КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 січня 2024 року

м. Київ

єдиний унікальний номер судової справи 758/6737/22

номер провадження №22-ц/824/4229/2024

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - суддіЛапчевської О.Ф.,
суддівБерезовенко Р.В., Мостової Г.І.,
розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 , як опікуна в інтересах недієздатного ОСОБА_2 - Гонтарєва Романа Миколайовича на ухвалу Подільського районного суду міста Києва від 13 жовтня 2023 року /суддя Петров Д.В./

за заявою представника ОСОБА_4 - Майстренко Людмили Олегівни про постановлення додаткової ухвали

у справі за позовом ОСОБА_1 , як опікуна в інтересах недієздатного ОСОБА_2 до ОСОБА_4 , треті особи: Орган опіки і піклування шевченківської районна в місті Києві державної адміністрації, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Вайнарська Ірина Анатоліївна, ОСОБА_6 про скасування державної реєстрації права власності та витребування нерухомого майна з чужого володіння, -

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2022 року ОСОБА_1 як опікун, який діє в інтересах недієздатного ОСОБА_2 звернувся до Подільського районного суду міста Києва із позовною заявою до ОСОБА_4 , треті особи: Шевченківська районна в м. Києві державна адміністрація як орган опіки та піклування, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Войнарська І.А., ОСОБА_6 , про скасування державної реєстрації права власності та витребування нерухомого майна із чужого володіння.

Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 25.09.2023 позов ОСОБА_1 як опікуна, який діє в інтересах недієздатного ОСОБА_2 до ОСОБА_4 , треті особи: Шевченківська районна в м. Києві державна адміністрація як орган опіки та піклування, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Войнарська І.А., ОСОБА_6 , про скасування державної реєстрації права власності та витребування нерухомого майна із чужого володіння, залишено без розгляду на підставі п. 3 ч. 1 ст. 257 ЦПК України.

04.10.2023 до суду надійшла заява представника відповідачки ОСОБА_4 адвоката Майстренко Л.О. про постановлення додаткової ухвали суду, в якій остання просила постановити додаткову ухвалу у даній справі щодо судових витрат, якою стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 36 500 (тридцять шість тисяч п`ятсот) грн. 00 коп. на відшкодування витрат із оплати професійної правничої допомоги адвоката.

Ухвалою Подільського районного суду міста Києва від 13 жовтня 2023 року заяву представника відповідачки ОСОБА_4 адвоката Майстренко Людмили Олегівни про постановлення додаткової ухвали у справі № 758/6737/22 - задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 25 000 (двадцять п`ять тисяч) гривень 00 копійок на відшкодування витрат на професійну правничу допомогу. У задоволенні решти вимог заяви відмовлено. /а.с. 76-80/

Не погоджуючись з вказаним рішенням, представник ОСОБА_1 - Гонтарєв Р.М. звернувся з апеляційною скаргою, в якій просив ухвалу суду скасувати, відмовивши у задоволенні заяви про стягнення витрат на професійну правничу допомогу.

На підтвердження вимог, викладених в апеляційній скарзі, апелянт посилався на необґрунтованість висновків суду першої інстанції. Вважає, що судом першої інстанції не враховано, що відповідно до ч. 7 ст. 141 ЦПК України у разі залишення позову без задоволення, закриття провадження у справі або залишення без розгляду позову позивача, звільненого від сплати судових витрат, судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Разом з тим, оскільки позивачем подано позов як опікуном недієздатного ОСОБА_2 , то позивач в силу пунктів 7, 9 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» є таким, що звільнений від сплати судових витрат. Суд першої інстанції проігнорував ці норми та постановив ухвалу про стягнення судових витрат за відсутності законних підстав для такого стягнення. Таким чином ухвала суду першої інстанції є незаконною і необґрунтованою, порушує право на справедливий суд.

Інші учасники про розгляд справи в порядку письмового провадження поінформовані належним чином, з відзивом на апеляційну скаргу до суду не звертались.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи, матеріали справи в межах апеляційного оскарження, вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а судове рішення залишенню без змін на підставі наступного.

Частково задовольняючи вимоги заяви, суд першої інстанції вірно керувався вимогами ч. 8 ст. 141 ЦПК України якою передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Стаття 133 ЦПК України визначає види судових витрат і передбачає, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. У свою чергу, одним з видів витрат, пов`язаних з розглядом справи є витрати на професійну правничу допомогу, які несуть сторони судової справи (крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави).

Згідно з ч. 5 ст. 142 ЦПК України у разі закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача.

За змістом ч. 9 ст. 141 ЦПК України у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами, або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

Для задоволення вимог про стягнення компенсації здійснених судових витрат відповідач має довести, а суд має встановити, які саме дії позивача при зверненні до суду чи під час розгляду справи по суті є необґрунтованими, чи є недобросовісним звернення позивача з позовом до суду, чи були його дії умисними та чим це підтверджується (постанова Верховного суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 14.01.2021 у справі № 521/3011/18).

Так, в контексті вищенаведеного суд першої інстанції обґрунтовано прийняв до уваги, що з позовом до суду ОСОБА_1 звернувся у серпні 2022 року. На той час позивач був обізнаним із тим, що договір купівлі-продажу квартири, витребувати яку у ОСОБА_4 просив ОСОБА_1 , був дійсним та чинним станом на час подання позову, оскільки судовий спір з цього приводу триває, справа перебуває на розгляді в суді першої інстанції, рішення у справі не ухвалено.

Подаючи позовну заяву, позивач керувався ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 № 1952-ІV в редакції, яка втратила чинність та не підлягає застосовуванню.

Знаючи дійсну адресу реєстрації місця проживання відповідачки, позивач зазначив у позовній заяві іншу її адресу, що призвело до надсилання судом процесуальних документів ОСОБА_4 за неправильною адресою. Відповідач їх не отримувала, її представник (адвокат) була змушена ознайомлюватися з матеріалами справи безпосередньо в суді, що збільшувало обсяг роботи адвоката і, відповідно, вартість її послуг.

Крім того, отримавши відзив ОСОБА_4 на свій позов ще в жовтні 2022 року, позивач ОСОБА_1 ухилявся від підготовки та подання відповіді на відзив. При цьому, позивач не міг не знати процесуальні правила подання відповіді на відзив, адже його інтереси представляв у суді адвокат Гонтарєв Р.М., обов`язком якого було пояснити позивачу ці правила, якщо він їх не знав. Лише у липні 2023 року представник позивача адвокат Гонтарєв Р.М. подав до суду клопотання про встановлення позивачу строку для подання відповіді на відзив. Проте, навіть після того, як судом було надано позивачу строк для підготовки відповіді на відзив, така відповідь так і не була подана. Суд першої інстанції вірно оцінив такі дії позивача та його представника як зловживання процесуальним правом із метою безпідставного затягування судового процесу та створення для цього штучних передумов.

Суд першої інстанції також вірно враховував, що в березні 2023 року позивач подав клопотання про долучення доказів в справі. Судом їх було повернуто позивачу через порушення порядку їх подання, що також затягувало розгляд справи, оскільки не давало суду можливість закрити підготовче провадження в справі. При цьому, позивач не міг не знати процесуальні правила подання доказів до суду, оскільки його інтереси представляв у суді адвокат Гонтарєв Р.М.

В судовому засіданні 07 серпня 2023 року, на яке не з`явився позивач, але в яке з`явився представник позивача адвокат Гонтарєв Р.М., останній подав до суду заяву про відмову від позову. Після роз`яснення судом наслідків відмови від позову, адвокат не наполягав на заяві та просив суд відкласти судове засідання,

Після 07.08.2023 в судові засідання перестав з`являтися не тільки позивач, але і його представник адвокат Гонтарєв Р.М., який подав до суду заяву про те, що вони просять не розглядати заяву ОСОБА_1 про відмову від позову. Причини своєї неявки в судові засідання 05.09.2023 та 25.09.2023 позивач та його представник адвокат Гонтарєв Р.М. суду не повідомили, не просили суд розглядати справу за їх відсутності.

З огляду на вищенаведене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що позивач пред`явив безпідставний, штучний позов і його дії були необґрунтовані.

Апеляційна скарга жодних доводів в цій частині не містить.

У поданій до суду представником відповідачки заяві про постановлення додаткової ухвали, остання зазначає, що витрати на професійну правничу допомогу, які понесла відповідачка ОСОБА_4 склали 36 500 гривень 00 копійок, які зокрема складаються з:

- адвокатського гонорару, який визначений Договором про надання правничої (правової) допомоги від 16.09.2022 № 16-09/1-22 у фіксованій сумі - 15 тис. грн.;

- загальної вартості участі адвоката в судових засіданнях, що визначена п. 5.3 Договору - у розмірі 21 500,00 грн.

З урахуванням наведеного, суд першої інстанції вбачав наявність підстав для задоволення заяви представника відповідачки про стягнення з позивача у даній справі витрат на правничу допомогу у розмірі 25 000,00 грн, з яких 17 000,00 грн витрати на професійну правничу допомогу, безпосередньо пов`язані з розглядом справи, та 8 000 грн витрати у формі «адвокатського гонорару», опосередковано пов`язані з розглядом справи, втім які за оцінкою суду саме в такій сумі знаходяться в причинно-наслідковому зв`язку (у пов`язаності) з розглядом справи.

Щодо розміру стягнення апеляційна скарга доводів також не містить.

Суд першої інстанції також дійшов обґрунтованого висновку, що ОСОБА_1 подав позов як опікун в інтересах недієздатного ОСОБА_2 , а недієздатний ОСОБА_2 не має ні цивільної дієздатності, ні деліктоздатності загалом, а тому компенсувати ОСОБА_4 понесені нею витрати зобов`язаний ОСОБА_1 , необґрунтовані дії якого як позивача й призвели до витрат відповідачки.

Доводи апеляційної скарги, про те, що позивачем подано позов як опікуном недієздатного ОСОБА_2 , то позивач в силу пунктів 7, 9 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір» є таким, що звільнений від сплати судових витрат, не заслуговують на увагу суду апеляційної інстанції з огляду на таке, що законодавством не передбачено звільнення від компенсації понесених витрат на правову допомогу, особливо внаслідок необґрунтованих дій позивача.

Згідно з частинами першою, третьою статті 133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Сума забезпечення витрат на професійну правничу допомогу визначається судом з урахуванням приписів частини четвертої статті 137, частини сьомої статті 139 та частини третьої статті 141 цього Кодексу, а також їх документального обґрунтування (частина п`ята статті 135 ЦПК України).

Таким чином, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та містяться на формальних міркуваннях, позивач звільнений в силу закону від сплати судового збору не звільняється від компенсації витрат, понесених іншої стороною на правову допомогу.

Аналогічна правова позиція викладена у Постанові Верховного Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ №6-7544-цс17 від 18.10.17 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 375, 381, 382 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 , як опікуна в інтересах недієздатного ОСОБА_2 - Гонтарєва Романа Миколайовича на ухвалу Подільського районного суду міста Києва від 13 жовтня 2023 року - залишити без задоволення.

Ухвалу Подільського районного суду міста Києва від 13 жовтня 2023 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції касаційному оскарженню не підлягає.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Головуючий: Судді: