УХВАЛА

08 січня 2024 року

м. Київ

справа № 754/10807/20

провадження № 61-18308ск23

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

Литвиненко І. В. (суддя-доповідач), Грушицького А. І., Петрова Є. В.,

розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Деснянського районного суду м. Києва від 23 грудня 2020 року та постанову Київського апеляційного суду від 22 листопада 2023 року у справі за позовом Акціонерного товариства «Акцент-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення боргу,

ВСТАНОВИВ:

Акціонерне товариство «Акцент-Банк» (далі - АТ «Акцент-Банк») у серпні 2020 року звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 20 656, 57 грн.

Мотивуючи позовні вимоги банк зазначав, що 28 лютого 2019 року ОСОБА_1 приєднався до умов та правил надання банківських послуг в А-Банку з метою укладання кредитного договору № SAMABWFC0 та отримання кредитної картки. На підставі вказаної анкети-заяви про приєднання до умов та правил надання банківських послуг А-Банку, відповідачу надано кредит у вигляді встановлення кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 46,80% щомісячно на суму залишку заборгованості за кредитом. ОСОБА_1 підтвердив свою згоду на те, що підписана ним анкета-заява разом з умовами та правилами і тарифами, які викладені на банківському сайті, складає між ним та банком кредитний договір, що підтверджується підписом у анкеті-заяві. Позивач свої зобов`язання за договором та угодою виконав у повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит (встановив кредитний ліміт). Відповідач не повернув своєчасно АТ «Акцент-Банк» грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору, у зв`язку з чим станом на 12 липня 2020 року утворилась заборгованість у розмірі 20 656, 57 грн.

Деснянський районний суд м. Києва заочним рішенням від 23 грудня 2020 року позов задовольнив.

Стягнув з ОСОБА_1 на користь АТ «Акцент-Банк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 20 656, 57 грн. Вирішив питання щодо судового збору.

07 липня 2023 року адвокат Джус Д. В., який діє в інтересах ОСОБА_1 , подав до суду заяву про перегляд заочного рішення Деснянського районного суду м. Києва від 23 грудня 2020 року.

Деснянський районний суд м. Києва ухвалою від 20 липня 2023 року заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Деснянського районного суду м. Києва від 23 грудня 2020 року залишив без задоволення.

Київський апеляційний суд постановою від 22 листопада 2023 року апеляційну скаргу адвоката Джуса Д. В., який діє в інтересах ОСОБА_1 , залишив без задоволення, а заочне рішення Деснянського районного суду м. Києва від 23 грудня 2020 року залишив без змін.

21 грудня 2023 року адвокат Джус Д. В., який діє в інтересах ОСОБА_1 , звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою на заочне рішення Деснянського районного суду м. Києва від 23 грудня 2020 року та постанову Київського апеляційного суду від 22 листопада 2023 року, в якій просив скасувати оскаржувані рішення в частині стягнення з ОСОБА_1 заборгованості по відсотках в сумі 8 175,37 грн та ухвалити в цій частині нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову в цій частині, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки скарга подана на судові рішення, які не підлягають касаційному оскарженню.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню: судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Отже, зазначена справа не підлягає касаційному оскарженню.

З врахуванням наведених доводів, Верховний Суд визнає, що винятки, зазначені у пункті 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, заявником не обґрунтовані.

Переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд, який відповідно до частини третьої статті 125 Конституції України є найвищим судовим органом, виконує функцію «суду права», що розглядає спори, які мають найважливіше (принципове) значення.

Верховним Судом досліджено та взято до уваги: ціну позову, предмет позову, складність справи, а також значення справи для сторін і суспільства й не встановлено передбачених законом підстав для перегляду оскаржуваного судового рішення в касаційному порядку.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

При цьому, застосування передбаченого законодавством порогу rаtione valoris (ціна позову) для подання скарг до Верховного Суду є правомірною та обґрунтованою вимогою, враховуючи саму суть повноважень Верховного Суду щодо розгляду лише справ відповідного рівня значущості «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року, § 36.

Наведене повністю узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини (далі - Суд) згідно з якою умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції), «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії)).

Суд вказує, що важко погодитись з тим, що Верховний Суд, у ситуації, коли відповідне національне законодавство дозволяло йому відфільтровувати справи, що надходять на розгляд до нього, зобов`язаний враховувати помилки, яких припустилися суди нижчої інстанції при визначенні того, чи надавати доступ до нього. Ухвалення іншого рішення могло б суттєво завадити роботі Верховного Суду і унеможливило б виконання Верховним Судом своєї особливої ролі. У практиці Суду вже підтверджувалося, що повноваження Верховного Суду визначати свою юрисдикцію не можуть обмежуватися у такий спосіб (п. 122 рішення у справі «Zubac v. Croatia» (Зубац проти Хорватії) від 05 квітня 2018 року.

З урахуванням того, що заявник подав касаційну скаргу на судові рішення, які не підлягають касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.

За таких обставин не потребує окремого розгляду питання дотримання особою, яка подала касаційну скаргу, вимог статей 390 та 392 ЦПК України.

Керуючись статтями 19, 389, 394 ЦПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Деснянського районного суду м. Києва від 23 грудня 2020 року та постанову Київського апеляційного суду від 22 листопада 2023 року у справі за позовом Акціонерного товариства «Акцент-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення боргу.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: І. В. Литвиненко

А. І. Грушицький

Є. В. Петров