Справа №303/6284/23
ряд. стат. звіту - 43
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 січня 2024 року м. Мукачево

Мукачівський міськрайонний суд Закарпатської області

під головуванням судді Мирошниченка Ю.М.

при секретарі Лукач К.М.,

розглянувши цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування моральної та матеріальної шкоди завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з цим позовом. Вказував, що 23 грудня 2022 року ОСОБА_3 , керуючи автомобілем «Skoda Fabia», допустив зіткнення з автомобілем «Ford Mustang», яким керував позивач, в наслідок чого його транспортний засіб зазнав механічних пошкоджень. Вартість відновлювального ремонту автомобіля склала 348000 грн., 103478,34 з яких відшкодував страховик відповідача. Просив стягнути з ОСОБА_3 решту невідшкодованого матеріальну збитку, що становить 244521,66 грн, а також 60000 грн на відшкодування моральної шкоди, заподіяної внаслідок психічних страждань через пошкодження майна. Також вимагав відшкодування 1699 грн, витрачених на проведення транспортно-товарознавчої експертизи, та стягнення судового збору і витрат на правову допомогу.

Відповідач позов не визнав, покликаючись на те, що ліміт цивільно-правової відповідальності за наявним у нього на час ДТП страховим договором становить 130000 грн, а отже страховик не повною мірою виконав своє зобов`язання і має відповідати за цим позовом у відповідній частині. Крім того, вказує, що отримане позивачем страхове відшкодування практично відповідає встановленій експертом вартості матеріального збитку та вважає безпідставною вимогу позивача про відшкодування майнової шкоди у розмірі, зазначеному в рахунку та акті виконаних ремонтних робіт. Також стверджує про недоведеність моральної шкоди.

Позов підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.

Відповідно до статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (стаття 12 ЦПК України).

Згідно з частиною 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Зокрема, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання (частина 1 статті 82 ЦПК України).

Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (стаття 81 ЦПК України).

Відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з частинами першою, другою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (пункт 1 частини першої статті 1188 ЦК України).

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі Закон № 1961-IV) у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відтак відшкодування шкоди власником транспортного засобу або винуватцем ДТП, відповідальність яких застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, якщо у страховика не виникло обов`язку з відшкодування шкоди, або розмір шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика, а також у разі, коли страховик має право регресу до особи, яка застрахувала свою відповідальність.

Статтями 28, 29 Закону № 1961-ІV передбачено, що шкода, заподіяна в результаті ДТП майну потерпілого, це шкода, пов`язана: з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу; з пошкодженням чи фізичним знищенням доріг, дорожніх споруд, технічних засобів регулювання руху; з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого; з проведенням робіт, які необхідні для врятування потерпілих у результаті ДТП; з пошкодженням транспортного засобу, використаного для доставки потерпілого до відповідного закладу охорони здоров`я, чи забрудненням салону цього транспортного засобу; з евакуацією транспортних засобів з місця ДТП.

При цьому у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок ДТП, з евакуацією транспортного засобу з місця ДТП до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент ДТП, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Згідно зі статтею 779 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Відповідно до статті 9 Закону України «Про страхування» страхове відшкодування страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку. Страхове відшкодування не може перевищувати розміру прямого збитку, якого зазнав страхувальник. Непрямі збитки вважаються застрахованими, якщо це передбачено договором страхування. У разі коли страхова сума становить певну частку вартості застрахованого предмета договору страхування, страхове відшкодування виплачується у такій же частці від визначених по страховій події збитків, якщо інше не передбачено умовами страхування.

Здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком (частина перша статті 25 Закону України «Про страхування»).

З матеріалів справи вбачається, що 23 грудня 2022 року о 18 годині 58 хвилин на ділянці 777-гокм автодороги М-06 «Киів-Чоп» з вини ОСОБА_3 , який керував автомобілем «Skoda Fabia» державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , сталася ДТП, внаслідок якої було пошкоджено автомобіль «Ford Mustang» державний реєстраційний номер НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_4 .

Постановою судді Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 20 лютого 2022 року ОСОБА_3 притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 850 грн.

Цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу «Skoda Fabia» державний реєстраційний номер НОМЕР_1 на час ДТП була застрахована у ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» з лімітом відповідальності за шкоду, завдану майну третіх осіб у розмірі 130000 грн.

Відповідно до звіту № 01/01/2023 від 03.01.2023 р. про визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу, вартість матеріального збитку, завданого внаслідок пошкодження автомобіля «Ford Mustang» державний реєстраційний номер НОМЕР_2 в ДТП, яка мала місце 23.12.2022 р., становить 103478,34 грн.

10.03.2023 р. ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» відшкодувала позивачу оцінену майнову шкоду (103478,34 грн).

Водночас у постанові Верховного Суду від 25.07.2018 (справа № 922/4013/17) зроблено висновок, згідно з яким звіт про оцінку транспортного засобу є лише попереднім оціночним документом, в якому зазначається можлива, але не кінцева сума, що витрачена на відновлення транспортного засобу. Реальним же підтвердженням виплати суми страхового відшкодування страхувальнику є саме платіжне доручення, яким оплачена виставлена станцією технічного обслуговування сума вартості відновлювального ремонту транспортного засобу.

На підтвердження фактичних витрат на відновлення автомобіля «Ford Mustang» державний реєстраційний номер НОМЕР_2 після ДТП позивачем надано рахунок № 30 від 16.03.2023 р., платіжні інструкції №№ 298, 299 від 07.06.2023 р., згідно з якими банк перерахував з рахунку замовника (позивача) на рахунок виконувачу ремонтних робіт (Центра кузовних робіт ФОП Барта) 348000 грн, а також акт виконаних робіт № 6 від 14.06.2023 р.

Згідно зі статтею 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

За правилом пункту першого частини другої статті 22 ЦК України реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.

У постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року у справі № 6-691цс15 зроблено висновок про те, що правильним є стягнення з винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці, незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати).

Якщо потерпілий звернувся до страховика й одержав страхове відшкодування, але його недостатньо для повного відшкодування шкоди, деліктне зобов`язання зберігається до виконання особою, яка завдала шкоди, свого обов`язку згідно зі статтею 1194 ЦК України відшкодування потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка ним одержана від страховика.

Різниця між вартістю реального майнового збитку, завданого позивачу пошкодженням його автомобіля внаслідок ДТП, що сталася з вини відповідача, та виплаченим йому розмір страхового відшкодування становить (348000 103478,34) 244521,66 грн, які й підлягають стягненню з відповідача на його користь.

Аналогічні по суті висновки, викладено Верховним Судом у постановах від 14 лютого 2018 року у справі № 754/1114/15-ц (провадження № 61-1156св 18), від 13 червня 2019 року у справі № 587/1080/16-ц (провадження № 61-20762св18), від 17 жовтня 2019 року у справі № 370/2787/18 (провадження № 61-11244св19), від 30 жовтня 2019 року у справі № 753/4696/16-ц (провадження № 61-30908св18), від 21 лютого 2020 року у справі № 755/5374/18 (провадження № 61-14827св19), від 22 квітня 2020 року у справі № 756/2632/17 (провадження № 61-12032св19) та від 15 жовтня 2020 року у справі № 755/7666/19, від 18 січня 2023 року у справі № 559/1253/19.

Відповідно до статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода, з-поміж іншого полягає у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті (частина 1 статті 1167 ЦК України).

Верховний Суд України в постанові N 4 від 31.03.95 р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснив, що суд повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору (пункт 5).

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з

урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого -

спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості (пункт 9).

Позивач просив стягнути з відповідача на відшкодування моральної шкоди 60000 грн., покликаючись на щоденні думки та спогади про наслідки психотравмуючої події, а також переживання незручностей, негативних змін у житті, тимчасової відірваності від активного соціального життя, пов`язаної з необхідність відвідування суду. Також вказував на порушення сну, швидку втомлюваність, пасивність, зниження настрою, пригніченість, емоційну напругу, насторогу, невпевненість у собі, тривогу з приводу свого майбутнього та майбутнього сім`ї.

Моральна шкода, як і будь-яка інша позовна вимога, є предметом доказування, обов`язок якого покладають саме на ту сторону, яка просить про її відшкодування. Сам лише факт порушення немайнового права позивача не може слугувати виключною підставою для грошової компенсації моральної шкоди, оскільки її заподіяння має бути обов`язково аргументована поза розумним сумнівом із зазначенням того, наскільки широким було оприлюднення негативної інформації, та наскільки глибокими були з цього приводу переживання позивача, щоб сягнути рівня страждань.

Виходячи із законодавчих приписів та загальнолюдських уявлень про цінність і непорушність приватної власності, суд визнає, що участь у ДТП, пошкодження власного майна безумовно негативно вплинуло на моральний стан позивача та призвело до душевних страждань, а тому приймає як обґрунтовані його доводи щодо страждань, спричинених пошкодженням автомобіля та незручностей, пов`язаних з тимчасовою відсутністю особистого транспортного засобу.

Водночас звертає увагу на те, що позивач, усупереч свого твердження, жодного разу не був присутнім в судовому засіданні, його інтереси представляє адвокат, оплата роботи якого відшкодовується в порядку стягнення судових витрат.

Крім того, суд вважає недоведеними твердження позивача щодо появи психосоматичних та психоемоційних змін його особистості (порушення сну, непевність у собі, тривога за майбутнє сім`ї та ін.).

З огляду на характер, обсяг та тривалість душевних страждань, яких зазнав позивач, а також необережну форму вини відповідача, суд вважає 6000 грн розумною та справедливою компенсацією моральної шкоди, завданої йому у зв`язку з участю в ДТП та пошкодженням транспортного засобу.

Ухваливши рішення по суті справи суд повинен вирішити питання про розподіл судових витрат між сторонами відповідно до статті 141 ЦПК України.

Відповідно до статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема із залученням експертів та проведенням експертизи.

Статтею 4 Закону України «Про судовий збір» передбачено, що ставка судового збору за подання фізичною особою до суду позовної заяви майнового характеру становить 1% від ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

При зверненні до суду позивачем сплачено судовий збір у розмірі 3062,22 гривень.

З огляду на те що вимога позивача щодо грошової компенсації моральної шкоди задоволена частково з відповідача на його користь підлягають стягненню 2505,21 гривень.

Згідно з положеннями статті 139 ЦПК України експерт отримує винагороду за виконану роботу, пов`язану зі справою, якщо це не входить до їхніх службових обов`язків.

Позивач просить стягнути з відповідача 1699 грн за оплату транспортно-товарознавчої експертизи, проведеної за заявою позивача до звернення до суду з цим позовом.

У рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України», від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інші проти України», від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим.

Предметом експертного дослідження була вартість відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля. Водночас в суді позивач не оспорював вартості майнового збитку, встановленого суб`єктом оціночної діяльності, звіт якого використано судом для обґрунтування своїх висновків.

Таким чином, позивачем не підтверджено наявність об`єктивної та нагальної необхідності у проведенні транспортно-товарознавчої експертизи у цій справі. Тому, виходячи із загальних засад цивільного законодавства щодо справедливості, добросовісності та розумності, а також беручи до уваги практику ЄСПЛ, яка відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є джерелом національного права, суд відмовляє у відшкодуванні витрат позивача на проведення експертизи.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 4, 12, 13, 19, 76-83, 141, 259, 263-265, 274, 279 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов задоволити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 244 521 (двісті сорок чотири тисячі п`ятсот двадцять одну) гривню 66 копійок відшкодування матеріальної шкоди.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 6 000 (шість тисячі) гривень відшкодування моральної шкоди.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 2505 (дві тисячі п`ятсот п`ять) гривень сплаченого судового збору.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Закарпатського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , місце проживання АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_4 , місце проживання АДРЕСА_2 .

Головуючий Юрій Мирошниченко