справа № 364/122/23
головуючий у суді І інстанції Ткаченко О.В.
провадження № 22-ц/824/4954/2024
суддя-доповідач у суді ІІ інстанції Мостова Г.І.
ПОСТАНОВА

Іменем України

10 січня 2024 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Мостової Г.І.,

суддів: Березовенко Р.В., Лапчевської О.Ф.,

розглянувши у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Володарського районного суду Київської області від 13 квітня 2023 року

у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , про стягнення аліментів та про припинення стягнення аліментів, -

в с т а н о в и в:

У лютому 2023 року ОСОБА_2 звернулася до Володарського районного суду Київської області з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , у якому просила суд:

стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на її утримання у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня звернення до суду з цим позовом та до досягнення дитиною повноліття.

стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 аліменти на її утримання у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня звернення до суду з цим позовом та до досягнення дитиною повноліття.

припинити стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання ОСОБА_2 за рішенням Володарського районного суду Київської області від 10 березня 2020 року (справа № 364/8/20).

Позов мотивовано тим, що позивач є дочкою ОСОБА_1 та ОСОБА_3 . Рішенням Володарського районного суду Київської області від 10 березня 2020 року стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/3 частини усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для кожної дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 03 січня 2020 року і до повноліття дітей.

ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_5 досягнув повноліття та виплата аліментів припинилася. ОСОБА_2 вказує, що її батько з 2022 року проживає з іншою сім`єю, вона залишилася проживати з бабусею та дідусем та перебуває на повному їх утриманні. Батько фінансово їй не допомагає. Аліменти, які сплачує її мати, надходять на ім`я батька, але їх видають на пошті безпосередньо їй, однак порядок їх виплат може змінитися за вказівкою батька дитини, тому ОСОБА_2 просить суд припинити стягнення аліментів з матері на користь її батька та стягнути аліменти на її користь з відповідачів у розмірі по частки всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Вказує, що з 01 вересня 2022 року вона навчається на денній формі навчання за рахунок коштів фізичних осіб у ВСП Київський фаховий коледж ресторанного господарства Національного університету харчових технологій. Частину оплати за навчання здійснила мати позивача, а частину бабуся й дідусь з якими вона проживає. Батько фінансово їй не допомагає та не піклується про неї.

Рішенням Володарського районного суду Київської області від 13 квітня 2023 року позов ОСОБА_2 задоволено.

Припинено з 23 лютого 2023 року стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання ОСОБА_2 за рішенням Володарського районного суду Київської області 10 березня 2020 року (справа № 364/8/20).

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на її утримання у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з 23 лютого 2023 року до досягнення дитиною повноліття.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 аліменти на її утримання у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з 23 лютого 2023 року до досягнення дитиною повноліття.

Стягнуто з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на користь держави судовий збір по 536 грн 80 коп з кожного.

Допущено негайне виконання судового рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Указане рішення мотивоване тим, що дитина проживає окремо від батьків, мати сплачує аліменти на ім`я батька, батько дитини допомоги в добровільному порядку належної допомоги на утримання доньки не надає, а тому суд першої інстанції дійшов висновку про те, що аліменти у заявленому позивачем розмірі, з урахуванням обставин справи, є достатнім та відповідає інтересам дитини.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, у якій просить: скасувати рішення Володарського районного суду Київської області від 13 квітня 2023 року в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на її утримання у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з 23 лютого 2023 року до досягнення дитиною повноліття.

Апеляційна скарга мотивована тим, що ОСОБА_1 здійснювалося добровільне утримання обох дітей, а свою доньку ОСОБА_2 він і надалі продовжує фінансово підтримувати.

Вказує, що ОСОБА_2 проживає у будинку бабусі та дідуся, окремо коштів на орендування квартири чи гуртожитку не потребує, спортивні та гуманітарні секції не відвідує, лікування не проходить, тому на загальні потреби цілком повинно вистачити тих коштів, які відповідач надає добровільно.

Зазначає, що йому відомо, що ОСОБА_2 працює у кафе своєї бабусі, а тому має певний дохід.

Вказує, що позивач не довела наявність скрутного матеріального становища чи того, що вона потребує більшу суму коштів, адже з квитанцій вбачається, що апелянт допомагає їй та своєму старшому сину.

Також посилається на те, що твердження позивача про те, що апелянт пішов проживати до іншої сім`ї та ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків не відповідають дійсності, оскільки з 04 березня 2023 року ОСОБА_1 був призваний до лав ЗСУ та виконував бойові завдання.

Проходячи службу в ЗСУ апелянт отримує заробітку плату у розмірі приблизно 10 000 грн. З цієї суми витрати ідуть на закупівлю військового озброєння, продуктів харчування та усього необхідного для нормального функціонування у лавах ЗСУ, а також він має проблеми зі здоров`ям, у зв`язку з чим апелянт вважає висновки суду, викладені в оскаржуваному рішенні, такими, що не відповідають обставинам справи.

Також відповідачем ОСОБА_1 заявлене клопотання, у якому він просить апеляційний суд взяти до уваги його відзив на позов та долучені до нього документи.

Клопотання обґрунтоване тим, що відзив на позовом направлено ОСОБА_1 через засоби поштового зв`язку 01 квітня 2023 року, але такий надійшов на адресу суду першої інстанції лише 27 квітня 2023 року, у той час як розгляд справи відбувся 13 квітня 2023 року.

Пунктом 6 частини 2 статті 356 ЦПК України передбачено, що в апеляційний скарзі мають бути зазначені, зокрема, нові обставини, що підлягають встановленню, докази, які підлягають дослідженню чи оцінці, обґрунтування поважності причин неподання доказів до суду першої інстанції, заперечення проти доказів, використаних судом першої інстанції.

Відповідно до частини 3 статті 367 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються апеляційним судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Системний аналіз змісту пункту 6 частини 2 статті 356, частин 1-3 статті 367 ЦПК України вказує на те, що апеляційний суд може встановлювати нові обставини, якщо їх наявність підтверджується новими доказами, що мають значення для справи (з урахуванням положень про належність і допустимість доказів), які особа не мала можливості подати до суду першої інстанції з поважних причин, доведених нею. У разі подання для дослідження нових доказів, які з поважних причин не були подані до суду першої інстанції, інші особи, які беруть участь у справі, мають право висловити свою думку щодо цих доказів як у запереченні на апеляційну скаргу, так і в засіданні суду апеляційної інстанції.

Вирішуючи питання щодо дослідження доказів, які без поважних причин не подавалися до суду першої інстанції, апеляційний суд повинен врахувати як вимоги частини першої статті 44 ЦПК України щодо зобов`язання особи, яка бере участь у справі, добросовісно здійснювати свої права та виконувати процесуальні обов`язки, так і виключне значення цих доказів для правильного вирішення справи.

З матеріалів цієї справи вбачається, що 27 квітня 2023 року на адресу суду першої інстанції надійшов відзив ОСОБА_1 на позовну заяву, який направлений через засоби поштового зв`язку 01 квітня 2023 року, що підтверджується конвертом, який наявний у матеріалах справи (штрих код 29 5), у якому надійшов відзив на позов апелянта, а також доданими до апеляційної скарги фіскальним чеком та трекінгом поштового відправлення № 29 5.

На підставі викладеного, враховуючи, що відповідачем завчасно направлено на адресу суду свій відзив на позов, однак такий з невідомих причин був доставлений лише через 26 днів, коли справа вже була розглянута судом першої інстанції, апеляційний суд дійшов висновку про наявність підстав для взяття до уваги указаного відзиву та доданих до нього матеріалів.

Інші учасники справи, у визначений ухвалою суду строк, не скористалися процесуальним правом на подання відзиву на апеляційну скаргу, заперечень щодо змісту та вимог апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції не направили.

Відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду судового рішення суду першої інстанції відповідно до частини 3 статті 360 ЦПК України.

За змістом частини 13 статті 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до частини 1 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

З огляду на те, що зазначений спір є малозначний, ця справа є справою незначної складності, а тому справа розглядається судом апеляційної інстанції у порядку спрощеного позовного провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи.

Частиною 1 статті 367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Оскільки рішення Володарського районного суду Київської області від 13 квітня 2023 року не оскаржується у частині позовних вимог про припинення стягнення аліментів на користь ОСОБА_1 , а також в частині стягнення аліментів з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 , предметом апеляційного перегляду є оскаржуване рішення лише у частині задоволених позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів.

Колегія суддів, вислухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, дійшла таких висновків.

Судом встановлено і це вбачається з матеріалів справи, що відповідачі у справі ОСОБА_1 та ОСОБА_3 є батьками позивачки ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 (а.с. 12).

Рішенням Володарського районного суду Київської області від 10 березня 2020 року у справі № 364/8/20 стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/3 частки всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для кожної дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 03 січня 2020 року і до повноліття дітей (а.с. 13-14).

ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_5 досягнув повноліття та виплата аліментів на його утримання припинилася.

Відповідно до довідки від 08 лютого 2023 року, виданої Виконавчим комітетом Володарської селищної ради Білоцерківського району Київської області, ОСОБА_2 проживає у АДРЕСА_1 разом із бабусею ОСОБА_6 та дідусем ОСОБА_7 у їх будинку (а.с. 8).

Згідно з витягом з реєстру територіальної громади ОСОБА_2 була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , з 11 грудня 2006 року по 23 вересня 2022 року (а.с. 9).

З довідки від 14 лютого 2023 року, виданої ВСП Київський фаховий коледж ресторанного господарства Національного університету харчових технологій, вбачається, що ОСОБА_2 є студентом першого курсу денного економіко-технічного відділення спеціальності «Готельно-ресторанна справа», навчається за рахунок коштів фізичних осіб, термін навчання з 01 вересня 2022 року по 30 червня 2025 року (а.с. 7).

Також у матеріалах справи наявні банківській квитанції на підтвердження сплати ОСОБА_2 за навчання у ВСП Київський фаховий коледж ресторанного господарства (а.с. 15).

До відзиву на позов ОСОБА_1 додані роздруківки дублікатів квитанції про переказ коштів на рахунок ОСОБА_2 у період з лютого по листопад 2022 року, а також про переказ коштів на рахунок ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , призначення платежу: переказ власних коштів (а.с. 48-76).

ОСОБА_1 у період з 16 травня 2018 року по 26 червня 2018 року безпосередньо брав участь у складі сил та засобів із забезпечення національної безпеки та оборони, відсічі та стримування збройної агресії російської федерації у Донецькій та Луганській областях, що підтверджується довідкою від 30 вересня 2018 року, виданою Військовою частиною НОМЕР_2 (а.с. 80).

Також ОСОБА_1 у період з 14 січня 2019 року по 27 червня 2019 року, з 23 липня 2019 року по 12 серпня 2019 року брав участь із забезпечення національної безпеки та оборони, відсічі та стримування збройної агресії російської федерації у Донецькій та Луганській областях, що підтверджується довідкою від 06 вересня 2019 року, виданою Військовою частиною НОМЕР_3 (а.с. 81).

З відмітки у військовому квитку ОСОБА_1 вбачається, що 04 березня 2023 року його призваний по мобілізації до лав НГУ на підставі Указу Президента України № 69/2022 (а.с. 89).

Згідно з консультаційним висновком спеціаліста від 07 березня 2023 року ОСОБА_1 встановлений діагноз: остеохондроз ускладнений протрузіями (а.с. 91).

Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до статей 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття.

Статтею 182 СК України визначено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно з частиною 3 статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Отже, позивач скористалася своїм правом щодо визначення способу стягнення аліментів саме у частці від доходу її матері та батька.

За змістом частини 2 статті 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Відповідно до частин 1 і 2 статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789X11 (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_1 посилається на те, що він проходить службу у ЗСУ, отримує заробітку плату у розмірі близько 10 000 грн та з цієї суми здійснює витрати на закупівлю військового озброєння, продуктів харчування та усього необхідного для нормального функціонування у лавах ЗСУ.

На підтвердження своїх доводів про розмір доходу ОСОБА_1 до відзиву на позов додано роздруківку скріншота з екрану смартфону про цільові надходження із зазначенням про зарплату Військової частини НОМЕР_4 НГУ, здійснені 17 січня 2023 року та 28 березня 2023 року (а.с. 77-79).

Однак, з указаних роздруківок не вбачається, хто є одержувачем таких виплат, а тому, за відсутності загальних відомостей про доходи апелянта, не свідчить про його майновий стан, який не дозволяє йому сплачувати аліменти на його доньку у визначеному оскаржуваним рішенням суду розмірі.

При цьому слід приймати до уваги, що вичерпного і чіткого переліку документів про майновий стан особи закон не містить, але такими доказами можуть бути, наприклад, довідки Пенсійного фонду України форми ОК-5 та ОК-7, а також інформація (витяг, довідка) про доходи з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків, які містять, зокрема, дані щодо суми всіх доходів фізичної особи за відповідний період.

Вказані документи ОСОБА_1 про стан його доходів до суду не надані.

Відповідачем ОСОБА_1 надано роздруківки дублікатів квитанції про переказ коштів на рахунок ОСОБА_2 у період з лютого по листопад 2022 року, а також про переказ коштів на рахунок ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , призначення платежу: переказ власних коштів.

Однак з указаних квитанцій не вбачається, що призначенням платежу є сплата аліментів на дитину, а також апеляційний суд зауважує, що добровільний переказ коштів відповідачем на користь позивача не перешкоджає їй, звернутися до суду з позовом про стягнення аліментів на свою користь.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилається на те, що позивач не довела наявність скрутного матеріального становища, однак виконання відповідачем, як батьком, батьківських обов`язків щодо своєї доньки не має ставитися у залежність від наявності у неї скрутного матеріального становища.

Проживання позивача разом із дідусем та бабусею, за встановлених у цій справі обставин, відповідно до вимог частини 3 статті 181 СК України само по собі є підставою для стягнення аліментів з батька дитини, а тому апеляційний суд відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_2 не несе витрат на орендування квартири чи гуртожитку через проживання разом із бабусею та дідусем, а тому не потребує аліментів від батька.

У наданих апелянтом медичних документах не зазначено про те, що стан його здоров`я перешкоджає йому проходити службу у ЗСУ або працювати та відповідно утримувати свою доньку.

За таких обставин, враховуючи спільний обов`язок батьків матеріально утримувати дитину до повноліття, встановивши, що неповнолітня донька ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживає разом із дідусем та бабусею, суд першої інстанцій дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача ОСОБА_1 аліментів на користь доньки ОСОБА_2 .

Даючи оцінку обставинам справи в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що розмір аліментів на дитину, визначений судом першої інстанції у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на неповнолітню ОСОБА_2 є необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Відповідно до статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія апеляційного суду вважає, що рішення Володарського районного суду Київської області від 13 квітня 2023 року в оскаржуваній частині ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому правові підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

Оскільки, судове рішення в оскаржуваній частині залишено без змін, а апеляційна скарга без задоволення, то судовий збір за подання апеляційної скарги не відшкодовується та покладається на особу, яка подала апеляційну скаргу.

Керуючись статтями 367, 369, 375, 381-384 ЦПК України, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Володарського районного суду Київської області від 13 квітня 2023 року в частині задоволених позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий Г.І. Мостова

Судді Р.В. Березовенко

О.Ф. Лапчевська