Справа № 347/1005/22
Провадження № 22-ц/4808/85/24
Головуючий у 1 інстанції КРИЛЮК М. І.
Суддя-доповідач Мальцева Є.Є.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 січня 2024 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі:

судді-доповідача Мальцевої Є.Є.

суддів: Баркова В.М., Девляшевського В.А.,

секретар Петрів Д.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Косівського районного суду Івано-Франківської області від 07 вересня 2023 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ГЕЛЕКСІ ФІНАНС» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и в:

У червні 2022 року ТОВ «ГЕЛЕКСІ ФІНАНС» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

Позов мотивовано тим, що 09 лютого 2021 року між позивачем та ОСОБА_1 укладений договір №09-02-21-01-О про надання в позику грошових коштів у сумі 170000 грн. строком на шість місяців - до 08.08.2021р. Відповідач зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом у розмірі 60% річних та інші нараховані суми на умовах та в строки, встановлені договором. Також 30.06.2021р. ОСОБА_1 звернувся до позивача щодо можливості збільшення кредиту на суму 65000 грн., при цьому погодився на збільшення відсоткової ставки з 60% річних до 66% річних з 01.07.2021р. 30.06.2021р. було укладено договір №1 про внесення змін та доповнень до договору №09-02-21-01-О надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту. За цим договором сума, що надається кредитодавцем позичальнику становить 65000грн., а загальна сума неповернутої позики 235 000 грн.

З метою забезпечення виконання зобов`язань, які виникли з договору №09-02-21-01-О надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, відповідач та позивач уклали 09 лютого 2021 року договір застави транспортного засобу. Відповідач передав у заставу позивачу транспортний засіб марки МERCEDES-BENZ, моделі SPRINTER 316 CDI, рік випуску 2012, реєстраційний номер НОМЕР_1 , тип спеціалізований вантажний фургон малотонажний-В, що належить заставодавцю.

Також між позивачем та ОСОБА_2 було укладено 09 лютого 2021 року договір поруки, відповідно до якого поручитель зобов`язується відповідати перед кредитодавцем за виконання ОСОБА_1 своїх зобов`язань, що випливають з договору №09-02-21-01-О від 09 лютого 2021 року, укладеного між позичальником та кредитодавцем.

Відповідачі порушили строки виконання грошового зобовязання по кредитному договору, станом на 06.06.2022 р. їх заборгованість складає 673200 грн., що складається з 205200,50 грн.- заборгованості за кредитом, 205000 грн. суми відсотків за неправомірне користування кредитом, 63000 грн. - штраф за договором застави транспортного засобу, 200000 грн.- пеня згідно з умовами договору поруки.

В добровільному порядку відповідачі не погасили суму заборгованості за позикою. Позивач просив стягнути з них в солідарному порядку заборгованість по кредиту 205200,50 грн. та відсотки за неправомірне користування кредитом у розмірі 205000 грн.

Також з ОСОБА_1 просив стягнути штраф за порушення умов договору застави транспортного засобу 63000 грн., а з ОСОБА_2 - пеню згідно з умовами договору поруки у розмрі 200000 грн..

Рішенням Косівського районного суду Івано-Франківської області від 07 вересня 2023 року позов ТОВ «ГЕЛЕКСІ ФІНАНС» задоволено частково.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ТОВ «ГЕЛЕКСІ ФІНАНС» заборгованість в сумі 205200,50 грн та суму відсотків за неправомірне користування кредитом у розмірі 205000 грн, а також 7098,02 грн сплаченого судового збору.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ГЕЛЕКСІ ФІНАНС» штраф за порушення умов договору застави транспортного засобу від 09.02.2021 року в сумі 63000 грн.

В решті відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду, відповідач ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, вказує, що рішення незаконне в частині солідарного стягнення заборгованості з нього та поручителя ОСОБА_2 . У зв`язку із суттєвою зміною обсягу зобов`язань, які змінені укладеним додатковим договором 30.06.2021 року, обов`язки ОСОБА_2 як поручителя припинилися.

В частині стягнення штрафу з ОСОБА_1 рішення також є незаконним.

Штраф не передбачений договором позики, і не зазназначений в п. 4.2 договору застави. Стягнення неустойки у вигляді штрафу можливо тільки при зверненні стягнення на предмет застави, що випливає з договору між сторонами. Але таких позовних вимог не заявлено.

Просить скасувати рішення, ухвалити нове рішення про відмову в позовних вимогах стосовно ОСОБА_2 , відмовити у вимогах до нього про стягнення штрафу.

Представник відповідача надав відзив на апеляційну скаргу.

Просить рішення залишити без змін.

Вважає, що зобов`язання поруки діють на всі суми зобов`язань за позикою, оскільки в договорі поруки сторони погодили умову, що порука продовжується у всіх випадках внесення додаткових умов в договір позики.

Отже, поручитель надав свою згоду на будь-яку зміну умов договору позики, тому має нести повну відповідальність разом із позичальником.

Судом правильно вирішені позовні вимоги стосовно стягнення штрафу, оскільки така відповідальність обумовлена договором застави. Факти порушення позичальником умов застави доведені позивачем. Умови договору застави про застосування штрафу є самостійним видом відповідальності, передбаченим таким договором, не мають відношення до відповідальності, обумовленої договором позики, відповідно, не можуть вважатися подвійною відповідальністю позичальника.

Відповідачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до суду не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Статтею 372 ЦПК України передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Сікомаса С.В., який підтримав апеляційну скаргу, заперечення представника ТОВ «ГЕЛЕКСІ ФІНАНС» адвоката Дударенко А.М., перевіривши письмові матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги ОСОБА_1 з таких підстав.

Статтею 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване судове рішення в повній мірі не відповідає.

Як встановлено судом, між ТзОВ «ГЕЛЕКСІ ФІНАНС» та ОСОБА_1 09.02.2021р. було укладено договір №09-02-21-01-О про надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту (т. 1а.с.34-39).

Згідно з п.1.1 вказаного договору кредитодавець зобов`язується надати грошові кошти позичальникові в сумі 170000 грн. на умовах строковості, зворотності, цільового характеру використання, платності та забезпеченості, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом у розмірі 60% річних та інші нараховані суми (за наявності підстав для їх нарахування) на умовах та в строки, встановлених цим договором. Тип процентної ставки фіксована.

У відповідності до п.1.4 договору №09-02-21-01-О від 09.02.2021р. позичальник ОСОБА_1 надає в заставу кредитодавцю рухоме майно, а саме транспортний засіб марки МERCEDES-BENZ, моделі SPRINTER 316 CDI, рік випуску 2012, колір - синій, реєстраційний номер НОМЕР_1 , тип спеціалізований вантажний фургон малотонажний-В, дата першої реєстрації - 26.05.2017 року, дата реєстрації - 26.05.2017р., зареєстрований Центр 2643, що належить позичальнику на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 , виданого центром 2643 26.05.2017 року. Майно надається в заставу в порядку та на умовах, що викладені у договорі застави транспортного засобу, який долучений до матеріалів справи.

Пунктом 1.5 договору передбачено, що кредит надається строком на шість місяців від дати отримання позичальником кредиту, тобто з 09.02.2021р. по 08.08.2021р.

Згідно з додатком №1 до договору №09-02-21-01-О від 09.02.2021р., встановлений графік розрахунків, яким встановлюється періодичність та розміри платежів позичальника з повернення споживчого кредиту та сплати процентів за користування споживчим кредитом (т.1 а.с.40).

Відповідач ОСОБА_1 не оспорював такі обставини.

Тому судом було встановлено, що відповідач ОСОБА_1 погодився з умовами договору позики, а також надав згоду на встановлення обладнання стеження за місцезнаходженням транспортного засобу та на збирання і обробку даних про місцезнаходження транспортного засобу, який він надав у заставу позивачу. Він уклав договір оренди обладнання №ОО 09-02-21-01-О від 09.02.2021р. та договір №ВО 09-02-21-01-О від 09.02.2021р. про надання послуг з встановлення на автомобілі додаткового обладнання та акт прийому-передачі послуг №1 (а.с.46-50).

Платіжними дорученнями №3471 та 3476 від 09.02.2021р. підтверджено, що ТзОВ «ГЕЛЕКСІ ФІНАНС» передало позичальнику грошові кошти згідно з укладеним кредитним договором ( т.1 а.с.53-54).

30.06.2021р. ОСОБА_1 звернувся до ТзОВ «ГЕЛЕКСІ ФІНАНС» та просив збільшити суму кредиту згідно з договором №09-02-21-01-О від 09.02.2021р. про надання грошових коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, на 65000 грн., з кінцевою датою повернення 09.08.2021р.; погодився на збільшення відсоткової ставки з 60% річних до 66% річних з 01.07.2021р. (т.1 а.с.56).

На підставі поданої ним заяви 30.06.2021р. було укладено договір №1 про внесення змін і доповнень до договору №09-02-21-01-О надання грошових коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту (т.1 а.с.64-68).

Відповідно до п.1.1 за договором №1 сума, що надається кредитодавцем позичальникові становить 65000грн., а загальна сума неповернутої позики складає 235 000 грн. Вказаний договір отриманий відповідачем в письмовій формі, а також додатки до нього, про що свідчить його підпис та надана розписка (т.1 а.с.68).

Також було укладено договір про внесення змін №1 до договору застави транспортного засобу від 09.02.2021р. (т.1 а.с.69).

Відповідач отримав грошові кошти в сумі 49900 грн. та 15100 грн. (т. 1а.с.72-88).

При укладенні договору №09-02-21-01-О надання грошових коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту був укладений договір поруки з ОСОБА_2 від 09.02.2021р., в якому п.2.2. зазначено, що поручитель ОСОБА_2 у разі прострочення повернення суми позики позичальником позикодавцю зобов`язалася повернути позикодавцю суму позики, відшкодувати шкоду, завдану невиконанням чи неналежним виконанням договору позики, сплатити позикодавцю неустойку (пеню) за порушення договору позики (т.1 а.с.51).

Позивач звернувся з позовом до суду про стягнення заборгованості у зв`язку із тим, що позичальником ОСОБА_1 порушені умови договору позики. Відповідач частково погасив кредит та суми процентів за користування позикою, однак у строк, визначений договором, зобов`язань в повному обсязі не виконав.

Згідно зі ст.ст.1049, 1050 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу, якою передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотки річних від простроченої суми, якщо інший розмір не встановлено договором або законом.

Статтею 1048 ЦК України встановлено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Позивач визначив заборгованість по укладеному кредитному договору станом на 06.06.2022р. в розмірі 673200 грн., що складається з 205200,50грн. - заборгованості за кредитом, 205000 грн. - відсотків за неправомірне користування кредитом, 63000 грн.- штраф за порушення умов договору застави транспортного засобу, 200000 грн. пеня згідно з договором поруки.

Відповідачі такий розрахунок не оспорювали.

В силу вимог ст.ст. 553, 554 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Згідно ч. 1 ст. 543 Цивільного кодексу України у разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо.

Кредитор, який одержав виконання обов`язку не в повному обсязі від одного із солідарних боржників, має право вимагати недоодержане від решти солідарних боржників. Солідарні боржники залишаються зобов`язаними доти, доки їхній обов`язок не буде виконаний у повному обсязі

Виходячи з вказаних норм закону, суд першої інстанції прийшов до висновку про наявність підстав для стягнення з позичальника та поручителя в солідарному порядку на користь ТОВ «ГЕЛЕКСІ ФІНАНС» заборгованості за договором №09-02-21-01-О від 09.02.2021 р. у сумі 205200,50 грн. непогашеного кредиту та відсотків за неправомірне користування кредитом у розмірі 205000 грн.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_1 , спираючись на норму ч.1 ст. 559 ЦК України, просить скасувати рішення в частині солідарного стягнення заборгованості з ОСОБА_2 .. На його думку зобов`язання ОСОБА_2 як поручителя припинилися у зв`язку із тим, що умови кредитування 30.06.2021 року були суттєво змінені без її згоди, тому вимоги до неї є безпідставними.

Заперечуючи роти таких доводів апелянта, представник позивача посилається на письмову заяву ОСОБА_2 від 09.02.2021 року, нотаріально завірену, в якій вона надає згоду ОСОБА_1 на передачу в заставу та продаж автомобіля МERCEDES-BENZ моделі SPRINTER 316 CDI рік випуску 2012, колір - синій, реєстраційний номер НОМЕР_1 , дає згоду чоловікові щодо даного транспорту підписувати договір застави транспортного засобу, договір позики, договір купівлі-продажу, додаткові договори та договори про внесення змін та доповнень до вищевказаних договорів, договори про розірвання таких договорів (т.1.а.с.27). В договорі поруки від 09.02.2021 року, в якому ОСОБА_2 зобов`язується відповідати перед кредитодавцем за виконання ОСОБА_1 повернення позики розміром 170000 грн в строку до 08.08.2021 року, ОСОБА_2 погодилася із тим, що зобов`язання, встановлені цим договором, залишаються дійсними та незмінними і в разі внесення будь-яких змін чи доповнень до договору позики (т.1 а.с.51).

Водночас колегією суддів встановлено, що п.4.1.4 договору поруки обумовлено, що у разі, якщо до договору позики вноситимуться зміни чи доповнення, у зв`язку з чим кредитодавець визнає за необхідне внести зміни чи доповнення до цього договору, поручитель з`явиться до позикодавця чи в місце, що буде вказано кредитодавцем, для оформлення відповідних змін (доповнень) до цього договору, підпише такі зміни (т.1 а.с.51).

Позивачем не надано суду письмових доказів оформлення доповнень до договору поруки, укладених згідно з умовами п.4.1.4 даного договору.

В договорі №1 від 30.06.2021 року про внесення зімн та доповнень до договору від 09.02.2021 року у зв`язку із збільшенням суми позики і зміни процентної ставки кредитодавець та позичальник ОСОБА_1 зазначили, що цей договір укладається за письмовою згодою дружини позичальника ОСОБА_2 , яку вона надала 09.02.2021 року. В письмовій заяві, на яку посилається представник позивача як на дозвіл змінювати умови позики, забезпеченої порукою, ОСОБА_2 дає згоду чоловікові щодо автомобіля, що є предметом застави, підписувати договір застави транспортного засобу, договір позики, договір купівлі-продажу, додаткові договори та договори про внесення змін та доповнень до вищевказаних договорів, договори про розірвання таких договорів (т.1.а.с.27). Отже, вона не заперечує проти укладання чоловіком договорів, але при цьому в заяві не зазначено, що вона згодна нести відповідальність як поручитель за таких змін, крім того, як зазначено вище, в договорі поруки обумовлено необхідність окремого оформлення змін до договору позики із поручителем, що не було виконано кредитодавцем.

Згідно з ч.1 статті 559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов`язання. У разі зміни зобов`язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшився обсяг відповідальності боржника, такий поручитель несе відповідальність за порушення зобов`язання боржником в обсязі, що існував до такої зміни зобов`язання. Частина перша статті 559 в редакції Закону № 2478-VIII від 03.07.2018\

З наданих позивачем письмових доказів вбачається, що договором від 30.06.2021 року збільшена сума позики, підвищена процентна ставка, і відповідач ОСОБА_2 не давала згоди на такі зміни як поручитель. Вважати такою згодою її письмову заяву від 09.02.2021 року неможливо з вищенаведених причин.

Відтак, колегія суддів прийшла до висновку, що зобов`язання ОСОБА_2 як поручителя ОСОБА_1 перед ТОВ «ГЕЛЕКСІ ФІНАНС» припинилися 30.06.2021 року. Відповідно, оскаржене рішення суду підлягає скасуванню в частині задоволення позовних вимог про стягнення всієї суми заборгованості з відповідачів в солідарному порядку. Разом з тим, враховуючи положення ст.559 ЦК України, немає підстав вважати, що у ОСОБА_2 взагалі немає ніяких зобов`язань перед позивачем, оскільки вона має нести відповідальність за порушення зобов`язання боржником в обсязі, що існував до зміни зобов`язання. При цьому неможливо погодитися із позицією апелянта, що вимоги до ОСОБА_2 є взагалі безпідставними, оскільки неможливо визначитися, в межах якої суми вона несла б відповідальність як поручитель. Згідно з матеріами справи, до зміни суми кредиту у відповідача ОСОБА_1 немає заборгованості за відсотками згідно з графіком погашення кредиту, а є тільки заборгованість за тілом кредиту (т.1 а.с.11, 22, 40, 72-77, 81, 82), тому з відповідачів можливо солідарне стягнення тільки суми боргу за кредитом в розмірі 170000 грн, яка була обумовлена договором позики до внесення суттєвих змін до нього без згоди поручителя. А решта заборгованості за кредитом і відсотками має бути стягнута тільки з позичальника ОСОБА_1 , який не оспорював її розмір.

Рішення суду в частині відмови в задоволенні вимог про стягнення з ОСОБА_2 суми пені 200000 грн ніким не оскаржується, колегією суддів не переглядається.

Обговорюючи доводи апеляційної скарги стосовно незаконності висновку суду про стягнення з відповідача штрафу в розмірі 63000 грн, колегія суддів прийшла до наступного висновку.

П.1.4. договору позики від 09.02.2021 року передбачено передачу позичальником в заставу кредитодавцю рухомого майна - транспортного засобу, що належить позичальнику. (т.1 а.с. 26).

Також між сторонами 09.02.2021 року укладено Договір застави транспортного засобу з метою забезпечення договору №09-02-21-01-О від 09.02.2021 року. За умовами договору розділом 3.3. визначено обов`язки Заставодавця, в тому числі, п.3.3.1, 3.3.5, 3.3.6., 3.3.7, 3.3.8, передбачено, що у разі порушення умов договору Заставодавець зобов`язаний негайно передати предмет застави на зберігання Заставодержателю, з комплектом ключів та оригіналом свідоцтва про реєстрацію, укласти договір про внесення змін та доповнень до Договору позики, без письмової згоди Заставодержателя не відступати права та зобов`язання за договором, не припиняти зобов`язання, протягом 3-х днів укласти договір із страховою компанією та сплатити страхові платежі, забезпечити безпеку та цілісність предмету застави, без письмової згоди предмет застави не має права залишати межі Київської області, предмет застави не має право на виїзд за кордон більше, ніж на 14 днів, а також на тимчасово окуповані території України, жодним чином не втручатися до роботи обладнання для стеження встановленим на автомобілі. П.4.2. договору застави передбачено, що у разі невиконання чи неналежного виконання будь-якого з пунктів 3.3.1, 3.3.5, 3.3.6., 3.3.7, 3.3.8 договору, відповідач сплачує на користь позивача штраф у розмірі 30% від вартості предмета застави згідно до п.2.2 (т.1 а.с.42).

Згідно з даними обладнання стеження за місцезнаходженням заставного транспортного засобу в період 13.05.2021 16.06.2022 року транспортний засіб неодноразово знаходився за межами Київської області (т.1 а.с. 89-93).

В оскарженому рішенні суд вирішив про необхідність стягнення з ОСОБА_1 суми штрафу на підставі договору застави на користь позивача, однак у порушення положень статті 263 ЦПК України не обґрунтував свій висновок.

Разом з тим, 24 лютого 2022 року Указом Президента України № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» введено в Україні воєнний стан із 05 год. 30 хв. 24 лютого 2022 року, який продовжувався Указами Президента України № 133/2022 від 14 березня 2022 року, № 259/2022 від 18 квітня 2022 року, № 341/2022 від 17 травня 2022 року, № 573/2022 від 12 серпня 2022 року, й діє на цей час. Тобто, введення та продовження строку воєнного стану у зв`язку із триваючою широкомасштабною збройною агресією російської федерації проти України було визначено в законодавчому порядку.

З огляду на те, що предметом позову є стягнення заборгованості за договором про споживчий кредит, і відповідач звільнений від відповідальності за прострочення виконання зобов`язань за даним договором під час дії воєнного стану, а договір застави є додатковим забезпеченням виконання умов кредитування, випливає з нього, тому вимоги позивача про стягнення з відповідача штрафу у розмірі 63000 грн не підлягають задоволенню. Крім того, Торгово-промислова палата України підтвердила, що військова агресія Російської Федерації проти України, що стала підставою введення воєнного стану із 05:30 ранку 24 лютого 2022 року відповідно до Указу Президента України від 24.02.2022 р. №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», з 24 лютого 2022 р. до їх офіційного закінчення, є надзвичайною, невідворотною та об`єктивною обставиною для суб`єктів господарської діяльності та фізичних осіб по договору, зобов`язаннями та обов`язком виконання яких настало згідно з умовами договору, контракту, угоди, законодавчих чи інших нормативних актів і виконання відповідно яких стало неможливим у встановлений термін внаслідок настання таких форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили). За таких обставин, очевидно, що виконання вимог договору застави стосовно обов`язкового місцезнаходження заставного транспортного засобу в межах тільки Київської області в умовах воєнних дій в Україні неможливо.

Відповідно до вимог статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1)неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2)недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3)невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4)порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів прийшла до висновку, що рішення суду першої інстанції в частині, що переглядається апеляційним судом, необхідно скасувати, ухвалити нове рішення про солідарне стягнення з відповідачів на користь ТОВ «ГЕЛЕКСІ ФІНАНС» заборгованості станом на 01.07.2021 року за договором №09-02-21-01-О позики від 09.02.2021р. в розмірі 170 000 грн.; про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за договором №09-02-21-01-О від 09.02.2021р. в розмірі 35 200,5 грн. суми боргу, що склалася після 30.06.2021 року, і суми відсотків за неправомірне користування кредитом в розмірі 205000 грн. А вимоги позивача до поручителя ОСОБА_2 про стягнення частини заборгованості за договором №09-02-21-01-О від 09.02.2021 року в сумі 35200,50 грн, яка склалася після 30.06.2021 року, та суми відсотків за неправомірне користування кредитом в розмірі 205 000 грн, задоволенню не підлягають. Також оскаржене рішення підлягає скасуванню в частині стягнення з ОСОБА_1 суми штрафу з ухваленням рішення про відмову в задоволенні таких вимог.

Згідно з положеннями статті 141 ЦПК України при повному або частковому задоволенні позову до кількох відповідачів судовий збір, сплачений позивачем, відшкодовується пропорційно до розміру задоволених судом позовних вимог до кожного з відповідачів.

Солідарне стягнення суми судових витрат законом не передбачено

У порушення наведеної норми процесуального права суд першої інстанції в оскарженому рішенні стягнув з відповідачів судовий збір в солідарному порядку.

Оскільки апеляційна скарга позивача підлягає частковому задоволенню, а рішення першої інстанції скасуванню в оскарженій частині, то у відповідності до положень статті 141 ЦПК України апеляційний суд змінює розподіл судових витрат за розгляд справи в суді першої інстанції, вирішує питання про стягнення судового збору за апеляційний перегляд справи.

Так, враховуючи, що позовні вимоги до відповідача ОСОБА_1 задоволені на 87%, то з нього на користь позивача необхідно стягнути витрати на судовий збір за розгляд справи в суді першої інстанції в сумі 4392,6 грн (87% від 5049 грн (сплачені позивачем при зверненні до суду 10098 грн : 2)), а також стягнути в дохід держави 3833 грн. судового збору за апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції (28 % від суми судового збору 10647 грн, сплата якого була відстрочена до винесення рішення по справі ухвалою апеляційного суду) пропорційно задоволеним вимогам скарги.

Також, виходячи з того, що позовні вимоги до відповідача ОСОБА_2 задоволені на 28 %, то з неї підлягають стягненню витрати на судовий збір за розгляд справи в суді першої інстанції в сумі 1413,7 грн. (28% від 5049 грн).

Оскільки апеляційна скарга відповідача частково задоволена, то пропорційно з позивача в дохід держави підлягає відшкодуванню 6814 грн (10647 грн 3833 грн) судового збору за апеляційне оскарження рішення суду, сплата якого була відстрочена для апелянта до ухвалення рішення. ( т.2 а.с.174-175).

Керуючись статтями 374, 376, 381 - 384, 389, 390 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Косівського районного суду Івано-Франківської області від 07 вересня 2023 року скасувати в частині задоволення позовних вимог про стягнення заборгованості в солідарному порядку та штрафу, змінити в частині розподілу судових витрат.

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «ГЕЛЕКСІ ФІНАНС» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в частині вимог про солідарне стягнення заборгованості за позикою, процентами за неправомірне користування кредитом - задовольнити частково.

Стягнути солідарно з ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_3 ) та ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_4 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ГЕЛЕКСІ ФІНАНС» () заборгованість станом на 01.07.2021 року за договором №09-02-21-01-О позики від 09.02.2021р., у сумі 170 000 ( сто сімдесят тисяч) грн.

Стягнути з ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_3 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ГЕЛЕКСІ ФІНАНС» () заборгованість за договором №09-02-21-01-О від 09.02.2021р. у сумі 35 200 (тридцять дві тисячі двісті) грн. 50 коп., суму відсотків за неправомірне користування кредитом в розмірі 205000 (двісті п`ять тисяч) грн.

В задоволенні вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «ГЕЛЕКСІ ФІНАНС» до ОСОБА_2 про стягнення частини заборгованості за договором №09-02-21-01-О від 09.02.2021 року в сумі 35200,50 грн, яка склалася після 30.06.2021 року, та суми відсотків за неправомірне користування кредитом в розмірі 205 000 грн - відмовити.

В задоволенні вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «ГЕЛЕКСІ ФІНАНС» до ОСОБА_1 про стягнення штрафу в розмірі 63000 грн - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_3 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ГЕЛЕКСІ ФІНАНС» суд збір 4392,6 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір за апеляційне оскарження рішення 3833 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_4 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ГЕЛЕКСІ ФІНАНС» суд збір 1413,7 грн.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ГЕЛЕКСІ ФІНАНС» в дохід держави судовий збір за апеляційне оскарження рішення суду 6814 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складений 12 січня 2024 року

Суддя-доповідач: Мальцева Є.Є.

Судді: Барков В.М.

Девляшевський В.А.