Справа №709/454/23
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 січня 2024 року смт Чорнобай

Чорнобаївський районний суд Черкаської області у складі:

головуючого судді - Левченка В .В.,

за участі секретаря судового засідання - Нікітенко В. Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку окремого провадження у приміщенні Чорнобаївського районного суду Черкаської області цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: ОСОБА_2 , Управління Державної міграційної служби України в Черкаській області, про встановлення факту родинних відносин,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 (далі - заявник) звернулася до Чорнобаївського районного суду Черкаської області із заявою про встановлення факту родинних відносин.

В обґрунтування вказаної заяви зазначалося, що заявник з 2000 року проживає в Україні. За цей час вона закінчила школу, вийшла заміж, народила трьох дітей, зареєструвалася в с. Веселий Хутір Золотоніського району Черкаської області. Заявник хоче отримати громадянство України, оскільки в неї проживає тут рідна баба ОСОБА_2 , та саме з цією метою вона звернулася до суду із заявою про встановлення факту родинних відносин.

Ухвалою Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 19 квітня 2023 року заяву ОСОБА_1 про встановлення факту родинних відносин залишено без руху, надано строк для усунення недоліків.

Ухвалою Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 03 травня 2023 року відкрито провадження у справі та призначено справу до судового розгляду в порядку окремого провадження.

Ухвалою Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 12 червня 2023 року залучено до участі у справі заінтересовану особу Управління Державної міграційної служби у Черкаській області.

Заінтересована особа - Управління Державної міграційної служби України в Черкаській області, направило до суду письмове пояснення, відповідно до якого, посилаючись на приписи законодавства просило у задоволенні заяви ОСОБА_1 відмовити.

У судове засідання сторони не з`явилися. Заявник у своїй заяві про встановлення факту родинних відносин, просила розгляд справи проводити без її участі. ОСОБА_2 (далі - заінтересована особа-1) подала до суду заяви, в яких проти задоволення заяви про встановлення факту родинних відносин не заперечувала, просила розгляд справи проводити без її участі. Управління Державної міграційної служби України в Черкаській області (далі - заінтересована особа-2) направило до суду заяву, в якій просило врахувати пояснення подане раніше, розгляд справи проводити без участі представника, прийняти рішення на розсуд суду.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_3 показала, що заявник є її кумою, зараз вона знаходиться в Угорщині. Заінтересована особа-1 є матір`ю батька заявниці. До одруження ОСОБА_3 проживала у с. Веселий Хутір, де зараз проживає бабуся заявника, а після одруження переїхала в інше село. Заявник приїжджала з батьками на літо до бабусі. Бувало, що вона ходила у дитячий садок. 8 і 9 класи школи заявник закінчувала у с. Веселий Хутір. Після цього вона поїхала у Росію та повернулася до України в 2011 році. У 2014 році заявник вийшла заміж за громадянина України, після чого народила сина. За весь цей час вона лише один раз виїжджала до Росії, оскільки повинна була поновити якийсь документ, а весь інший час вона перебувала на території України. У заявника троє синів, і всі вони знаходяться разом із нею. Діти обмежені у своїх правах, зокрема на освіту, медицину. Двоє дітей повинні ходити в школу, а найменший у дитячий садок.

Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_4 , показала що заявник проживала у

с. Веселий Хутір, ходила в дитячий садок, навчалася у місцевій школі у 8-9 класах, вийшла заміж, народила трьох дітей. Заінтересована особа-1 є бабуся заявника по батькові.

Виходячи з приписів ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті.

Після допиту свідків, у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Судом встановлено наступні обставини справи та визначені відповідно до них правовідносини.

З поданих заявником до суду документів встановлено, що остання народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 у с. Георгіївка Жармінського району Семипалатинської області Казахської РСР та мала дівоче прізвище ОСОБА_5 . Її батьками записані: батько - ОСОБА_6 , мати - ОСОБА_7 (а.с. 7). При цьому батьками ОСОБА_6 є ОСОБА_8 та ОСОБА_2 , яка отримала своє шлюбне прізвище « ОСОБА_5 », відповідно до свідоцтва про шлюб від 01 жовтня 1963 року № НОМЕР_1 (а.с. 11). У 2006 році заявник закінчила Веселохутірський навчально-виховний комплекс «Дошкільний навчальний заклад - загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів» Чорнобаївської районної ради Черкаської області (а.с. 12).

Згідно з копією довідки Веселохутірського старостинського округу Чорнобаївської селищної ради від 30 серпня 2023 року № 12-15/106, заявник проживала протягом 2006-2007 років без реєстрації у своєї баби ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 , та навчалася у Веселохутірському навчально-виховному комплексі «Дошкільний навчальний заклад - загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів» Чорнобаївської районної ради (а.с. 82).

Відповідно до довідки Веселохутірського старостинського округу Чорнобаївської селищної ради від 30 серпня 2023 року № 12-15/107, батько заявниці ОСОБА_6 був зареєстрований в с. Веселий Хутір з січня 1967 року по 1985 рік (а.с. 83).

05 червня 2014 року заявниця зареєструвала у відділі державної реєстрації актів цивільного стану по місту Черкаси реєстраційної служби Черкаського міського управління юстиції шлюб з ОСОБА_9 , після чого її дошлюбне прізвище « ОСОБА_5 » змінилося на шлюбне прізвище « ОСОБА_10 » (а.с. 9).

З 16 вересня 2014 року по 16 вересня 2015 року заявник мала посвідку на тимчасове проживання в Україні (а.с. 3).

У заявниці на Україні народилося троє дітей: ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 6), ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с. 5), ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_4

(а.с. 4).

Крім того, заявник зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 14).

На даний час заявник є громадянкою російської федерації, що підтверджується копією паспорта НОМЕР_2 , виданого 13 грудня 2022 року (а.с. 84).

Порядок розгляду в окремому провадженні справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення, визначений главами 1 і 6 розділу IV ЦПК України.

Окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав (частина перша статті 293 ЦПК України).

Відповідно до пункту 5 частини другої статті 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Визначений у частині першій статті 315 ЦПК України перелік фактів, які можуть встановлюватися судом, не є вичерпним, оскільки згідно з частиною другою зазначеної статті у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, якщо згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав; чинне законодавство не передбачає іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення такого факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право.

Відповідно до частини першої статті 8 Закону України «Про громадянство України» особа (іноземець або особа без громадянства), яка сама чи хоча б один із її батьків або її дід чи баба, прадід чи прабаба, або її рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра, син чи дочка, онук чи онука народилися або постійно проживали до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України», або яка сама чи хоча б один із її батьків або її дід чи баба, прадід чи прабаба, або її рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра народилися або постійно проживали на інших територіях, що входили на момент їх народження або під час їх постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), а також її неповнолітні діти мають право на набуття громадянства України за територіальним походженням.

Відповідно до абзацу першого пункту 1 розділу I Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженому Указом Президента України від 27 березня 2001 року № 215 (далі - Порядок № 215) для встановлення, оформлення та перевірки належності до громадянства України, прийняття до громадянства України, оформлення набуття громадянства України, виходу з громадянства України особа подає заяву, а також інші документи, передбачені розділом II цього Порядку.

Згідно з пунктом 29 розділу II Порядку № 215 для оформлення набуття громадянства України за територіальним походженням особа, дід чи баба якої постійно проживали до 24 серпня 1991 року на території, що стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України», або на інших територіях, що входили під час їх постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР) (частина перша статті 8 Закону), подає документи, передбачені підпунктами «а»-«в» пункту 24 цього Порядку, а також: а) документ, що підтверджує факт постійного проживання діда чи баби заявника на територіях, зазначених у абзаці першому цього пункту; б) документи, що засвідчують родинні стосунки заявника відповідно з дідом чи бабою, які постійно проживали на територіях, зазначених у абзаці першому цього пункту.

У разі відсутності документів, що підтверджують факт постійного проживання чи народження особи до ІНФОРМАЦІЯ_5 на території, яка стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України», або на інших територіях, що входили на момент її народження чи під час її постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), або документів, що підтверджують відповідні родинні стосунки, для оформлення набуття громадянства України подається відповідне рішення суду (пункту 44 розділу ІІ Порядку № 215).

Територіальні органи Державної міграційної служби України приймають рішення про оформлення набуття громадянства України, зокрема за територіальним походженням (пункт 92 розділу IV Порядку № 215).

Територіальний підрозділ Державної міграційної служби України, до якого подано документи щодо оформлення набуття громадянства України, перевіряє відповідність оформлення поданих документів вимогам законодавства України (перше речення абзацу першого пункту 93 розділу IV Порядку № 215).

Якщо під час перевірки буде встановлено, що подані заявником документи не оформлені відповідно до вимог законодавства України, територіальний підрозділ Державної міграційної служби України не пізніш як у двотижневий строк з дня надходження документів повертає їх заявникові для усунення недоліків. Якщо заявник у двомісячний строк з дня повернення йому документів не усуває недоліки та не подає документи повторно, керівник територіального підрозділу Державної міграційної служби України приймає рішення про припинення провадження за цією заявою (абзац другий пункту 93 розділу IV Порядку № 215).

Якщо документи оформлені належним чином і підтверджують наявність фактів, з якими Закон пов`язує набуття особою громадянства України, а стосовно поновлення особи у громадянстві України також відсутні передбачені Законом підстави, за наявності яких поновлення у громадянстві України не допускається, керівник територіального органу Державної міграційної служби України або його заступник приймає рішення про оформлення набуття особою громадянства України (абзац п`ятий пункту 94 розділу IV Порядку № 215).

Якщо під час перевірки буде встановлено, що подані заявником документи не підтверджують наявність фактів, з якими Закон пов`язує набуття особою громадянства України, або стосовно поновлення особи у громадянстві України також будуть встановлені передбачені Законом підстави, за наявності яких поновлення у громадянстві України не допускається, керівник територіального органу Державної міграційної служби України або його заступник приймає вмотивоване рішення про відмову у задоволенні клопотання про оформлення набуття особою громадянства України (абзац шостий пункту 94 розділу IV Порядку № 215).

За правилами статті 26 Закону України «Про громадянство України» рішення з питань громадянства можуть бути оскаржені у встановленому законом порядку до суду.

Отже, законодавством, чинним на момент звернення ОСОБА_1 до суду із заявою про встановлення факту, було передбачено позасудовий порядок набуття громадянства України, а рішення щодо відмови (повернення) заяви (клопотання) підлягає оскарженню у встановленому законом порядку.

Подібні висновки сформував Верховний Суд і у постанові від 28 червня 2023 року у справі № 584/434/21 (провадження № 61-20114св21).

Матеріали справи не містять доказів, що заявниця зверталася у позасудовому порядку для оформлення набуття громадянства України та отримали відмову територіального органу Державної міграційної служби України.

Крім того, заявник зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

Тож встановлення такого факту у судовому порядку є передчасним, заявник не довела, що у позасудовому порядку не змогла набути громадянства України.

Суд приходить до висновку, що у разі відмови територіального органу Державної міграційної служби України у задоволенні клопотання про оформлення набуття особою громадянства України, особа вправі оскаржити таке рішення до суду, у межах якого доводити існування обставин набуття громадянства України, зокрема за територіальним походженням відповідно до пункту 29 розділу II Порядку № 215.

Згідно зі статтею 125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом.

Судова юрисдикція - це інститут права, покликаний розмежувати між собою як компетенцію різних ланок судової системи, так і різних видів судочинства - цивільного, кримінального, господарського й адміністративного.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Суд враховує те, що при визначенні предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства (частина перша статті 19 ЦПК України).

Визначаючи, чи пов`язується з встановленням зазначеного у заяві факту виникнення у заявниці певних цивільних прав та обов`язків, суд застосовує положення статті 1 ЦК України. За змістом частини першої статті 1 ЦК України цивільним законодавством регулюються особисті немайнові та майнові відносини, засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників (цивільні відносини). Тобто цивільними є відносини, які відповідають наведеним критеріям.

Відповідно, у порядку цивільного судочинства за загальним правилом не підлягають вирішенню спори (розгляду заяви), що виникають не з цивільних, земельних, трудових, сімейних або житлових правовідносин.

Усі інші спори, що виникають у публічно-правових відносинах за участю осіб, підлягають вирішенню у порядку цивільного судочинства виключно у тих випадках, коли безпосередньою нормою процесуального права визначено, що вирішення такого спору належить здійснювати саме в порядку цивільного судочинства.

Вимоги заявниці у цій справі пов`язані з доведенням підстав для набуття нею певного правового статусу - громадянства України, не пов`язані з будь-якими цивільними права та обов`язками, їх виникненням, існуванням та припиненням. За предметом та можливими правовими наслідками такі вимоги пов`язані з публічно-правовими відносинами заявниці з державою, а отже, не підлягають вирішенню у порядку цивільного судочинства.

Тож у спірних правовідносинах суд повинен врахувати правову мету звернення заявниці до суду, яка полягає у набутті нею певного правового статусу - громадянства України. Такий статус має правове значення виключно у публічно-правових відносинах, оскільки впливає на публічно-правові відносини заявниці з державою.

Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 23 травня 2022 року у справі № 539/4118/19 (провадження № 61-10777сво20), вирішуючи питання про юрисдикційність питання про встановлення факту належності довідки заявникові, зазначив, що потрібно виходити з потреби визначати правову природу відносин, що виникли між учасниками справи, віддаючи цьому питанню першочергове значення. Питання про вирішення юрисдикційності спору з`ясовується судами на стадії відкриття провадження у справі, а якщо на стадії відкриття допущено помилку або неможливо було з`ясувати питання юрисдикції, тоді суд на будь-якій стадії розгляду справи вправі закрити провадження з підстав помилкового обрання відповідної юрисдикції. Питання юрисдикції впливає на визначення компетентного суду, належного кола учасників справи, розподіл тягаря доведення тощо, тож має вирішуватися судом пріоритетно до вирішення усіх інших правових питань.

Урахувавши визначені законом завдання цивільного судочинства, суд визнає недопустимим ініціювання судового провадження у порядку цивільного судочинства з метою оцінки обставин, які становлять предмет доказування у провадженні у порядку адміністративного судочинства, чи з метою створення поза межами останнього передумов для визнання доказу, отриманого у такому провадженні, належним та допустимим.

Частиною першою статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) передбачено право кожної особи звернутися до адміністративного суду, якщо вона вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Відповідно до частини першої статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності (пункт 1 частини першої цієї статті).

Публічно-правовий спір - це, зокрема, спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій (пункт 2 частини першої статті 4 КАС України).

Суб`єкт владних повноважень - це орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень (пункт 7 частини першої статті 4 КАС України).

Отже, до справ адміністративної юрисдикції процесуальний закон відніс публічно-правові спори, ознакою яких є не лише особливий суб`єктний склад, але і їх виникнення з приводу виконання чи невиконання суб`єктом владних повноважень владних управлінських функцій, крім спорів, для яких закон установив інший порядок судового вирішення. Ці функції суб`єкт повинен виконувати саме у тих правовідносинах, в яких виник спір.

Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин. Тоді як приватноправові відносини відрізняються наявністю майнового чи немайнового особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення, як правило, майнового приватного права чи інтересу.

Державна міграційна служба України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується та координується Кабінетом Міністрів України через Міністра внутрішніх справ і який реалізує державну політику у сферах міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів (пункт 1 Положення про Державну міграційну службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20 серпня 2014 року № 360).

Резюмуючи, у спірних правовідносинах ГУ ДМС в Черкаській області у межах та у порядку, встановленому законодавством України, наділене повноваженнями приймати рішення, що впливають на можливість реалізації заявницею права, наданого їй згідно із Законом України «Про громадянство України».

Суд наголошує, що встановлення факту родинних відносин з бабою заявниці підлягає встановленню винятково під час розгляду справи у суді адміністративної юрисдикції у зв`язку з оскарженням рішення суб`єкта владних повноважень про відмову у задоволенні такого клопотання. В справі адміністративної юрисдикції встановлення такого факту не є самостійною метою, а є передумовою задоволення адміністративного позову.

Подібних висновків дійшов Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 23 травня 2022 року у справі № 539/4118/19 (провадження № 61-10777сво20).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12 жовтня 2021 року у справі

№ 233/2021/19 (провадження № 14-166цс20) конкретизувала свої висновки щодо визначення подібності правовідносин, зазначивши, що на предмет подібності потрібно оцінювати саме ті правовідносини, які є спірними у порівнюваних ситуаціях. Установивши учасників спірних правовідносин, об`єкт спору (які можуть не відповідати складу сторін справи та предмету позову) і зміст цих відносин (права й обов`язки сторін спору), суд має визначити, чи є певні спільні риси між спірними правовідносинами насамперед за їхнім змістом. А якщо правове регулювання цих відносин залежить від складу їх учасників або об`єкта, з приводу якого вони вступають у правовідносини, то в такому разі подібність варто також визначати за суб`єктним й об`єктним критеріями відповідно. Для встановлення подібності спірних правовідносин у порівнюваних ситуаціях суб`єктний склад цих відносин, предмети, підстави позовів і відповідне правове регулювання не обов`язково мають бути тотожними, тобто однаковими.

Застосувавши наведені правові висновки, суд дійшов переконання, що спірні правовідносини, хоча і не є тотожними із правовідносинами у справі № 539/4118/19, розглянутій Верховним Судом у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду, проте за своїм змістом є подібними, а тому правові висновки Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду підлягають застосуванню у справі, що розглядається.

Визначаючи релевантність до спірних правовідносин зазначених правових висновків, суд врахував, що спірні правовідносини як у справі, що розглядається, так і у справі, розглянутій Об`єднаною палатою Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду, стосуються правового захисту осіб, їхнього певного правового статусу у державі. У наведених справах з`ясовано, що існує позасудовий порядок встановлення фактів, які особа просить встановити, отже, правомірним порядком захисту є саме оскарження рішень суб`єктів владних повноважень, якими порушуються права цих осіб, що віднесено до юрисдикції адміністративного суду.

Вирішуючи заяву, суд вважає, що така заява не підлягає розгляду у порядку цивільного судочинства, адже встановлення такого факту входить у предмет доказування у межах справи адміністративної юрисдикції, де спірними є публічно-правові правовідносини, що виникли між державою Україна, від імені якої діють органи Державної міграційної служби України, та фізичною особою, яка є іноземцем та виявила намір і бажання набути громадянство України за територіальним походженням.

Велика Палата Верховного Суду у пунктах 33-35 постанови від 30 січня 2020 року у справі № 287/167/18-ц (провадження № 14-505цс19) зазначила про таке:

«33. Вирішуючи питання про прийняття заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, суддя, зокрема, зобов`язаний з`ясувати питання про підсудність та юрисдикційність, тобто суддя повинен перевірити, чи може взагалі ця заява розглядатися в судовому порядку і чи не віднесено її розгляд до повноважень іншого органу.

34. Якщо за законом заява не підлягає судовому розгляду, суддя мотивованою ухвалою відмовляє у відкритті провадження, а коли справу вже відкрито, - закриває провадження у ній».

Порушення правил юрисдикції загальних судів, визначених статтями 19-22 ЦПК України, є обов`язковою підставою для скасування рішення.

Підсумовуючи викладене вище, суд приходить до висновку, що провадження у справі підлягає закриттю на підставі пункту 1 частини першої статті 255 ЦПК України, оскільки справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 255-256, 260 ЦПК України, суд,

п о с т а н о в и в:

Провадження у цивільній справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: ОСОБА_2 , Управління Державної міграційної служби України в Черкаській області, про встановлення факту родинних відносин - закрити.

Роз`яснити ОСОБА_1 , що розгляд її вимог відноситься до юрисдикції адміністративного суду.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття рішення суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому ухвала не була вручена в день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвалу суду якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому ухвали суду.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до Черкаського апеляційного суду.

Суддя В. В. Левченко