Справа №:755/169/24
Провадження №: 2-з/755/3/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" січня 2024 р. суддя Дніпровського районного суду міста Києва Гаврилова О.В., розглянувши заяву позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову, подану разом із позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Гудим Ольга Леонідівна, про визнання недійсним договору дарування квартири, -

В С Т А Н О В И В:

До Дніпровського районного суду міста Києва надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Гудим Ольга Леонідівна, про визнання недійсним договору дарування квартири.

До матеріалів позовної заяви долучено заяву про забезпечення позову, відповідно до якої позивач просить суд накласти арешт на квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 61,2 кв.м (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 000), яка на праві власності належить ОСОБА_4 .

Відповідно до ч. 1 ст.153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду), крім випадків, передбачених частиною п`ятою цієї статті.

Згідно ч.13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Суд, вивчивши доводи поданої заяви, долучені до неї докази, приходить до наступного.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 150 ЦПК України, позов забезпечується шляхом, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Забезпечення позову покликано, не порушуючи принципів змагальності і процесуального рівноправ`я сторін, вжити негайних заходів, направлених на недопущення утруднення чи унеможливлення виконання судового акта, а також перешкодити спричиненню значної шкоди заявнику.

В п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», роз`яснено: особам, які беруть участь у справі, має бути гарантована реальна можливість захистити свої права при вирішенні заяви про забезпечення позову, оскільки існує ризик спричинення їм збитків у разі, якщо сам позов або пов`язані з матеріально-правовим обмеженням заходи з його забезпечення виявляться необґрунтованими.

Згідно з роз`ясненнями, які містяться в п.4 вищевказаної Постанови Пленуму Верховного Суду України, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, у тому, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки, безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Судом установлено, що рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 12 вересня 2023 року у справі №755/5399/23 стягнуто солідарно із ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 у відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок залиття квартири, у розмірі 440 742,00 грн та у відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок залиття, квартири 20 000,00 грн. Стягнуто із ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 витрати за проведення експертного дослідження у розмірі по 4 250,00 грн з кожного та витрати зі сплати судового збору за позовні вимоги майнового характеру у розмірі по 3 372,92 грн з кожного.

Постановою Київського апеляційного суду від 05 грудня 2023 року у справі №755/5399/23 рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 12 вересня 2023 року в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрат зі сплати судового збору за позовні вимоги майнового характеру в розмірі 3 372,92 грн скасовано та в цій частині ухвалити нове. Компенсовано ОСОБА_1 за рахунок держави у порядку встановленому Кабінетом Міністрів України витрати зі сплати судового збору за позовні вимоги майнового характеру в розмірі 3372,92 грн. В решті рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 12 вересня 2023 року залишено без змін.

Згідно заявлених у позові вимог, позивач просить суд визнати недійсним договір дарування квартир від 05 жовтня 2023 року, укладений між ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 05 жовтня 2023 року, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гудим О.Л. і зареєстрований в реєстрі за №1470, та застосувати наслідки його недійсності.

Звертаючись до суду із заявою про забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру, заявник зазначає, що ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , усвідомлюючи протиправність своїх дій, безоплатно позбулись свого права власності на квартиру на користь ОСОБА_4 . На думку позивача, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не мають наміру виконувати рішення суду про відшкодування шкоди, у зв`язку з відсутністю у них необхідної суми грошових коштів. Позивач вважає, що дарування квартири було направлено на ускладнення та унеможливлення виконання рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 12 вересня 2023 року у справі №755/5399/23, оскільки було вчинено у період настання зобов`язання щодо відшкодування шкоди, унаслідок чого ОСОБА_2 та ОСОБА_3 перестали бути платоспроможними. На думку позивача, є ризик недобросовісної поведінки ОСОБА_4 і вчинення нею дій з відчуження вищевказаної квартири, яка належить їй на праві власності на підставі оспорюваного договору, що може ускладнити чи унеможливити виконання можливого рішення суду про задоволення позову у даній справі.

Разом з тим, заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову.

Стороною позивача не надано жодного доказу на підтвердження того, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про визнання недійсним договору дарування квартири, в разі не задоволення даної заяви про забезпечення позову. Посилання позивача на ризик недобросовісної поведінки ОСОБА_4 і вчинення нею дій з відчуження квартири, яка належить їй на праві власності на підставі оспорюваного договору, не свідчить про існування ризиків, які можуть бути підставою для накладення арешту на майно. Більше того, у разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Крім того, ст.204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що заява позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову є необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню в повному обсязі.

На підставі викладеного, керуючись статтями 149, 150, 260 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

У задоволені заяви позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову - відмовити.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга подається до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

У разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручені у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Суддя: