Справа № 466/5891/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 січня 2024 року м.Львів

Шевченківський районний суд м. Львова

в складі: головуючого судді Єзерського Р.Б.

при секретарі Свиті А.І.

за участю: представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові цивільну справу в порядку загального позовного провадження за позовною заявою Львівської міської ради до ОСОБА_3 про визнання права власності,

в с т а н о в и в:

05 червня 2023 року Львівська міська рада звернулася до суду з позовною заявою до ОСОБА_3 , з участю третьої особи: Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради, яку у судовому засіданні, яке відбулося 05.09.2023 виключено з числа третьої особи, у якій просить суд ухвалити рішення, яким визнати право власності за територіальною громадою м. Львова на квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 256,8 кв. м, згідно технічного паспорту інвентарний номер 13 від 10.04.2023 року.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що квартира АДРЕСА_1 належала на праві власності гр. ОСОБА_4 на підставі договору купівлі-продажу, укладеного з гр. ОСОБА_5 від 21.02.2020, посвідченого приватним нотаріусом ЛМНО Поповичем О.С., реєстраційний номер 297. У вказаному договорі зазначено, що відповідно до технічного паспорту, відчужувана квартира (до реконструкції) складається з 1-ї житлової кімнати та кухні, житловою площею 10,4 кв. м, загальною площею 21,6 кв. м. з Метою покращення умов проживання, ОСОБА_4 було проведено будівельні роботи з реконструкції вказаної квартири, шляхом здійснення прибудов, внаслідок чого загальна площа такої збільшилася до 183,1 кв. м. Також була зведена комірка на прибудинковій території будинку АДРЕСА_2 , загальною площею 32 кв. м, із висотою приміщення 6,2 м. 08.05.2020 ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до Львівської міської ради про визнання права власності. Рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 22.10.2021 у задоволенні позову ОСОБА_4 про визнання права власності на реконструйовану квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 183,1 кв. м та комірку на прибудинковій території будинку АДРЕСА_2 , загальною площею 32 кв. м (висота приміщення 6,2 м, частка 1/1) відмовлено за безпідставністю. В процесі розгляду вказаної справи, суд дійшов висновку, що відсутність дозволу виконкому місцевої ради та належним чином затвердженої документації для проведення реконструкції унеможливлює легалізацію квартири, як суб`єкта власності. Крім того, в процесі розгляду вказаної справи була призначена судово-будівельна експертиза. Так, згідно наданих суду технічних висновків ФОП ОСОБА_6 , загальний технічний стан основних несучих конструкцій будинку задовільний, за винятком окремих конструктивних елементів та їх ділянок як в існуючій частині будинку, так і в прибудові. Існуюча планувальна структура та набір приміщень існуючої квартири АДРЕСА_3 не відповідала вимогам чинних будівельних норм та правил. Технічно можливо експлуатувати після завершення самовільно розпочатої реконструкції квартири АДРЕСА_1 з розширенням за рахунок добудови. Технічний стан та конструктивні рішення існуючих та ново влаштованих конструкцій забезпечують подальшу нормальну експлуатацію після повного завершення будівельних робіт згідно до чинного законодавства. Після виконаної реконструкції квартири АДРЕСА_3 з розширенням за рахунок прибудови, об`ємно планувальна структура максимально технічно можливо до вимог чинних будівельних норм та правил. Також, мешканцями квартир в будинку АДРЕСА_2 було надано згоду щодо реконструкції та прибудови до квартири АДРЕСА_3 , про що зазначено у відповідних заявах. В подальшому, 19.09.2022 за гр. ОСОБА_3 зареєстровано право власності на квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 21,6 кв. м на підставі договору дарування квартири. Станом на сьогодні загальна площа реконструйованої вказаної квартири з розширенням за рахунок добудови становить 256,8 кв. м. В подальшому ОСОБА_3 звернулася до Львівської міської ради із заявою про визнання права власності вказаної квартири.

Беручи до уваги вищенаведене, Львівська міська рада, як власник земельної ділянки, вважає за необхідне скористатися правом на визнання за нею права власності на об`єкт самочинного будівництва, а саме на реконструйовану квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею. 256,8 кв. м.

18 серпня 2023 на адресу суду від відповідача за первісним позовом надійшла зустрічна позовна заява до Львівської міської ради, у якій просить суд визнати за ОСОБА_3 право на користування жилим приміщенням квартирою АДРЕСА_1 , загальною площею 256,8 кв. м.

В обґрунтування зустрічної позовної заяви зазначає, що вона не заперечує щодо задоволення позовних вимог Львівської міської ради, проте зазначає, що будинок АДРЕСА_2 є двоповерховий, 6-ти квартирний та згідно розпорядження Шевченківської районної адміністрації від 31.01.2020 №42 списаний з балансу Львівської міської ради. У відповідності з договором дарування власником квартири АДРЕСА_3 є вона. Разом з квартирою вона отримала в дар будівельні матеріали. Узаконити отриману в дар квартиру немає можливості, єдиний шлях вирішення цього питання це у судовому прядку. Попередній власник квартири, що здійснив її реконструкцію, не міг узаконити цю реконструкцію через суд, що підтверджується рішенням Шевченківського районного суду м. Львова у справі №466/3306/20, яке Львівським апеляційним судом було скасовано та позов залишений без розгляду у зв`язку із відчуженням спірної квартири. Мешканці усього будинку надали письмову згоду щодо проведення реконструкції квартири АДРЕСА_1 . Проєкт приведення у відповідність нормативним вимогам, технічне заключення про стан несучих конструктивних елементів будинку підтверджують несучу здатність спорудженого нерухомого майна.

Ухвалою від 05.09.2023 прийнято зустрічний позов ОСОБА_3 до Львівської міської ради про визнання права на користування квартирою до спільного розгляду з позовом Львівської міської ради до ОСОБА_3 про визнання права власності.

Представник позивача ОСОБА_1 у судовому засіданні позовні вимоги первинного позову підтримав, надав суду пояснення аналогічні викладеним у мотивах позовної заяви, просить позов задовольнити. Окрім цього, зазначив, що не заперечує проти задоволення зустрічного позову.

Представник відповідача ОСОБА_2 у судовому засіданні зустрічні позовні вимоги підтримала, просить зустрічний позов задовольнити та визнала вимоги первісної позовної заяви.

Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши інші матеріали справи, суд вважає, що первісний та зустрічний позови слід задовольнити повністю з наступних підстав.

Судом встановлено, що гр. ОСОБА_4 , якій на підставі договору купівлі-продажу, укладеного з гр. ОСОБА_5 від 21.02.2020, посвідченого приватним нотаріусом ЛМНО Поповичем О.С., реєстраційний №297 належала квартира АДРЕСА_1 , здійснила самочинне будівництво, а саме: реконструювала квартиру АДРЕСА_1 . До реконструкції вказана квартира, відповідно до технічного паспорту складалася із 1-єї житлової кімнати та кухні, житловою площею 10,4 кв. м, загальною площею 21,6 кв. м.

Після проведення реконструкції вказаної квартири ОСОБА_4 , було зокрема здійснено прибудови, внаслідок чого загальна площа такої збільшилася до 183,1 кв. м. Також була зведена комірка на прибудинковій території будинку АДРЕСА_4 .

В подальшому, 08.05.2020 ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до Львівської міської ради про визнання права власності на вказану реконструйовану квартиру.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 22.10.2021 у задоволенні позову про визнання права власності на реконструйовану квартиру АДРЕСА_1 загальною площею 183,1 кв.м та комірку на прибудинковій території будинку АДРЕСА_2 загальною площею 32 кв.м ( висота приміщення 6,2 м, частка 1/1 ) - відмовлено за безпідставністю.

В подальшому ОСОБА_4 було подано апеляційну скаргу на рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 22.10.2021.

Ухвалою Львівського апеляційного суду від 04.10.2022 прийнято відмову ОСОБА_4 від позовних вимог до Львівської міської ради про визнання права власності. Визнано нечинним рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 22 жовтня 2021 року. Провадження у справі за позовом ОСОБА_4 до Львівської міської ради про визнання права власності на реконструйовану квартиру АДРЕСА_5 , загальною площею 32 кв.м (висота приміщення 6,2 м, частка 1/1) закрито.

Також, мешканцями квартир в будинку АДРЕСА_2 було надано згоду щодо реконструкції та прибудови до квартири АДРЕСА_3 , про що зазначено у відповідних заявах, що долучені до позовної заяви.

В подальшому, 19.09.2022 за гр. ОСОБА_3 зареєстровано право власності на квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 21,6 кв. м на підставі договору дарування квартири, серія та номер: 1576, посвідченого приватним нотаріусом ЛМНО Юрчук І.А.

В подальшому ОСОБА_3 листом №3-В-3595-Ш-29 від 19.01.2023 звернулася до Львівської міської ради із заявою про визнання права власності за Львівською міською радою на реконструйовану квартиру АДРЕСА_1 .

Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання; кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно з ч. 1 ст. 374 ЦК України суб`єктами права власності на землю (земельну ділянку) є фізичні особи, юридичні особи, держава, територіальні громади.

Відповідно до ст. 10 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» Львівська міська рада є органом місцевого самоврядування, що представляє територіальну громаду м. Львова та здійснює від її імені та в її інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією та іншими законами України.

Згідно з ч. 5 ст. 373 ЦК України власник земельної ділянки може використовувати на свій розсуд все, що знаходиться над і під поверхнею цієї ділянки, якщо інше не встановлено законом та якщо це не порушує прав інших осіб.

Відповідно до ч. 3 ст. 375 ЦК України право власника на забудову здійснюється ним за умови додержання архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил, а також за умови використання земельної ділянки за її цільовим призначенням.

Згідно з ч. 4 ст. 375 ЦК України правові наслідки самочинної забудови, здійсненої власником на його земельній ділянці, встановлюються статтею 376 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Згідно з ч. 2 ст. 376 ЦК України особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.

Відповідно до ч. 3 ст. 376 ЦК України право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно.

Згідно з ч. 5 ст. 376 ЦК України на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб.

Відповідно до положень ст. 83 Земельного кодексу України, землі, які належать на праві власності територіальним громадам є комунальною власністю.

Згідно з ч. 2 ст. 83 Земельного кодексу України у комунальній власності перебувають усі землі в межах населених пунктів, крім земельних ділянок приватної та державної власності, земельні ділянки, на яких розташовані будівлі, споруди, інші об`єкти нерухомого майна комунальної власності незалежно від місця їх розташування, землі та земельні ділянки за межами населених пунктів, що передані або перейшли у комунальну власність із земель державної власності відповідно до закону.

Відповідно до ст. 140 Конституції України, місцеве самоврядування здійснюється територіальною громадою в порядку, встановленому законом, як безпосередньо, так і через органи місцевого самоврядування: сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи.

Згідно зі ст.10 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» Львівська міська рада є органом місцевого самоврядування, що представляє територіальну громаду м. Львова та здійснює від її імені та в її інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.

Відповідно до п.5.1.2 Положення про порядок врегулювання питань самочинного будівництва у м. Львові, затвердженого рішенням виконавчого комітету Львівської міської ради № 835 від 09.09.2011 року, Львівська міська рада уповноважена звертатись до суду з позовом про визнання права власності на самочинне будівництво за територіальною громадою м. Львова.

Згідно з ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Відповідно до ч. 1.2 ст. 61 ЖК УРСР, користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення.

Договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем - житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності - відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем - громадянином, на ім`я якого видано ордер.

Згідно з ст. 65 ЖК УРСР - наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім`ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей зазначеної згоди не потрібно.

Особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім`ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім`ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім`ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням.

Відповідно до ст. 64 Житлового кодексу України члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору.

До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

Згідно з ст. 65 ЖК України чітко визначено, що особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім`ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім`ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім`ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням.

Відповідно до ст. 58 ЖК України встановлено, що ордер є дійсно єдиною підставою для вселення, але тільки у вільне жиле приміщення.

ОСОБА_3 у даному випадку не поселялася у вільне приміщення, відповідно не могла отримати ордер на таке поселення.

Відповідно до ст. 109 ЖК УРСР виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку. Допускається виселення в адміністративному порядку з санкції прокурора лише осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення або проживають у будинках, що загрожують обвалом.

Громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду.

Згідно з постановою Пленуму Верховного Суду України №9 від 01.11.1996 р. «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» судам слід при вирішенні житлових спорів виходити з неприпустимості виселення в адміністративному порядку за санкцією прокурора осіб, які самоуправно зайняли житлове приміщення або проживають у будинках, що загрожують обвалом. При розгляді спорів про право користування жилим приміщенням необхідно брати до уваги, що ст. 33 Конституції гарантує кожному, хто на законних підставах перебуває на території України свободу пересування та вільний вибір місця проживання. Це означає, що наявність чи відсутність прописки самі по собі не можуть бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім`ї наймача (власника) приміщення, або ж для відмови їй у цьому.

Відповідно до ст. 106 ЖК України повнолітній член сім`ї наймача вправі за згодою наймача та інших членів сім`ї, які проживають разом з ним, вимагати визнання його наймачем за раніше укладеним договором найму жилого приміщення замість попереднього наймача.

Згідно з ч. 3 ст. 1 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У відповідності до вимог ст. ст. 76, 77 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

З урахуванням викладеного, суд вважає, що первісний позов слід задовольнити, оскільки Львівська міська рада є власником земельної ділянки на якій знаходиться об`єкт самочинного будівництва, а саме квартира АДРЕСА_1 , загальною площею 256,8 кв. м. Здійснені самочинні прибудови не порушує права інших осіб, вимоги державно-будівельних норм є задовільними, тому слід визнати право власності за територіальною громадою м. Львова на квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 256,8 кв.м, згідно технічного паспорту інвентарний номер 13 від 10.04.2023 року, що буде відповідати інтересам громади міста Львова. Крім того, відповідач ОСОБА_3 визнає позовні вимоги та не заперечує проти задоволення позову.

Також суд вважає, що зустрічний позов є підставним та підлягає до задоволення. За ОСОБА_3 слід визнати право на проживання та користування жилим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1 , загальною площею 256,8 кв.м, оскільки ОСОБА_3 , як особа яка створила об`єкт права власності - спірну квартиру, власник якої, Львівська міська рада не заперечує зустрічні позовні вимоги та не заперечує проти задоволення даного позову, набула право на проживання та користування жилим приміщенням.

Відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача, таким чином з відповідача на користь позивача слід стягнути сплачений позивачем судовий збір відповідно до ст. 4 Закону України «Про судовий збір» у сумі 2684 грн., 00 коп.

Керуючись ст.ст. 5, 12, 19, 81, 141, 258-259, 263-265 ЦПК України, ст.ст. 373, 374, 375, 376 ЦК України, ст. 83 Земельного кодексу України, ст.ст. 58, 64, 65, 106 ЖК України, суд

ухвалив:

позовні вимоги Львівської міської ради, , місцезнаходження: м. Львів, пл. Ринок, 1 до ОСОБА_3 , РНОКПП: НОМЕР_1 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_6 про визнання права власності задовольнити повністю.

Визнати право власності за територіальною громадою м. Львова на квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 256,8 кв. м, згідно технічного паспорту інвентарний номер 13 від 10.04.2023 року.

Зустрічний позов ОСОБА_3 , РНОКПП: НОМЕР_1 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_6 до Львівської міської ради, , місцезнаходження: м. Львів, пл. Ринок, 1 про визнання права на користування квартирою - задовольнити повністю.

Визнати за ОСОБА_3 , РНОКПП: НОМЕР_1 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_6 право на користування жилим приміщенням квартирою АДРЕСА_1 , загальною площею 256,8 кв. м.

Стягнути з ОСОБА_3 , РНОКПП: НОМЕР_1 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_6 на користь Львівської міської ради, , місцезнаходження: м. Львів, пл. Ринок, 1 сплачений судовий збір у розмірі 2684 (дві тисячі шістсот вісімдесят чотири) грн., 00 коп.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст судового рішення виготовлений 04.01.2024 року.

Суддя Р. Б. Єзерський