Справа № 191/5610/23
Провадження № 2-н/191/504/23
У Х В А Л А

про відмову у видачі судового наказу

05 січня 2024 року м. Синельникове

Суддя Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області Окладнікова О.І., розглянувши заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпропетровськгаз збут» про видачу судового наказу про стягнення заборгованості за спожитий природний газ з ОСОБА_1 ,

ВСТАНОВИВ:

12.12.2023 року до Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області звернулося Товариство з обмеженою відповідальністю «Дніпропетровськгаз збут» із заявою про видачу судового наказу про стягнення заборгованості за спожитий природний газ з ОСОБА_1 .

Заявником у заяві про видачу судового наказу визначено боржника ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , і визначено адресу постачання послуг: АДРЕСА_1 .

Згідно відповіді виконавчого комітету Іларіонівської селищної ради за вих. №01-23-2412/0/16-23 від 29.12.2023 року, яка надійшла до суду 01.01.2024 року, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , значиться зареєстрованою за адресою: АДРЕСА_1 .

Частинами 1, 2 статті 160 ЦПК України передбачено, що судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 161 цього Кодексу. Із заявою про видачу судового наказу може звернутися особа, якій належить право вимоги, а також органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 161 ЦПК України, судовий наказ може бути видано, якщо заявлено вимогу про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг, телекомунікаційних послуг, послуг телебачення та радіомовлення з урахуванням індексу інфляції та 3 відсотків річних, нарахованих заявником на суму заборгованості.

Саме безспірність вимог є підставою для видачі судового наказу, в іншому випадку вирішення питання стягнення заборгованості вирішується судом в порядку позовного провадження (загального або спрощеного) з дотриманням принципів змагальності сторін, доведення учасниками справи обставин, що мають значення для справи і на які кожна сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно п. 4, п. 5 ч. 2 ст. 163 ЦПК України, у заяві повинно бути зазначено, зокрема, вимоги заявника і обставини, на яких вони ґрунтуються; перелік доказів, якими заявник обґрунтовує обставини, на яких ґрунтуються його вимоги.

Крім того, п.2 ч.3 ст.163 ЦПК України передбачено, що до заяви про видачу судового наказу додаються документ, що підтверджує повноваження представника, якщо заява підписана представником заявника.

Згідно ч.1 ст.60 ЦПК України, представником у суді може бути адвокат або законний представник.

Статтею 62 ЦПК України визначені документи, що підтверджують повноваження представників.

Так, згідно п.1 ч.1 ст. 62 ЦПК України, повноваження представників сторін та інших учасників справи мають бути підтверджені такими документами: довіреністю фізичної або юридичної особи.

Частиною четвертою ст. 62 ЦПК України передбачено, що повноваження адвоката як представника підтверджуються одним з таких документів: довіреністю; ордером, виданим відповідно до Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність"; дорученням органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правничої допомоги, виданим відповідно до Закону України "Про безоплатну правничу допомогу".

Так, з матеріалів заяви про видачу судового наказу вбачається, що дана заява підписана представником ТОВ «Дніпропетровськгаз збут» Васільєвим В. та до заяви долучена копія довіреності № 007.1Др-12-1222 від 26.12.2022 року, згідно якої ТОВ «Дніпропетровськгаз збут» в особі Директора Кузьменко Ю.І., яка діє на підставі Статуту Товариства, уповноважила адвоката Адвокатського об`єднання «Гарант Груп» Васільєва В.О. представляти інтереси товариства.

Однак, у матеріалах справи відсутня копія статуту, який би підтверджував повноваження Кузьменко Ю.І., як директора, яка видала довіреність на ім`я адвоката Васільєва В.О. Крім того, також не долучено до заяви докази того, що Васільєв В.О. є адвокатом, тобто документально не підтверджені його повноваження в розумінні положень ст.62 ЦПК України.

Крім того, згідно п.2 ч.2 ст.163 ЦПК України, у заяві повинно бути зазначено, зокрема, повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові) (для фізичних осіб) заявника і боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України заявника та боржника, реєстраційний номер облікової картки платника податків заявника та боржника (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта заявника та боржника (для фізичних осіб - громадян України), а також інші дані, якщо вони відомі заявнику, які ідентифікують боржника, відомості про наявність або відсутність електронного кабінету.

Також, виходячи із положень ч.6 ст.14 ЦПК України, адвокати реєструють свої електронні кабінети в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами, в обов`язковому порядку.

Також ч.6 ст.14 ЦПК України визначено, що процесуальні наслідки, передбачені цим Кодексом у разі звернення до суду з документом особи, яка відповідно до цієї частини зобов`язана зареєструвати електронний кабінет, але не зареєструвала його, застосовуються судом також у випадках, якщо інтереси такої особи у справі представляє адвокат. Якщо реєстрація електронного кабінету у Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами, суперечить релігійним переконанням особи, яка зобов`язана його зареєструвати відповідно до цієї частини, передбачені цим Кодексом процесуальні наслідки звернення до суду такою особою без реєстрації електронного кабінету у вигляді залишення її документа без руху, його повернення або залишення без розгляду не застосовуються за умови, що особа заявила про такі обставини одночасно із поданням відповідного документа шляхом подання окремої обґрунтованої письмової заяви.

У заяві ТОВ «Дніпропетровськгаз збут» про видачу судового наказу відсутні відомості про наявність електронного кабінету представника ОСОБА_2 .

Пунктом 1 ч.1 ст. 165 ЦПК України визначено, що суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо заява подана з порушеннями вимог статті 163 цього Кодексу.

Враховуючи те, що при подачі заяви ТОВ «Дніпропетровськгаз збут» про видачу судового наказу не було долучено в повному обсязі документи, передбачені п.2 ч.3 ст.163 ЦПК України, а також не зазначені у заяві відомості про наявність або відсутність електронного кабінету у представника заявника, що передбачено п.2 ч.2 ст.163 ЦПК України, тобто заява подана з порушенням вимог ст.163 ЦПК України, то необхідно відмовити у видачі судового наказу.

Відповідно до ч. 2 ст. 164 ЦПК України, у разі відмови у видачі судового наказу або в разі скасування судового наказу внесена сума судового збору стягувачу не повертається. У разі пред`явлення стягувачем позову до боржника у порядку позовного провадження сума судового збору, сплаченого за подання заяви про видачу судового наказу, зараховується до суми судового збору, встановленої за подання позовної заяви.

Згідно ч.1 ст.166 ЦПК України відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 2-1, 8, 9 частини першої статті 165 цього Кодексу, не є перешкодою для повторного звернення з такою самою заявою в порядку, встановленому цим розділом, після усунення її недоліків.

На підставі викладеного, керуючись статтями 161, 162, 165 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити у видачі судового наказу за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпропетровськгаз збут» про видачу судового наказу про стягнення заборгованості за спожитий природний газ з ОСОБА_1 .

Роз`яснити заявнику, що відповідно до ч. 1 ст. 166 ЦПК України, відмова у видачі судового наказу з підстав, зазначених в цій ухвалі, не є перешкодою для повторного звернення з такою самою заявою, після усунення її недоліків. Також заявник у цьому випадку має право звернутися з тими самими вимогами у позовному порядку.

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 15-денний строк з дня її складення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя О. І. Окладнікова