Р І Ш Е Н Н Я№ 127/32464/23

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 січня 2024 р. м.Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області в складі головуючого судді Медяної Ю.В.,

за участю секретаря судового засідання Кравчук Ю.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Паріс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и в:

ТОВ «ФК «Паріс» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, в якому просить стягнути з ОСОБА_1 на свою користь заборгованість в сумі 23731,32 грн., що складається з заборгованості за тілом кредиту 13763,14 грн., заборгованості за процентами 1154,78 грн., заборгованості за комісією 2769,24 грн, заборгованості за штрафними санкціями (пеня) 1310 грн., 3% річних за користування грошовими коштами за період з 05.03.2020 ро 23.02.2022 року - 1124,49 грн.; інфляційних втрат за період з 05.03.2020 по 23.02.2022 - 3609,67 грн. та судові витрати.

Позов мотивовано тим, що 19.06.2016 року між Акціонерним Товариством «РВС Банк» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № 0033943.

Відповідач отримав споживчий кредит в сумі 15384,62 грн. шляхом зарахування на картковий рахунок. Строк дії кредиту 24 місяці, процентна ставка фіксована -18 відсотків, разова комісія при видачі кредиту 2,5% від суми наданого кредиту, щомісячна комісія за супроводження кредиту 3% від суми наданого кредиту.

05.03.2020 року між АТ «РВС Банк» та ТОВ «Фінансова компанія «Паріс» був укладений договір про відступлення права вимоги № 05/03/2020-1, згідно з яким АТ «РВС Банк» відступило ТОВ «ФК «Паріс» право вимоги до відповідача за заявою-договором № 0033943 від 19.06.2019 року на загальну суму 18997,16 грн. Дана сума складається з: заборгованості за тілом кредиту 13763,14 грн., заборгованості за процентами 1154,78 грн., заборгованості за комісією 2769,24 грн, заборгованість за штрафними санкціями (пеня) 1310 грн.

Відповідач умови договору не виконує, внаслідок чого станом на 02.10.2023 утворилася заборгованість у розмірі 23731,32 грн., що складається з заборгованості за тілом кредиту 13763,14 грн., заборгованості за процентами 1154,78 грн., заборгованості за комісією 2769,24 грн, заборгованість за штрафними санкціями (пеня) 1310 грн., 3% річних за користування грошовими коштами за період з 05.03.2020 ро 23.02.2022 року - 1124,49 грн.; інфляційні втрати за період з 05.03.2020 по 23.02.2022 - 3609,67 грн.

Вказане стало підставою для звернення до суду.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 02.11.2023 відкрито провадження у даній справі в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Надано строк відповідачу для подання відзиву на позовну заяву, позивачу - відповіді на відзив та відповідачу на подання заперечення. (а.с. 56)

Відповідач ОСОБА_1 05.12.2023 надав суду заяву про часткове визнання позовних вимог. У вказаній заяві повідомив, що визнає позовні вимоги в частині стягнення з нього заборгованості за тілом кредиту 13763,14 грн., заборгованості за процентами 1154,78 грн. Заперечував щодо вимог про стягнення з нього заборгованості за комісією, заборгованості за штрафними санкціями (пеня), 3% річних за користування грошовими коштами за період з 05.03.2020 ро 23.02.2022 року - 1124,49 грн. та інфляційних втрат за період з 05.03.2020 по 23.02.2022 з огляду на їх незаконність та необгрунтованість. Крім цього, заявив клопотання про застосування строків позовної давності щодо вказаних вимог. Також зазначив, що він звільнений від сплати судового збору, оскільки він є інвалідом ІІ групи. (а.с.63-65 на звороті)

Представник позивача ТОВ «ФК «Паріс» у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся судом належним чином, проте в позовній заяві зазначив, що просить розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить їх задовольнити. Не заперечував проти заочного розгляду справи.

Відповідач ОСОБА_1 у судове засідання не з`явився повторно, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся судом у встановленому законом порядку. Про причини неявки суд не повідомив.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

За вказаних обставин суд вважає можливим провести судове засідання за відсутності учасників справи та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов такого висновку.

Відповідно до частин другої та третьої статті 12 ЦПК України, учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Судом встановлено, що 19.06.2019 року між Акціонерним Товариством «РВС Банк» та ОСОБА_1 шляхом підписання заяви-договору був укладений кредитний договір № 0033943. (а.с.15)

Підписанням заяви-договору про надання банківської послуги (платіжна картка Простір), що є договором про приєднання до публічної пропозиції АТ «РВС Банк» на укладення договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб, відповідач ОСОБА_1 акцептував укладання договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб, розміщений на сайті банку і беззастережно приєднався до умов договору. З умовами договору відповідач ознайомлений та зобов`язався самостійно відстежувати зміни, які будуть вноситись до договору.

З даної заяви-договору вбачається, що ОСОБА_1 отримав свій примірник договору та ознайомлений з публічною пропозицією АТ «РВС Банк» на укладення договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб.

Також сторони підписали графік платежів та розрахунок загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки (з урахуванням вартості всіх супутніх послуг). (а.с.16)

Відповідно до умов договору, відповідачу був наданий споживчий кредит в сумі 15384,62 грн. шляхом перерахування на картковий рахунок № НОМЕР_1 . Строк дії кредиту 24 місяці, процентна ставка фіксована, під 18 відсотків, разова комісія при видачі кредиту 2,5% від суми наданого кредиту, щомісячна комісія за супроводження кредиту 3% від суми наданого кредиту.

Відповідно до публічної пропозиції АТ «РВС Банк» на укладення договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб, боржник зобов`язався повернути споживчий кредит та сплатити всі передбачені заявою-договором плати (платежі) на рахунок банку в порядку та на умовах, передбачених договором (п.7.7.2.4), виконати своєчасно та в повному обсязі зобов`язання, передбачені договором не пізніше кінцевого терміну закінчення, що визначений в заяві-договорі (п.п.7.7.2.5), у разі порушення строків та/або несплати необхідної до погашення заборгованості за споживчим кредитом, в тому числі щомісячного платежу, що передбачені графіком платежів, частково або в повному обсязі, сплатити на користь банку штрафні санкції (штрафи, пеню) на умовах, передбачених договором. У разі порушення клієнтом будь-якої з умов договору, на вимогу банку достроково та в повному обсязі погасити заборгованість за сумою споживчого кредиту, процентами, щомісячної комісії та інші платежі, що передбачені умовами договору протягом 30 календарних днів з дня одержання від банку повідомлення про таку вимогу шляхом направлення повідомлення згідно з положеннями договору. В разі, якщо повідомлення надіслано клієнту засобами поштового зв`язку (рекомендованим або цінним листом) і підприємством зв`язку повідомлено банк про неможливість вручення поштового відправлення адресату (клієнту), то одержання повідомлення клієнтом є дата оформлення підприємством зв`язку документу про неможливість вручення поштового відправлення. При цьому сторони дійшли згоди, що ухилення клієнтом від одержання на підприємстві зв`язку повідомлення банку, обов`язок банку щодо направлення повідомлення буде вважатись належно виконаним за наявності документа, що підтверджує надання послуг поштового зв`язку (п.п.7.7.2.10).

Згідно п. 7.7.3.4 публічної пропозиції, банк має право при порушенні клієнтом термінів виконання будь-якого із своїх зобов`язань, передбачених договором, строк виконання яких вже настав, в тому числі при порушенні строків сплати платежів, передбачених графіком більш ніж на 1 календарний місяць вимагати від клієнта дострокового повного погашення заборгованості за споживчим кредитом, в тому числі, в примусовому порядку.

Факт отримання ОСОБА_1 коштів за кредитним договором підтверджується копіями меморіальних ордерів №4541 та №4542 від 19.06.02019. (а.с.23)

05.03.2020 року між АТ «РВС Банк» та ТОВ «Фінансова компанія «Паріс» був укладений договір про відступлення права вимоги № 05/03/2020-1, згідно з яким новий кредитор набув права вимоги первісного кредитора за кредитними договорами, зазначеними в додатку № 1 до цього договору, зі всіма додатками, додатковими угодами, додатковими договорами при внесенні змін та доповненнями до нього тощо, що є невід`ємною частиною, які укладені між АТ «РВС Банк» та боржниками. (а.с.17-19 на звороті)

Відповідно до копії платіжної інструкції №347 від 05.03.2020, ТОВ «ФК «Паріс» сплатило АТ «РВС Банк» кошти на оплату своїх зобов`язань за договором про відступлення права вимоги № 05/03/2020-1 від 05.03.2020. (а.с.52)

Факт передачі прва вимоги за кредитними договорами підтверджується актом прийому-передачі прав і документів до договору про відступлення права вимоги № 05/03/2020-1 від 05.03.2020. (а.с.20)

Згідно додатку № 1 до договору про відступлення права вимоги, АТ «РВС Банк» відступило ТОВ «ФК «Паріс» право вимоги до відповідача за заявою-договором № 0033943 від 19.06.2019 року. (а.с.21)

02.04.2020 ТОВ «ФК «Паріс» направило ОСОБА_1 вимогу про усунення порушення кредитного зобов`язання за вих. №622/5, в зазначило про необхідність сплатити протягом 30 днів з дня отримання вказаної вимоги заборгованість за кредитним договором №0033943 від 19.06.2019 у сумі 18997,16 грн. (а.с.38-40)

Станом на 02.10.2023 заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором №0033943 від 19.06.2019 становить 23731,32 грн., що складається з заборгованості за тілом кредиту 13763,14 грн., заборгованості за процентами 1154,78 грн., заборгованості за комісією 2769,24 грн, заборгованість за штрафними санкціями (пеня) 1310 грн., 3% річних за користування грошовими коштами за період з 05.03.2020 ро 23.02.2022 року - 1124,49 грн.; інфляційні втрати за період з 05.03.2020 по 23.02.2022 - 3609,67 грн. (а.с.33-37 на звороті) Факт наявності заборгованості по тілу кредиту у сумі 13763,14 грн. та заборгованості по процентам у сумі 1154,78 грн. визнається відповідачем.

Приписами п.1 ч.2 ст.11 ЦК України передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно зі статтею 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Статтею 514 ЦК України встановлено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 516 ЦК України, заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.

У частині другій статті 517 ЦК України передбачено, що боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні.

Отже, за змістом наведених положень закону, боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору і таке виконання є належним.

Відповідно до статті 509 ЦК України між сторонами виникло зобов`язання - правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші, тощо) або утриматись від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Як вбачається з частини першої статті 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до частини першої статті 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Згідно з частиною першою статті 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно з статей 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно із ч.1ст.633 ЦК України, публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом ст.634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець.

Відповідно до частини 1статті 1056-1 ЦК України, процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором.

За змістом частини 1 та 2 статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно з частиною 1статті 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно з приписом ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до приписів ч.1ст. 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Нормою ст. 599 ЦК України передбачено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Проте відповідач умови договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб №0033943 від 19.06.2019 своєчасно і в повному обсязі не виконував, кредит не сплачував. Таким чином відповідачем були порушені вимоги ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України та умови Договору і станом на 02.10.2023 року виникла заборгованість по тілу кредиту у сумі 13763,14 грн. та заборгованість по процентам у сумі 1154,78 грн., що визнається відповідачем.

На підставі викладеного, враховуючи визнання відповідачем позовних вимог в цій частині, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині стягнення заборгованості по тілу кредиту та заборгованості по процентам є обґрунтованими та підлягає задоволенню.

Щодо вимоги про стягнення з ОСОБА_1 3% річних за користування грошовими коштами за період з 05.03.2020 ро 23.02.2022 року у сумі 1124,49 грн. та інфляційних втрат за період з 05.03.2020 по 23.02.2022 у сумі 3609,67 грн., суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлено договором або законом.

Велика Палата Верховного Суду вже звертала увагу, що нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Подібні висновки сформульовані, зокрема, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справах № 703/2718/16-ц та № 646/14523/15-ц, від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц, № 464/3790/16-ц та від 23 жовтня 2019 року у справі № 723/304/16-ц.

Ураховуючи наведене, передбачені пунктом 15 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України підстави звільнення позичальника від обов`язків сплатити на користь кредитодавця (позикодавця) неустойку, штраф, пеню за таке прострочення, у разі прострочення у період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби COVID-19, не стосуються сум, які підлягають нарахуванню на підставі статті 625 ЦК України.

Даний правовий висновок викладено у постанові Верховного суду від 29 листопада 2023 року у справі №589/4601/21.

Таким чином, твердження відповідача про те, що нарахування 3% річних та інфляційних втрат є видом відповідальності, а тому вказані суми не підлягають стягненню у період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби COVID-19, суд до уваги не бере, як необгрунтовані та такі, що не відповідають чинному законодавству.

Також суд звертає увагу, що звільнення позичальника від відповідальності, визначеної статтею 625 ЦК України, передбачене положенням пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України та стосується лише періоду дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення.

Відповідно до Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» №64/2022 від 24.02.2022 р. в Україні введено воєнний стан із 24.02.2022 р. о 05-30 год.

Водночас, у даній справі 3% річних та інфляційні втрати нараховані на підставі статті 625 ЦК України за період з 05.03.2020 по 23.02.2022, тобто до запровадження в Україні воєнного стану, через що відсутні підстави для звільнення відповідача від сплати 3% річних та інфляційних втрат.

Таким чином, суд вбачає підстави для стягнення з ОСОБА_1 на користь позивача 3% річних та інфляційних втрат.

При цьому, суд дійшов висновку про наявність підстав для застосування строків позовної давності до вказаних вимог, з огляду на наступне.

Велика Палата Верховного Суду погодилась з висновками Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, викладеними у постановах від 10 та 27 квітня 2018 року у справах № 910/16945/14 та № 908/1394/17, від 16 листопада 2018 року у справі № 918/117/18, від 30 січня 2019 року у справах № 905/2324/17 та № 922/175/18, від 13 лютого 2019 року у справі № 924/312/18, про те, що невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову.

Позивач нараховував заборгованість за 3% річних та інфляційних втратах за період з 05.03.2020 по 23.02.2022. (а.с.33-37 на звороті).

Однак враховуючи наявність усталеної практики Верховного Суду у даній категорії справ, заявлення відповідачем клопотання про застосування позовної давності, суд вважає за доцільне задовольнити вказане клопотання, та стягнути з відповідача на користь позивача 3% річних та інфляційні втрати за період з 16.10.2020 по 23.02.2022.

Судом було перераховано 3% річних, виходячи з суми заборгованості за тілом кредиту у розмірі 13763,14 грн. та за процентами у розмірі 1154,78 грн., на загальну суму 14917,92 грн. за період з 16.10.2020 по 23.02.2022, які розраховані за формулою: [Відсотки] = [Сума боргу] * [Процентна ставка] * [Кількість днів]/ днів у році / 100%:

З 16.10.2020 по 31.12.2020 (кількість днів у періоді 77): 14917,92*3%*77:366:100= 94,15 грн.

З 01.01.2021 по 31.12.2021 (кількість днів у періоді 365): 14917,92*3%*365:365:100= 477,54 грн..

З 01.01.2022 по 23.02.2022 (кількість днів у періоді 54): 14917,92*3%*54:365:100= 66,21 грн..

Таким чином, 3% річних за період з 16.10.2020 по 23.02.2023 становить 637,90 грн.

Судом також було перераховано інфляційні втрати, виходячи з суми заборгованості за тілом кредиту у розмірі 13763,14 грн. та за процентами у розмірі 1154,78 грн., на загальну суму 14917,92 грн.

Сукупний індекс інфляції = 101,00% ? 101,30% ? 100,90% ? 101,30% ? 101,00% ? 101,70% ? 100,70% ? 101,30% ? 100,20% ? 100,10% ? 99,80% ? 101,20% ? 100,90% ? 100,80% ? 100,60% ? 101,30% ? 101,60% = 116,890% (за період з жовтня 2020 по лютий 2022).

Таким чином, інфляційні нарахування становлять 2 519,68 грн.

Таким чином, позовні вимоги про стягнення з ОСОБА_1 на користь позивача 3% річних та втрат від інфляції підлягають частковому задоволенню.

Статтею 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ст. 549 ЦК України та умов Договору, у разі невиконання, чи несвоєчасного виконання зобов`язань в частині повернення кредиту та/або сплати процентів, комісій згідно з умовами Договору, Позичальник зобов`язаний сплатити Позивачу неустойку (штраф, пеню). Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Відповідно до ст. 550 ЦК України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання.

Позивач, обгрунтовуючи наявність підстав для нарахування пені за невиконання ОСОБА_1 зобов`язань за кредитним договором, посилається на п.7.3.11 публічної пропозиції АТ «РВС Банк» на укладення договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, відповідно до якої у разі порушення терміну погашення заборгованості за споживчим кредитом, в тому числі щомісячного платежу, в тому числі його частини, встановленго графіком платежів, така заборгованість, у тому числі, щомісячний платіж (або його частина) вважаються простроченими, починаючи з наступного дня за днем, встановленого терміну погащення заборгованості згідно з графіком платежів і до дня погашення простроченої заборгованості. З дня виникнення простроченої заборгованості за споживчим кредитом, втому числі щомісячного платежу, встановленого графіком платежів, банк має право нараховувати штрафні санкції за порушення строків погашеннязаборгованості за споживчим кредитом, у тому числі, щомісячних платежів у розмірі 10,00 грн. за кожен день прострочення платежу. Сплата штрафу та/або пені не звільняє клієнта від виконання зобов`язань за порушенняяких передбачені штраф/пеня, і так само не звільняєйого від обов`язку відшкоджувати банку збитки, завдані невиконанням або неналежним виконанням свїх зобов`язань за договором, у тому числі, будь-які втрати, що були понесені банком у зв`язку зі стягненням заборгованості з позичальника за договором.

Суд не може погодитись з таким твердженням, з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, вони не містять доказів того, що саме з цією публічною пропозиціює АТ «РВС Банк» на укладення договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб ознайомився відповідач та погодився з ними, підписуючи заяву-договір від 19.06.2019, а також те, що вказана публічна пропозиція на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема щодо відповідальності за прострочення виконання зобов`язань, оскільки не містить підпису ОСОБА_1 . Крім цього, матеріали справи не містять будь-яких доказів про ознайомлення ОСОБА_1 з даною публічною пропозицією. Саме на ці обставини у заяві про визнання позову звернув увагу відповідач.

Відповідно до правового висновку, викладеному у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, Велика Палата Верховного Суду вважає, що Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/, які містяться в матеріалах даної справи не визнаються відповідачкою та не містять її підпису, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами шляхом підписання заяви-анкети. Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.

За таких обставин, відсутність у заяві-договорі домовленості сторін щодо відповідальності за прострочене зобов`язання, надана позивачем публічна пропозиція АТ «РВС Банк» на укладення договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб не містять підпису відповідача, тому її не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами шляхом підписання заяви-договору №0033943 від 19.06.2019. Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді відповідальність у вигляді неустойки (пені) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.

Таким чином, суд не вбачає підстав для стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за штрафною санкцією (пені) у розмірі 1310 грн.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування», загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту.

Згідно з частиною другою статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.

Отже, Закон України «Про споживче кредитування» передбачає право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту.

На виконання вимог пункту 4 частини першої статті 1 та частини другої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» Правління Національного банку України постановою від 08 червня 2017 року № 49 затвердило Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (далі - Правила про споживчий кредит). Цією ж постановою визнано такою, що втратила чинність постанову Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168 «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту».

Відповідно до пункту 5 Правил про споживчий кредит банк надає споживачу детальний розпис складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі про споживчий кредит, - щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та супутніх послуг банку та кредитного посередника (за наявності) за кожним платіжним періодом, за формою, наведеною в додатку 2 до цих Правил.

Банк має право обчислювати загальні витрати за споживчим кредитом, базуючись на припущенні, що платежі за послуги банку залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії договору про споживчий кредит, якщо договір про споживчий кредит містить умови, що дозволяють зміну процентної ставки та/або інших платежів за послуги банку, включених до загальних витрат за споживчим кредитом, і така зміна не може бути визначена на момент обчислення загальної вартості кредиту та реальної річної процентної ставки (пункт 8 Правил про споживчий кредит).

Згідно з додатком 1 до Правил про споживчий кредит загальні витрати за споживчим кредитом, тобто витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги банку (у тому числі за ведення рахунків) та кредитного посередника (за наявності), сплачуються споживачем і пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту.

Правила про споживчий кредит розроблені й затверджені на виконання вимог Закону України «Про споживче кредитування» та підтверджують правомірність дій банку щодо встановлення у договорі споживчого кредиту комісії за обслуговування кредитної заборгованості.

Згідно з частиною п`ятою статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.

У постанові Верховного Суду від 31 серпня 2022 року у справі № 202/5330/19 зазначено, що «у кредитному договорі не зазначено перелік додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування). При цьому до таких послуг не може бути віднесено щомісячне надання інформації про стан кредиту, яку споживач має право отримувати безоплатно згідно з частинами першою та другою статті 11 Закону України «Про споживче кредитування». Банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладенні оспорюваного кредитного договору. За таких обставин положення кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати комісію за супроводження кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».

Ураховуючи, що банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладенні кредитного договору, то положення кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісяця сплачувати комісію за супроводження кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».

Схожі правові висновки викладені у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 вересня 2022 року у справі № 755/11636/21 (провадження № 61-7098св22), від 08 лютого 2023 року у справі № 168/349/20 (провадження № 61-2223св21), та постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 листопада 2022 року у справі № 755/9486/21 (провадження № 61-5581св22).

Наведені висновки підтримані у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06 листопада 2023 року у справі № 204/224/21 (провадження № 61-4202сво22), а саме зазначено, що якщо в кредитному договорі банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування), то положення кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».

З урахуванням викладеного, за встановлених обставин справи, суд дійшов висновку, що в задоволенні вимоги про стягнення комісії за розрахунково-касове обслуговування слід відмовити.

При цьому, суд звертає увагу, що комісія за надання кредиту та її розмір були узгоджені сторонами кредитного договору. З огляду на викладене, суд вбачає наявність підстав для стягнення з ОСОБА_1 комісії за надання кредиту у сумі 384,62 грн.

Відповідач ОСОБА_1 заявив клопотання про застосування строків позовної давності щодо позовних вимог про стягнення з нього заборгованості за штрафною санкцією (пенею), комісією, 3% річних та інфляційних втрат. Суд акцентує увагу на тому, що відповідач просив застосувати строк позовної давності лише до вказаних вимог.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Позовна давність обчислюється за загальними правилами обчислення цивільно-правових строків. Позовна давність установлюється в законі з метою упорядкування цивільного обороту за допомогою стимулювання суб`єктів, права чи законні інтереси яких порушені, до реалізації права на їх позовний захист протягом установленого строку.

Позовна давність відноситься до строків захисту цивільних прав; при цьому поняття «позовна» має на увазі форму захисту - шляхом пред`явлення позову, необхідною умовою реалізації якої є виникнення права на позов. Набуття права на захист, для здійснення якого встановлена позовна давність, завжди пов`язане з порушенням суб`єктивного матеріального цивільного права.

Метою встановлення у законі позовної давності є забезпечення захисту порушеного суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу в межах певного періоду часу.

Відповідно до статті 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно з частиною першою статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За частиною четвертою статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові.

В постанові Верховного Суду від 13 листопада 2019 року у справі № 148/1923/16-ц вказано, що пред`явивши вимогу про дострокове повернення кредиту та сплату відсотків за користування ним, кредитор відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України змінив строк виконання основного зобов`язання, у зв`язку з чим він був зобов`язаний подати позов до боржника протягом трьох років від дати, коли дізнався про порушення його права.

Суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовної вимоги. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє у задоволенні позову через його необґрунтованість. Лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла, і про це зробила заяву інша сторона спору, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності за відсутності поважних причин її пропуску, наведених позивачем (постанови Великої Палати Верховного Суду від 22 травня 2018 року у справі № 369/6892/15-ц, від 31 жовтня 2018 року у справі № 367/6105/16-ц, від 07 листопада 2018 року у справі № 575/476/16-ц тощо).

Пропуск позивачем строку, передбаченого статтею 257 ЦК України, є самостійною підставою для відмови у позові.

Судом було встановлено, що 02.04.2020 ТОВ «ФК «Паріс» направило ОСОБА_1 вимогу про усунення порушення кредитного зобов`язання, в зазначило про необхідність сплатити протягом 30 днів з дня отримання вказаної вимоги заборгованість за кредитним договором №0033943 від 19.06.2019 в повному обсязі.

Отже, ТОВ «ФК «Паріс» змінив строк виконання зобов`язання, у зв`язку з чим він був зобов`язаний подати позов до боржника протягом трьох років з після направлення ОСОБА_1 вказаної вимоги про усунення порушень.

Таким чином, встановлений законом строку позовної давності сплив 03.05.2023, а до суду з даним позовом позивач звернувся за допомогою засобів поштового зв`язку 16.10.2023 (а.с.45), тобто після спливу строку позовної давності.

За наведених обставин позовна вимога про стягнення з відповідача заборгованості за комісією за надання кредиту задоволенню не підлягає, у зв`язку з пропущенням строків позовної давності.

З огляду на викладене вище, ТОВ «ФК «Паріс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором підлягає частковому задоволенню в частині стягнення заборгованості в сумі 18075,50 грн., що складається з заборгованості за тілом кредиту 13763,14 грн., заборгованості за процентами 1154,78 грн., 3% річних за користування грошовими коштами за період з 16.10.2020 ро 23.02.2022 року - 637,90 грн.; інфляційних втрат за період з 16.10.2020 по 23.02.2022 - 2 519,68 грн.

Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідач ОСОБА_1 зазначив, що він звільнений від сплати судового збору, оскільки є інвалідом ІІ групи, на підтвердження чого надав відповідну довідку.

Проте, суд не може погодитись з таким твердженням відповідача, з огляду на наступне.

Відповідно до п.9 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються особи з інвалідністю I та II груп.

Відповідно до довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією Серії 12 ААГ №022616 від 13.09.2022, ОСОБА_1 встановлено ІІ групу інвалідності, інвалідність з дитинства. При цьому, з вказаної довідки вбачається, що інвалідність встановлено до 01.10.2023, дата чергового переогляду вересень 2023. (а.с.62 на звороті).

Довідку за результатами переогляду відповідачем надано не було.

Таким чином, в матеріалах справи відсутні докази того, що станом на день розгляду справи ОСОБА_1 встановлено ІІ групу інвалідності, через шо в суду відсутні підстави для звільнення ОСОБА_1 від сплати судового збору відповідно до п.9 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір».

Таким чином, враховуючи, що позов було задоволено частково, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 2044,40 грн.

На підставі викладеного, згідно ст. ст. 11, 207, 257, 261, 267, 509, 512, 514, 516, 517, 550, 598, 599, 611, 612, 625, 626, 627, 628, 633, 634, 638, 1049, 1050, 1050-1 ЦК України, керуючись ст. ст. 13, 49, 76-81, 141, 247, 263-265, 268, 273, 354 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Паріс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Паріс» заборгованість за кредитним договором №0033943 від 19.06.2019, у розмірі 18075,50 грн., що складається з заборгованості за тілом кредиту 13763,14 грн., заборгованості за процентами 1154,78 грн., 3% річних за користування грошовими коштами за період з 16.10.2020 ро 23.02.2022 року - 637,90 грн. та інфляційних втрат за період з 16.10.2020 по 23.02.2022 - 2 519,68 грн..

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Паріс» судовий збір у розмірі 2044,40 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 30 днів з дня його проголошення безпосередньо до Вінницького апеляційного суду. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Учасники справи:

позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Паріс», , місцезнаходження: м. Київ, вул. В.Васильківська, 77А;

відповідач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Суддя