поручителя у межах шестимісячного строку, передбаченого частиною першою статті 559 ЦК України, тому відсутні підстави вважати поруку ОСОБА_2 припиненою.

Оскільки рішення суду апеляційної інстанції не оскаржується в частині вирішення позову до позичальника ОСОБА_1 , то в цій частині не є предметом касаційного перегляду (частина перша статті 400 ЦПК України).

Узагальнені доводи заперечення на касаційну скаргу

У січні 2018 року до касаційного суду надійшли заперечення ОСОБА_2 на касаційну скаргу, у яких, відповідач зазначила, що оскільки позичальник з 2008 року перестав виконувати щомісячні зобов`язання з погашення кредиту та процентів за користування кредитом, то її порука за будь-яких обставин є припиненою незалежно від дати звернення банку до суду з указаним позовом у січні 2016 року, чи у квітні 2014 року. Посилаючись на безпідставність доводів касаційної скарги та законність і обґрунтованість ухваленого у справі рішення апеляційного суду, просить касаційну скаргу залишити без задоволення, а рішення апеляційного суду без змін.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13 жовтня 2017 року відкрито касаційне провадження в указаній справі; витребувано цивільну справу № 409/25/16-ц з Білокуракинського районного суду Луганської області.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Указана справа передана до Верховного Суду.

Ухвалою Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 24 жовтня 2019 року вказану справу призначено до судового розгляду.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Суд установив, що 22 липня 2008 року між АТ «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк», та ОСОБА_1 було укладено договір про надання споживчого кредиту № 0, за умовами якого останній отримав кредит в розмірі 39 900,00 дол. США зі сплатою 15% річних за користування кредитними коштами, із кінцевим терміном повернення 22 липня 2015 року.

Цього ж дня, на забезпечення виконання зобов`язань позичальником за кредитним договором між АТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 було укладений договір поруки № 218779, за умовами якого остання зобов`язалася солідарно з позичальником відповідати перед банком за виконання ним зобов`язання за вказаним кредитним договором.

Звертаючись до суду з указаним позовом, позивач посилався на те, що позичальником ОСОБА_1 зобов`язання за кредитним договором від 22 липня 2008 року № 0 належним чином не виконувалися, у зв`язку із чим станом на 28 квітня 2014 року утворилась заборгованість у сумі 81 252,45 дол. США та 102 178,57 грн, яка складається із: 38 000,00 дол. США заборгованості за кредиту, 43 252,45 дол. США заборгованості за відсотками за кредитом та 102 178,57 грн пені.

2.Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення виконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк. Правові наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у статті 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Відповідно до частини першої статті 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.

Згідно з частинами першою та другою статті 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Відповідно до частини четвертої статті 559 ЦК України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців з дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя, якщо інше не передбачено законом. Якщо строк основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя протягом одного року з дня укладення договору поруки, якщо інше не передбачено законом.

Аналіз наведених правил дає підстави для висновку, що у законодавстві передбачено три способи визначення строку дії поруки: протягом строку, встановленого договором поруки; протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання; протягом одного року від дня укладення договору поруки (якщо строк основного зобов`язання не встановлено або встановлено моментом пред`явлення вимоги).

Зважаючи на наведене, строк дії поруки (будь-який із зазначених у частині четвертій статті 559 ЦК України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин)) не є строком захисту порушеного права, а є строком існування суб`єктивного права кредитора й суб`єктивного обов`язку поручителя, після закінчення якого вони припиняються. Це означає, що зі спливом цього строку (який є преклюзивним) жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, у тому числі застосування судових заходів захисту свого права (шляхом пред`явлення позову), кредитор вчиняти не вправі.

З огляду на преклюзивний характер строку поруки й обумовлене цим припинення права кредитора на реалізацію такого виду забезпечення виконання зобов`язань застосоване в другому реченні частини четвертої статті 559 ЦК України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) словосполучення «пред`явлення вимоги» до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання як умови чинності поруки необхідно розуміти як пред`явлення кредитором у встановленому законом порядку протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя. Зазначене положення при цьому не виключає можливість пред`явлення кредитором до поручителя іншої письмової вимоги про погашення заборгованості за боржника, однак й в такому разі кредитор може звернутися з названою вимогою до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання.

Керуючись положеннями частини четвертої статті 559 ЦК України, необхідно зробити висновок, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов`язання за договором повинно бути пред`явлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого частиною другою статті 1050 ЦК України, або з дня настання строку виконання основного зобов`язання (у разі якщо кредит повинен бути погашений одноразовим платежем).

Таким чином, закінчення строку, встановленого договором поруки, так само, як сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання або одного року від дня укладення договору поруки, якщо строк основного зобов`язання не встановлений, припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся до суду з позовом до поручителя.

Установлено, що кінцевий строк повернення кредиту за договором від 22 липня 2008 року № 0 22 липня 2015 року.

У пункті 3.1.3. кредитного договору передбачено право банку вимагати від позичальника дострокового повернення повної суми заборгованості у порядку, визначеному розділом 6 цього договору.

Розділом 6 кредитного договору передбачено, що термін дострокового повернення кредиту та сплати плати за кредит вважаються такими, що настали, а кредит і плата за кредит є обов`язковим до повернення і сплати в повному обсязі банку з 41 календарного дня, рахуючи з дня направлення позичальнику повідомлення (вимоги) банку про дострокове повернення кредиту та плати за кредит.

Згідно з умовами кредитного договору та за наявності прострочення виконання основного зобов`язання в обумовлений сторонами строк 28 квітня 2014 року вих. № № 30-4/598, 30-4/599 банк направив ОСОБА_1 та ОСОБА_2 вимоги про погашення простроченої заборгованості за кредитним договором, розрахованої станом на 28 квітня 2014 року, протягом десяти днів з дати отримання даної вимоги.

Тобто, у квітні 2014 року банк використав право дострокового погашення заборгованості, змінивши строк виконання основного зобов`язання у порядку, передбаченому розділом 6 кредитного договору.

Вирішуючи спір по суті, апеляційний суд виходив із того, що оскільки у квітні 2014 року кредитор використав право дострокового стягнення з позичальника та поручителя кредитної заборгованості, тим самим змінивши строк виконання основного зобов`язання, а з позовом до поручителя звернувся лише в січні 2016 року, тобто поза межами шестимісячного строку, передбаченого частиною четвертою статті 559 ЦК України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), то порука ОСОБА_2 є припиненою.

У той же час, апеляційний суд не врахував, що за клопотанням ПАТ «УкрСиббанк» ухвалою Білокуракинського районного суду Луганської області від 18 січня 2016 року поновлено провадження в указаній справі. Мотивуючи обґрунтованість клопотання банку, суд в ухвалі зазначив, що банк пред`явив у квітні 2014 року зазначений позов до Артемівського районного суду м. Луганська, 04 червня 2014 року було відкрито провадження в указаній справі. У зв`язку із введенням на території м. Луганська АТО вказана справа розглянута не була, робота суду була припинена.

З указаної ухвали Білокуракинського районного суду Луганської області від 18 січня 2016 року вбачається, що представником позивача до суду додані копія позовної заяви від 28 квітня 2014 року та додатки до неї. Позивач надав усі отримані ним процесуальні документи та повідомлення, отримані з Артемівського районного суду м. Луганська, за наявності яких суддя Білокуракинського районного суду Луганської області визнав за можливим поновити провадження в указаній справі та призначити її до судового розгляду.

Дійшовши висновку про припинення поруки, апеляційний суд зазначені докази, процесуальну ухвалу суду першої інстанції щодо поновлення провадження за позовом, пред`явленим у квітні 2014 року, не врахував, тому висновки апеляційного суду про припинення поруки, з огляду на пред`явлення вимоги кредитора у січні 2016 року після зміни строку виконання основного зобов`язання з 22 липня 2015 року на червень 2014 року, є передчасними.

Крім того, апеляційний суд не надав належної оцінки доводам апеляційної скарги ОСОБА_2 про те, що позичальник з 2008 року перестав здійснювати щомісячні платежі за основним зобов`язанням.

У разі пред`явлення банком вимог до поручителя більш ніж через шість місяців після настання строку для виконання відповідної частини основного зобов`язання в силу положень частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється в частині певних щомісячних зобов`язань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку.

Зазначений висновок викладений в постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 червня 2018 року у справі № 408/8040/12 (провадження № 14-145цс18).

Вирішуючи спір по суті, апеляційний суд наявності підстав для припинення поруки в частині щомісячних платежів не досліджував; не з`ясував, в якій частині щомісячних зобов`язань щодо повернення грошових коштів порука ОСОБА_2 припинилася, а в якій частині ні; не встановив, за який період та за якою сумою кредитної заборгованості остання несе солідарну відповідальність із позичальником.

Ураховуючи те, що фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, апеляційним судом в частині вирішення позову до ОСОБА_2 не встановлені, оскаржуване рішення суду апеляційної інстанції в цій частині не відповідає вимогам щодо законності й обґрунтованості, що відповідно до статті 411 ЦПК України є підставою для його скасування з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись статтями 400, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Луганської області від 11 вересня 2017 року в частині вирішення позову публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором про надання споживчого кредиту скасувати, справу в цій частині направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає

Головуючий

М. Є. Червинська

Судді: А. Ю. Зайцев

В. М. Ігнатенко

В. М. Коротун

М. Ю. Тітов."

- постанову Луганського апеляційного суду від 17 лютого 2020 року, наступного змісту:

" Головуючий суду 1 інстанції - Третяк О.Г.

Доповідач -Луганська В.М.

Справа № 409/25/16-ц

Провадження № 22-ц/810/1049/19

ЛУГАНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 лютого 2020 року м. Сєвєродонецьк

Луганський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Луганської В.М.

суддів: Єрмакова Ю.В., Коновалової В.А.

за участю секретаря: Перишкіна Т.М.,

позивач- Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк»

відповідачі - ОСОБА_1 , ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Луганського апеляційного суду в м. Сєвєродонецьку

апеляційну скаргу ОСОБА_2

на рішення Білокуракинського районного суду Луганської області від 08 лютого 2016 року, ухвалене судом у складі судді Третяка О.Г.

за позовом Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором про надання споживчого кредиту,

в с т а н о в и в :

У червні 2014 року позивач звернувся до суду з зазначеними вимогами в обґрунтування яких вказав, що 22 липня 2008 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк», та ОСОБА_1 укладено договір про надання споживчого кредиту № 0, відповідно до умов якого, позивач надав ОСОБА_1 кредит в розмірі 39 900,00 дол. США зі сплатою 15% за користування кредитними коштами, із кінцевим терміном повернення кредиту 22 липня 2015 року. відповідно до додатку №1 кредитного договору, погашення кредиту повинно відбуватися щомісячно, не пізніше визначеного числа кожного календарного місяця протягом всього строку дії договору.

З метою забезпечення виконання позичальниками своїх зобов`язань за кредитним договором між позивачем та ОСОБА_2 було укладено договір поруки № 218779 від 22 липня 2008 року, згідно п.1.4 якого відповідальність відповідачів перед банком за виконання умов кредитного договору є солідарною.

Посилаючись на те, що позичальник взяті на себе зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконував, у зв`язку з чим станом на 28 квітня 2014 року утворилась заборгованість, яка з урахуванням відсотків за користування кредитними коштами становить 81 252, 45 дол. США 91 цент, з яких: кредитна заборгованість - 38000 доларів США, заборгованість по процентам - 43252,45 доларів США. Сумва заборгованості по сплаті пені за порушення термінів повернення кредиту та процентів за кредит становить 102 178, 57 грн., з яких пеня за прострочення сплати кредиту 43 173, 87 грн., пеня за прострочення сплати процентів 59 004, 70 грн., яку банк просив стягнути солідарно з відповідачів.

Заочним рішенням Білокуракинського районного суду Луганської області від 08 лютого 2016 року позовні вимоги ПАТ «УкрСиббанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором про надання споживчого кредиту, процентів, нарахованих за користування кредитом та пені задоволено повністю.

Не погодившись з вказаним рішенням ОСОБА_2 звернулася до суду з апеляційною скаргою.

Рішенням Апеляційного суду Луганської області від 11 вересня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково. Рішення Білокуракинського районного суду Луганської області від 08 лютого 2016 року змінено, скасовано в частині задоволення позовних вимог ПАТ «УкрСиббанк» про стягнення з ОСОБА_2 в солідарному порядку на користь банку заборгованості за кредитним договором № 0 від 22 липня 2008 року в розмірі 81252,45 доларів США і 102178,57 грн., та витрат, понесених позивачем по сплаті судового збору в розмірі 3654 грн., а всього - 81252,45 доларів США та 105832,57 грн.

Ухвалено в цій частині нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ПАТ «УкрСиббанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором про надання споживчого кредиту, процентів, нарахованих за користування кредитом та пені відмовлено.

Постановою Верховного Суду від 20 листопада 2019 року рішення Апеляційного суду Луганської області від 11 вересня 2017 року в частині вирішення позову ПАТ «УкрСиббанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором про надання споживчого кредиту скасовано та справу в цій частині направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 не погоджується з заочним рішенням Білокуракинського районного суду Луганської області від 08 лютого 2016 року, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що приймаючи ухвалу про проведення заочного розгляду справи за відсутності відповідача, суд виходив з того, що ОСОБА_2 була належно повідомлена про день, час та місце розгляду справи, але яким чином не повідомив. Суд в порушення вимог ст. ст. 74-76 ЦПК України розглянув справу та ухвалив заочне рішення без належного повідомлення скаржника про місце та час судового засідання. Посилання суду на те, що єдиним видом сповіщення ОСОБА_2 про дату судового засідання було оголошення у газеті не може бути прийнято до уваги, оскільки місцезнаходження ОСОБА_2 було відомо позивачу і вона зареєстрована і мешкає у Києві з 18 червня 2014 року.

Скаржник посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, вважає, що судом порушена підсудність, позови до відповідача, місце реєстрації проживання або перебування якого невідоме, пред`являються за місцем знаходження майна відповідача чи за останнім відомим зареєстрованим його місцем проживання або перебування.

Позовні вимоги заявлені позивачем по поручителя ОСОБА_2 після припинення поруки. Позивачем пред`явлено позов після закінчення строку позовної давнини для звернення до суду.

Суд виніс заочне рішення у справі без участі представника позивача, який не надав суду оригінали документів на які він посилався у своєму позові, а як виходить зі слів колишнього чоловіка скаржника цей кредитний договір було ним достроково погашено задовго до 2014 року. Судом не було досліджений сам розрахунок заборгованості за кредитним договором у якому штрафні санкції у декілька разів перевищують суму боргу та порушують скорочений термін стягнення неустойки, а також при якому не може йти мова про сплату встановлених договором відсотків за користування кредитом.

В судове засідання скаржник ОСОБА_2 не з`явилася, про місце та час судового засідання повідомлена у відповідності до вимог ч. 2 ст. 1-1 Закону України «Про здійснення правосуддя та кримінального провадження у зв`язку з проведенням антитерористичної операції».

Представник скаржника ОСОБА_3 повідомлений про місце та час судового засідання належним чином.

В судове засідання ОСОБА_1 не з`явився про місце та час судового засідання повідомлений у відповідності до вимог ч. 2 ст. 1-1 Закону України «Про здійснення правосуддя та кримінального провадження у зв`язку з проведенням антитерористичної операції».

В судове засідання представник ПАТ «УкрСиббанк» не з`явився, про місце та час судового засідання був повідомлений належним чином, на адресу Луганського апеляційного суду від представника позивача надійшла заява про розгляд справи без участі представника ПАТ «УкрСиббанк».

Враховуючи положення ч.2 ст.372 ЦПК України про те, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, колегія суддів вважає за можливим розглянути справу за відсутності учасників справи.

Заслухавши доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.

Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно зі ст. 213 ЦПК України (на час ухвалення рішення суду) рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повного і всебічного з`ясування обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно ст. 10 ЦПК України (в редакції на час ухвалення рішення) та ст.12 ЦПК України (в редакції на час розгляду справи судом апеляційної інстанції) обставини цивільних справ встановлюються судом за принципом змагальності. Суд же, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, лише створює необхідні умови для всебічного і повного дослідження обставин справи. При дослідженні і оцінці доказів, встановленні обставин справи і ухваленні рішення суд незалежний від висновків органів влади, експертиз або окремих осіб. Згідно ст. 11 ЦПК України (в редакції на час ухвалення рішення) та ст.13 ЦПК України (в редакції на час розгляду справи судом апеляційної інстанції) суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів.

Крім того, згідно ст.60 ЦПК України (в редакції на час ухвалення рішення) та ст.81 ЦПК України (в редакції на час розгляду справи судом апеляційної інстанції) кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на основу своїх вимог або заперечень.

Задовольняючи позовні вимоги ПАТ «УкрСиббанк», суд першої інстанції виходив з того, що ним встановлені наступні обставини: відповідно до укладеного договору № 0 від 22 липня 2008 року ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 39900 доларів США зі сплатою 15,00 % річних. Відповідно до укладеного договору поруки № 218779 від 22 липня 2008 року ОСОБА_2 поручилася перед кредитором за виконання боржником зобов`язань за кредитним договором. У порушення умов кредитного договору відповідач зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконав і станом на 28 квітня 2014 рік заборгованість складає 81252,45 доларів США та 102178,57 грн. з яких кредитна заборгованість - 38000 доларів США., заборгованість за процентами - 43252,45 доларів США., пеня за прострочення сплати кредиту - 43173,87 грн., пеня за прострочення сплати процентів - 59004,70 грн., встановивши вказані обставини, суд першої інстанції стягнув солідарно з відповідачів на користь банку заборгованість за кредитним договором у визначеному позивачем розмірі.

Колегія суддів вважає, що рішення суду в частині стягнення кредитної заборгованості з поручителя ОСОБА_2 не відповідає вимогам закону та встановленим по справі обставинам, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 22 липня 2008 року між АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 0, відповідно до умов якого ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 39 900, 00 доларів США строком до 22 липня 2015 року зі сплатою 15,00 % річних.

З метою забезпечення виконання кредитних зобов`язань ОСОБА_1 між ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 22 липня 2008 року укладеного договір поруки № 218779, за умовами якого ОСОБА_2 зобов`язалася в разі невиконання боржником взятих на себе зобов`язань за кредитним договором нести солідарну відповідальність перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату повного боргу за кредитом, нарахованих відсотків за користування кредитом та штрафних санкцій (пункт 1.3 договору поруки).

Пунктом 3.1 договору поруки передбачено, що цей договір набирає чинності з моменту його підписання та діє до повного припинення всіх зобов`язань боржника за основним договором.

Позичальник свої зобов`язання за договором не виконував, внаслідок чого станом на 28 квітня 2014 року згідно розрахунку позивача утворилась заборгованість, яка з урахуванням відсотків за користування кредитними коштами становить 81 252, 45 дол. США 91 цент, з яких: кредитна заборгованість -38000 доларів США, заборгованість по процентам - 43252,45 доларів США. Сума заборгованості по сплаті пені за порушення термінів повернення кредиту та процентів за кредит становить 102 178, 57 грн., з яких пеня за прострочення сплати кредиту 43 173, 87 грн., пеня за прострочення сплати процентів 59 004, 70 грн.

Пунктом 3.1.3. кредитного договору передбачено право банку вимагати від позичальника дострокового повернення повної суми заборгованості у порядку, визначеному розділом 6 цього договору.

Розділом 6 кредитного договору передбачено, що термін дострокового повернення кредиту та сплати плати за кредит вважаються такими, що настали, а кредит і плата за кредит є обов`язковим до повернення і сплати в повному обсязі банку з 41 календарного дня, рахуючи з дня направлення позичальнику повідомлення (вимоги) банку про дострокове повернення кредиту та плати за кредит.

Ухвалою Білокуракинського районного суду Луганської області від 18 січня 2016 року поновлено провадження в указаній справі, в ухвалі суд зазначив, що банк пред`явив у квітні 2014 року зазначений позов до Артемівського районного суду м. Луганська, 04 червня 2014 року було відкрито провадження в указаній справі.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем до суду додана копія позовної заяви від 28 квітня 2014 року та додатки до неї.

Згідно з умовами кредитного договору та за наявності прострочення виконання основного зобов`язання в обумовлений сторонами строк 28 квітня 2014 року вих. № 30-4/598, 30-4/599 банк направив ОСОБА_1 , ОСОБА_2 вимоги про погашення простроченої заборгованості за кредитним договором, розрахованої станом на 28 квітня 2014 року, протягом десяти днів з дати отримання даної вимоги.

Тобто, у квітні 2014 року банк використав право дострокового погашення заборгованості, змінивши строк виконання основного зобов`язання у порядку, передбаченому розділом 6 кредитного договору.

Відповідно до ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до частини першої статті 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (частини перша, друга статті 554 ЦК України).

За змістом частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя.

Порука - це строкове зобов`язання, і незалежно від того, встановлений строк її дії договором чи законом, його сплив припиняє суб`єктивне право кредитора.

Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (частина перша статті 252 ЦК України).

Разом з тим із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов`язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (статті 251, 252 ЦК України).

Таким чином, умови договору поруки про його дію до повного припинення зобов`язань боржника не свідчать про те, що цим договором установлено строк припинення поруки в розумінні статті 251 ЦК України, тому в цьому випадку підлягають застосуванню норми частини четвертої статті 559 цього Кодексу про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя.

Відповідно до п.1.2.2 кредитного договору позичальник зобов`язаний повернути кредит у повному обсязі в терміни та розмірах, що встановлені графіком погашення кредиту згідно додатку №1 до договору але не пізніше 22 липня 2015 року.

Згідно додатку №1 до кредитного договору позичальник та банк погодили щомісячне погашення кредиту.

Тобто, сторони встановили не лише строк дії договору, а й строки виконання боржником окремих зобов`язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов`язання, яке виникло на основі договору.

Строк виконання боржником кожного щомісячного зобов`язання згідно із частиною третьою статті 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку.

Якщо умовами кредитного договору передбачено окремі самостійні зобов`язання боржника про повернення боргу щомісяця частинами та встановлено самостійну відповідальність боржника за невиконання цього обов`язку, то в разі неналежного виконання позичальником цих зобов`язань позовна давність за вимогами кредитора до позичальника про повернення заборгованих коштів повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.

Оскільки відповідно до статті 554 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором у тому самому обсязі, що й боржник, то зазначені правила (з урахуванням положень частини четвертої статті 559 цього Кодексу) повинні застосовуватись і до поручителя.

З аналізу зазначених вище норм вбачається, що в разі неналежного виконання боржником зобов`язань за кредитним договором передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України строк пред`явлення кредитором вимог до поручителя про повернення боргових сум, погашення яких згідно з умовами договору визначене періодичними платежами, повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.

Зазначена правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 14 вересня 2016 року за № 6-223цс16, у постанові від 19 жовтня 2016 року № 1265цс15, у постанові Великої палати Верховного Суду від 13 червня 2018 року у справі №408/8040/12, які згідно зі ст. 263 ЦПК України є обов`язковими для судів.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 свій останній платіж здійснив 22 жовтня 2008 року, тому згідно з умовами кредитного договору з листопада 2008 року несплачена заборгованість вважається простроченою.

Оскільки кредитним договором передбачено, що чергові платежі боржник повинен був здійснювати не пізніше 22 числа кожного місяця, починаючи з серпня 2008 року, тому з часу несплати кожного з платежів відповідно до статті 261 ЦК України починається перебіг позовної давності для вимог до боржника, та обрахування встановленого договором поруки строку для пред`явлення вимог до поручителя.

У разі пред`явлення банком вимог до поручителя більше ніж 6 місяців після настання строку для виконання відповідної частини основного зобов`язання в силу положень частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється в частині певних щомісячних зобов`язань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку.

Разом із тим, правовідносини поруки за договором не можна вважати припиненими в іншій частині, яка стосується відповідальності поручителя за невиконання боржником окремих зобов`язань за кредитним договором про погашення кредиту до збігу шестимісячного строку з моменту виникнення права вимоги про виконання відповідної частини зобов`язань.

Як встановлено, позивач звернувся до суду з позовною заявою 28 квітня 2014 року.

Зазначене свідчить про те, що позивачем вимоги до поручителя ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за тілом кредиту, яка виникла до 28 листопада 2013 року за кредитним договором пред`явлені поза межами встановленого строку, передбаченого ч.4 ст.559 ЦК України.

Таким чином, оскільки позивач протягом шести місяців від дня настання строку виконання частини основного зобов`язання за тілом кредиту за кредитним договором не пред`явив вимоги до поручителя, тому порука за кредитним договором в частині щомісячних платежів за період з 22 листопада 2008 року по 27 листопада 2013року припинена на підставі ч. 4 ст. 559 ЦК України.

Разом з тим, правовідносини поруки за договором поруки не можна вважати припиненими в частині заборгованості за тілом кредиту, яка виникла за період з28 листопада 2013 року по 22 липня 2015 року, оскільки стосується відповідальності поручителя за невиконання боржником зобов`язань за вказаний вище період до збігу шестимісячного строку з моменту виникнення права вимоги про виконання зобов`язання за кредитним договором та вимог про стягнення строкової заборгованості.

Як вбачається із матеріалів справи, суд першої інстанції цих обставин не врахував, та помилково дійшов висновку про стягнення з поручителя солідарно з боржником усієї суми заборгованості за кредитом станом на 28 квітня 2014 року.

Колегія суддів судової палати погоджується з доводами апеляційної скарги в цій частині, що суд першої інстанції не врахував, що позов до поручителя повинно бути предявлено у межах строку дії поруки, упродовж шести місяців із моменту настання строку чергового платежу за основним зобов`язанням, оскільки умовами договору погашення кредиту періодичними платежами.

З урахуванням викладеного, та на підставі наданих позивачем доказів, з поручителя ОСОБА_2 підлягає стягненню кредитна заборгованість у розмірі 9500 доларів США.

Відповідно до п.1.3.1 кредитного договору за користування кредитними коштами встановлюється процентна ставка у розмірі 15, 00 %.

Пунктом 1.3.3. кредитного договору передбачено, що нарахування процентів здійснюється щомісяця, в останній робочий день поточного місяця методом «факт/360» відповідно до вимог чинного законодавства.

З урахуванням наданих позивачем доказів а саме, додатку №1 до кредитного договору, довідки-розрахунку заборгованості за кредитом, довідкирозрахунку заборгованості за процентами за користування кредитом, з ОСОБА_2 підлягають стягненню на користь позивача проценти з 22 листопада 2013 року по 28 квітня 2014 року у розмірі 720, 42 дол. США ( 9500*15%:100:360*182 дн.).

Згідно п.4.1. кредитного договору за порушення термінів повернення кредиту, та/або процентів за кредит, відповідач сплачує позивачу додатково до встановленої процентної ставки за кредит пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від гривневого еквіваленту суми простроченого платежу, сума якого розраховується за офіційним курсом НБУ гривні до валюти заборгованості станом на дату нарахування такої пені.

Розмір пені за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом з 22 листопада 2013 року по 28 квітня 2014 року складає- 6202, 22 грн., розмір пені за прострочення сплати процентів складає 537, 564 грн.

З урахуванням викладеного, відповідно до п.п.1, 4 ст.376 ЦПК України рішення суду в частині вирішення позову ПАТ «УкрСиббанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором про надання споживчого кредиту № 0 від 22 липня 2008 року у розмірі 81252, 45 доларів США та 105832, 57 грн. підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині нового судового рішення про часткове задоволення заявлених вимог позивача до поручителя ОСОБА_2 та стягнення з ОСОБА_2 , яка є солідарним боржником з ОСОБА_1 заборгованості за договором про надання споживчого кредиту № 0 від 22 липня 2008 року станом на 28.04.2014 року у розмірі 10 220, 42 дол. США, яка складається із заборгованості за кредитом 9500 доларів США; відсотки за користування кредитом 720,42 доларів США., заборгованості по сплаті пені за порушення термінів повернення кредиту та відсотків станом на 28.04.2014 року у розмірі 6739, 76 грн., яка складається з: пеня за прострочення сплати кредиту у сумі 6202, 22 грн., пеня за прострочення сплати процентів у сумі 537, 54 грн.

Колегія суддів погоджується із доводом апеляційної скарги ОСОБА_2 про те, що її не було повідомлено про місце та час судового засідання і це є підставою для скасування судового рішення саме в частині задоволення вимог до ОСОБА_2 , оскільки співвідповідач ОСОБА_1 рішення суду не оскаржив.

Разом з тим, колегія суддів не погоджується із доводом апеляційної скарги в частині того, що судом порушено правила підсудності, оскільки на час подачі позову відповідач ОСОБА_2 була зареєстрована у АДРЕСА_1 . Відповідно до ст.109 ЦПК України (в редакції чинній на час подання позову) позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її перебування. Позивачем подано позов в суд за зареєстрованим у встановленому порядку місцем проживання відповідачів.

Не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги щодо необхідності застосування наслідків пропуску строку позовної давності, оскільки строк, передбачений нормою частини четвертої статті 559 ЦК України, є преклюзивним (припиняючим), тобто його закінчення є підставою для припинення поруки. У разі пропуску кредитором строку заявлення вимог до поручителя цей строк не можна поновити, зупинити чи перервати. Суд зобов`язаний самостійно застосовувати положення про строк, передбачений цією нормою, на відміну від позовної давності, яка застосовується судом за заявою сторін. Боржник ОСОБА_1 із заявою про застосування наслідків спливу строку позовної давності до суду не звертався.

Колегія суддів не приймає до уваги посилання скаржника на те, що співвідповідачем ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором було достроково погашено, оскільки ця обставина не підтверджена належними та допустимими доказами.

Не заслуговують на увагу посилання скаржника на те, що судом не було досліджено розрахунок заборгованості, оскільки скаржником не надано свого розрахунку на спростування розрахунку, який надано позивачем.

Відповідно до ч.1 ст.141 ЦК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Ухвалою Апеляційного суду Луганської області від 10 серпня 2017 року скаржника ОСОБА_2 звільнено від сплати судового збору за подання апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції позбавлений можливості вирішити питання про розподіл судових витрат, оскільки в матеріалах справи відсутнє платіжне доручення на підтвердження сплати судового збору за подання позовної заяви до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 259, 367, 374, 376, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Білокуракинського районного суду Луганської області від 08 лютого 2016 року скасувати в частині стягнення солідарно з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» заборгованості за договором про надання споживчого кредиту № 0 від 22 липня 2008 року у розмірі 81252, 45 доларів США та 102178, 57 грн., витрат по сплаті судового збору, а всього 81252, 45 доларів США та 105832, 57 грн. і в цій частині ухвалити нове судове рішення.

Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором про надання споживчого кредиту задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , фактичне місце проживання: АДРЕСА_2 , яка є солідарним боржником з ОСОБА_1 заборгованість за договором про надання споживчого кредиту № 0 від 22 липня 2008 року станом на 28.04.2014 року у розмірі 10 220 (десять тисяч двісті двадцять) доларів США 42 центи, яка складається із заборгованості за кредитом 9500 доларів США; відсотки за користування кредитом 720,42 доларів США., стягнути заборгованість по сплаті пені за порушення термінів повернення кредиту та відсотків станом на 28.04.2014 року у розмірі 6739 (шість тисяч сімсот тридцять дев`ять) грн. 76 коп, яка складається з: пеня за прострочення сплати кредиту у сумі 6202, 22 грн., пеня за прострочення сплати процентів у сумі 537, 54 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 20 лютого 2020 року.

Головуючий В.М. Луганська

Судді В.А. Коновалова

Ю.В. Єрмаков."

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку на її оскарження.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена в день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається учасниками справи через Першотравенський міський суд Дніпропетровської області.

Суддя: С.А.Янжула.