Справа № 211/1437/15-ц
Провадження № 2/211/49/24
Р і ш е н н я

і м е н е м У к р а ї н и

08 січня 2024 року Довгинцівський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді Ткаченко С. В.

за участю секретаря судового засідання Бірж .В.

у відсутність учасників процесу,

розглянувши у порядку спрощеного провадження в м. Кривому Розі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,

встановив:

позивач ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 та просив суд визнати відповідачку такою, що втратила право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 , у зв`язку з тривалою відсутністю відповідачки за місцем реєстрації без поважних причин: у грудні 2013 року ОСОБА_2 самостійно вибула з квартири, вивізши свої особисті речі та не з`являлась до помешкання. Перешкод у вселенні їй він не чинив, із позовом про усунення перешкод у користуванні вказаним житловим приміщенням, ОСОБА_2 до суду не зверталась, тому наполягає на задоволенні вимог.

Ухвалою суду від 06 квітня 2015 року відкрито провадження у справі.

Ухвалою суду від 16 грудня 2015 року провадження у справі зупинено.

Ухвалою суду від 04 січня 2018 року провадження у справі поновлено.

Ухвалою суду від 05 квітня 2019 року залучено до участі у справі ОСОБА_1 , як правонаступника позивача ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Позивач ОСОБА_1 та представник позивача ОСОБА_4 у судовому засіданні 01.06.2022 на вимогах наполягали. Суду пояснили, що відповідачка за рішенням суду була вселена у спірне приміщення, однак через місяць виїхала з речами звідти та не з`являлась у помешканні. Перешкод їй ніхто у проживанні не чинив.

Представник відповідача ОСОБА_5 у судовому засіданні 01.06.2022 вимоги позову не визнав, вказавши що вимоги позову не визнає, оскільки відповідачка там не зареєстрована. Була вселена у вказане приміщення, однак через місяць не могла потрапити до приміщення, оскільки замки були змінені. До суду із заявою про усунення перешкод у користуванні житловим, вона не зверталась. Відповідачка потребує стороннього догляду.

Допитані у судовому засіданні свідки ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 кожен окремо підтвердили факт тривалого не проживання ОСОБА_2 по АДРЕСА_1 , вказавши, що замки у квартирі ніхто не міняв, перешкод у проживанні відповідачці ніхто не чинив, вона добровільно залишила житло разом з речами та більше до приміщення не поверталась. Допитаний в якості свідка ОСОБА_4 суду пояснив, що був свідком вселення у 2013 році ОСОБА_2 у квартиру ,їй надали ключі від квартири та від перегородки до квартири. Десь через місяць зателефонував ОСОБА_3 та повідомив,що ОСОБА_2 вивезла речі з квартири , це було у листопаді 2013 року. Після цього вона в квартирі не мешкала, ключі від квартири ОСОБА_3 не змінював.

Вислухавши учасників процесу, свідків, дослідивши матеріали справи, суд дійшов таких висновків.

Відповідно до статті 9 ЖК України, ніхто не може бути обмежений в праві користування житловим приміщенням інакше як на підставах і в порядку, передбаченому законом, житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони використовуються проти їх призначення або з порушенням прав інших громадян.

Відповідно до статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше, як на підставі закону за рішенням суду.

Статтею 9 ЖК України встановлено, що ніхто не може бути виселений із займаного приміщення або обмежений у праві користування ним інакше як на підставах і в порядку, передбаченому законодавством.

Стаття 71 ЖК України встановлює загальні правила збереження жилого приміщення за тимчасово відсутніми громадянами.

За змістом цієї статті при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом.

Вичерпного переліку таких поважних причин житлове законодавство не встановлює, у зв`язку з чим указане питання вирішується судом у кожному конкретному випадку, з урахуванням фактичних обставин справи та правил щодо оцінки доказів.

Збереження жилого приміщення за тимчасово відсутнім наймачем або членом його сім`ї є одним із способів захисту житлових прав фізичних осіб.

Відповідно до статті 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Аналіз статей 71, 72 ЖК України дає підстави для висновку, що особа може бути визнана такою, що втратила право користування жилим приміщенням за двох умов: непроживання особи в жилому приміщенні більше шести місяців та відсутність поважних причин.

У справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (стаття 71 ЖК України), необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. У разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім`ї тощо) суд може продовжити пропущений строк.

У пункті 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року №2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» судам роз`яснено, що суд може у справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст. 71 ЖК), необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, в наслідок неправомірної поведінки інших членів сім`ї тощо) суд може продовжити пропущений строк.

Верховний Суд (постанова від 17 квітня 2019 року у справі № 135/165/17-ц) в оцінці обставин виходить з того, що у справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (стаття 71 ЖК Української РСР), необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. Наймачеві або членові його сім`ї, який був відсутнім понад встановлений законом строк без поважних причин, суд вправі з цих мотивів відмовити в позові про захист порушеного права (вселення, обмін, поділ жилого приміщення тощо). Наймач або член його сім`ї, який вибув на інше постійне місце проживання, втрачає право користування жилим приміщенням з дня вибуття, незалежно від пред`явлення позову про це. На підтвердження вибуття суд може брати до уваги будь-які фактичні дані, які свідчать про обрання стороною іншого постійного місця проживання (повідомлення про це в листах, розписка, переадресація кореспонденції, утворення сім`ї в іншому місці, перевезення майна в інше жиле приміщення, виїзд в інший населений пункт, укладення трудового договору на невизначений строк тощо).

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановленихЦПК України, при цьому саме на позивача процесуальний закон покладає обов`язок довести факт відсутності відповідача понад встановленістаттею 71 ЖК України строки у жилому приміщенні без поважних причин.

Отже, сторона, яка посилається на певні обставини на обґрунтування своїх вимог, зобов`язана навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. В іншому разі, за умови недоведеності таких обставин, суд ухвалює рішення у справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі.

Статтею 89 ЦПК України встановлено, що виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Згідно з вимогами пунктів 1, 2, 3 частини першої статті 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин.

Так, станом на дату звернення позивача ОСОБА_3 до суду, відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 дійсно була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 7).

Разом з тим, за відомостями Відділу реєстрації місця проживання фізичних осіб у Тернівському районі Департаменту адміністративних послуг виконкому Криворізької міської ради від 02.05.2022, ОСОБА_2 з 26 липня 2021 року зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 114).

Відповідно до листів Довгинцівського РВ КМУ ГУМВС України в Дніпропетровській області від 13 03 2015 року ( а.с. 96-97 ) ОСОБА_2 до поліції відносно ОСОБА_3 не зверталася.

Відповідно до актів про не проживання фізичної особи ( а.с. 98-103 ) ОСОБА_2 у квартирі АДРЕСА_3 з листопада 2013 року не проживає, перешкод в користуванні житловим приміщенням їй ніхто не чинить.

Матеріалами справи та показами свідків у судовому засіданні підтверджено факт не проживання з кінця 2013 року відповідачки ОСОБА_2 по АДРЕСА_1 без поважних причин, добровільно змінила місце проживання та реєстрації, а тому позов підлягає задоволенню .

Керуючись статями 71, 72 ЖК України, статями 10, 12,13, 141, 263, 265 ЦПК України, суд

ухвалив:

Позов задовільнити.

Визнати ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 такою, що втратила право користування житловим приміщенням за адресою : АДРЕСА_1 .

Рішення може бути оскаржене учасниками справи в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду, шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня проголошення судового рішення.

Суддя: С. В. Ткаченко