Справа №591/8217/24
Провадження № 4-с/591/31/24
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 вересня 2024 року

Зарічний районний суд м. Суми в складі:

головуючого судді - Ніколаєнко О.О.,

за участю секретаря судового засідання - Полякової А.О.,

представника скаржника ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Суми справу №591/8217/24 за скаргою ОСОБА_2 на бездіяльність Зарічного відділу державної виконавчої служби у м.Суми Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми), стягувач: Приватне акціонерне товариство «Українська страхова компанія»,-

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2024 року скаржник звернувся до суду зі скаргою, мотивовано тим, що за інформацією, наданою Зарічним ВДВС у м.Суми в межах виконавчого провадження у 2011 році накладено арешт на майно боржника квартиру. У 2017 році виконавчий лист був повернутий. Оскільки виконавчий не був сплачений, арешт не знято. На час звернення пройши законодавчо визначені строки для пред`явлення виконавчого листа до виконання. Накладення арешту перешкоджає скаржнику у оформленні спадщини після смерті матері та порушує його права як власника квартири.

Просить також поновити строки звернення о суду зі скаргою, мотивуючи тим, що з 24.07.2024 мобілізований. 31.07.2024 представник скаржника звернулась щодо надання скаржнику безоплатної правової допомоги. 14.08.2024 адвокату Касатській Ю.А. було видано доручення на надання безоплатної вторинної правової допомоги.

Просить:

- визнати поважними причини пропуску строку на подання даної скарги та поновити ОСОБА_2 строк на подання скарги,

- визнати протиправною бездіяльність Зарічного відділу Державної виконавчої служби у місті Суми Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції щодо не зняття арешту з нерухомого майна боржника ОСОБА_2 при повернення виконавчого документу стягувачу,

- зобов`язати Зарічний відділ Державної виконавчої служби у місті Суми Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції вчинити дії щодо зняття арешту з нерухомого майна ОСОБА_2 , а саме квартири, розташованої за адресою : АДРЕСА_1 ,реєстраційний номер обтяження 10871631 від 24.02.2011 року, вчиненому у виконавчому провадженні № 2-2896 при примусовому виконанні виконавчого листа від 18.08.2010 року, виданого Зарічним районним судом м.Суми про стягнення з ОСОБА_2 на користь АТЗТ «Українська страхова компанія» боргу в сумі 789 гр. 30 коп.

У поданих запереченнях державний виконавець зазначив, із посиланням на положеня ч. 1 ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження», який діяв на час повернення виконавчого документа, що арешт знімається у разі закінчення виконавчого провадження, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій. Оскільки в межах виконавчого провадження було не сплачено витрати виконавчого провадження, у державного виконавця не було підстав для зняття арешту. Також зазначив, що матеріали виконавчого провадження є знищеними у зв`язку із закінченням терміну їх зберігання.

У судовому засіданні представник скаржника скаргу підтримала із зазначених підстав.

Державний виконавець та стягувач у судове засідання не з`явились, про розгляд справи повідомлені належним чином, заяв про відкладення розгляд справи до суду не надходило.

Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що скарга підлягає частковому задоволенню.

Статтею ст. 447 ЦПК України передбачено право сторін виконавчого провадження звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Така ж можливість оскарження дій чи бездіяльності державного виконавця передбачена Законом України «Про виконавче провадження», зокрема, у ст.74 вказаного Закону, де зазначено, що рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Судом встановлено, що скаржник є співвласником на праві спільної сумісної власності (разом із ОСОБА_3 ) квартири за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 8).

25.06.2024 представником скаржника було подано до Зарічного ВДВС м. Суми заяву, на яку 25.07.2024 надано відповідь про те,що на виконанні у відділі перебувало виконавче провадження №23345620 з примусового виконання виконавчого листа №2-2896 від 18.08.2010, виданого Зарічним районним судом М. Суми про стягнення з ОСОБА_2 на користь АТЗТ «Українська страхова компанія» боргу в сумі 789,30 грн.

24.02.2011 в межах виконавчого провадження було винесено постанову про звернення стягнення на майно боржника квартири за адресою: АДРЕСА_1 , в результаті чого був внесений запис в Єдиний реєстр заборон відчуження об`єктів нерухомого майна за реєстраційним номером 10871631 від 24.02.2011.

11.04.2014 винесено постанову про стягнення витрат на проведення виконавчих дій та виконавчого збору.

30.04.2015 на підставі заяви стягувача винесено постанову про повернення виконавчого документа без виконання згідно з п. 1 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження».

Оскільки в межах виконавчого провадження не було сплачено витрат виконавчого провадження та розміру виконавчого збору, арешт з нерухомого майна не був знятий на підставі ч 1 ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження».

Виданий документ був повторно пред`явлений до виконання стягувачем 03.03.2016. 28.12.2017 виконавче провадження ВП №50273106 було завершене. Виконавчий документ повернуто без подальшого виконання на підставі п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження», наслідками повернення виконавчого документа з цієї підстави не передбачено зняття арешту з майна (а.с. 39-40).

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження», у редакції, яка була чинна на час винесення постанови від 30.04.2015 про повернення виконавчого документа стягувачу, виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо: є письмова заява стягувача.

Відповідно до ч. 1 ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження», у редакції, яка була чинна на час винесення постанови від 30.04.2015 про повернення виконавчого документа стягувачу у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення

про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних

заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.

Відповідно до статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець провадить виконавчі дії з виконання рішення до завершення виконавчого провадження у встановленому цим Законом порядку, а саме: закінчення виконавчого провадження - згідно із статтею 39 цього Закону; повернення виконавчого документа стягувачу - згідно із статтею 37 цього Закону.

Згідно з пунктом 2 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення, а здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

Повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 12 цього Закону .

Згідно з частиною другою статті 40 Закону України «Про виконавче провадження» у разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника.

Отже, у разі повернення виконавчого документа стягувачу, виконавче провадження не є закінченим.

Частиною 3 статті 37 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що у разі повернення виконавчого документа стягувачу на підставі пунктів 1, 3, 11 частини першої цієї статті арешт з майна знімається.

Наведеною нормою визначено вичерпний перелік випадків, у яких державним виконавцем знімається накладений у межах виконавчого провадження арешт на майно у разі повернення виконавчого документа стягувачу.

Судом встановлено, що виконавчий лист було повернуто стягувачу на підставі п. 1 ч1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» у квітні 2015 року та на підставі п.2 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження`у грудні 2017 року. Скасування державним виконавцем арешту майна у випадку повернення виконавчого документа Законом України «Про виконавче провадження» законодавством не передбачено.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Судом не встановлено протиправності дій державного виконавця та не встановлено протиправної бездіяльності, яка полягала у незнятті арештів з майна скаржника, оскільки у державного виконавця не виникло обов?язку зняти арешт при поверненні виконавчого документа стягувачу у даному виконавчому провадженні. Відтак, скарга в частині визнання протиправними дій державного виконавця не підлягає задоволенню.

Відносно вимоги щодо зняття арешту суд зазначає таке.

Судом встановлено, що постановою державного виконавця від 30.04.2015 виконавчий лист був повернутий стягувачу. Після цього стягувач повторно пред`являв виконавчий лист до виконання та було відкрито виконавче провадження. 28.12.2017 виконавчий лист знову було повернуто без подальшого виконання. Враховуючи положення ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження» строк пред`явлення виконавчого документа до виконання після переривання розпочався з дня його повернення. Тобто такий строк закінчився через три роки після винесення постанови про повернення виконавчого документа стягувачу 28.12.2020.

Стягувач не звертався повторно до державної виконавчої служби в межах трирічного строку із заявою про примусове виконання рішення. Судом встановлено, що після закінчення строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання стягувач також не звертався до суду з питання поновлення строку пред`явлення.

Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до ст. 1 Протоколу І до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Суд зазначає, що тривалий арешт майна боржника за відсутності виконавчого провадження, в межах якого накладений арешт, пропущення стягувачем строку пред`явлення виконавчого листа до виконання, невжиття протягом розумних строків стягувачем заходів щодо поновлення таких строків та щодо примусового виконання рішення суду є невиправданим втручанням у право власника володіти та розпоряджатися власним майном. Законом України «Про виконавче провадження» передбачено накладення обмежень на майно боржника, однак ці обмеження вживаються виключно з метою забезпечення примусового виконання рішення. Продовження дії арешту майна боржника, який було накладено в межах виконавчого провадження ВП №23345620 не забезпечить досягнення мети виконавчого провадження стягнення боргу, оскільки виконавче провадження припинено.

Суд зазначає, що у випадку звернення стягувача до суду із клопотанням про поновлення строку пред`явлення виконавчого документа до виконання та поновлення судом такого строку, стягувач матиме право звернутися до виконавця із заявою про примусове виконання рішення суду, а виконавець не буде позбавлений права винести постанову про арешт майна боржника у новому виконавчому провадженні з примусового виконання виконавчого листа №2-2896.

Таким чином, зняття арешту, накладеного у межах виконавчого провадження №23345620 не порушить інтересів стягувача.

Враховуючи викладене, суд вважає необхідним зобов`язати відділ ДВС зняти накладений у виконавчому провадженні №23345620 арешт.

Керуючись ст. 447-448 ЦПК України,-

УХВАЛИВ:

Скаргу ОСОБА_2 на бездіяльність Зарічного відділу державної виконавчої служби у м.Суми Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми), стягувач: Приватне акціонерне товариство «Українська страхова компанія» задовольнити частково.

Визнати поважними причини пропуску строку на подання даної скарги та поновити ОСОБА_2 строк на подання скарги,

Зобов`язати Зарічний відділ Державної виконавчої служби у місті Суми Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції вчинити дії щодо зняття арешту з нерухомого майна ОСОБА_2 , а саме квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 ,реєстраційний номер обтяження 10871631 від 24.02.2011 року, вчиненому у виконавчому провадженні № 2-2896 при примусовому виконанні виконавчого листа від 18.08.2010 року, виданого Зарічним районним судом м.Суми про стягнення з ОСОБА_2 на користь АТЗТ «Українська страхова компанія» боргу в сумі 789 гр. 30 коп.

У іншій частині вимог відмовити у зв`язку з необгрунтованістю.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Сумського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в п`ятнадцятиденний строк з дня її складання.

Повний текст ухвали виготовлено 23.09.2024.

Суддя О.О.Ніколаєнко