Провадження 2/193/42/24
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

09 січня 2024 року Софіївський районний суд Дніпропетровської області

у складі: головуючого судді Томинця О.В.,

за участю секретаря судового засідання Хомич Н.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в сел. Софіївка Криворізького району Дніпропетровської області у порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про виключення з актового запису відомостей про батьківство,

В С Т А Н О В И В:

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача.

11.05.2023 позивачка ОСОБА_1 звернулася до Софіївського районного суду з цивільним позовом до відповідача ОСОБА_2 згідно з яким просила ухвалити судове рішення про стягнення з відповідача аліментів на утримання малолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частки всіх видів заробітку (доходу) відповідача, щомісячно.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що у шлюбі з відповідачем ОСОБА_2 у них народилася названа вище дочка.

Проте, через несумісність характерів, подружнє життя між ними не склалося. Фактично шлюбні відносини між ними були припинені з січня 2023 року, після чого вони стали проживати відокремлено. Дитина залишилася проживати разом з позивачкою та знаходиться винятково на її утриманні. Через те, що ОСОБА_1 не працює в утримані дитини їй допомагають батьки позивачки.

Посилаючись на те, що домовленостей щодо розміру аліментів між ними не досягнуто, відповідач є працездатною особою, неофіційно працює і має відповідний дохід, але добровільно матеріальну допомогу на утримання дочки не надає, це і змусило її звернутися до суду з цим позовом.

Відповідач ОСОБА_2 направив до суду зустрічний позов, у якому, посилаючись на те, що він не є біологічним батьком дівчинки ОСОБА_3 , 2020 р.н., просив виключити відомості про нього, як про батька цієї дитини. Крім того, надав документи, згідно яких він також має дочку від попереднього шлюбу ОСОБА_4 , 2011 року народження.

Заяви (клопотання) сторін та процесуальні дії суду у справі.

12.05.2023 за ухвалою судді відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження.

30.05.2023 за ухвалою суду прийнято згаданий вище зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про оспорювання батьківства до спільного розгляду з первісним позовом, об`єднавши їх в одне провадження.

Крім того, за цією ухвалою суду, суд перейшов від спрощеного до загального позовного провадження розгляду цивільної справи.

15.06.2023 згідно ухвали суду за клопотанням позивача за зустрічним позовом призначено у справі судово-медичну (молекулярно-генетичну) експертизу.

04.09.2023 за ухвалою суду, на підставі клопотання позивача за зустрічним позовом, поновлено провадження у справі з метою проведення окремих процесуальних дій для забезпечення виконання призначеної у справі експертизи.

07.09.2023 за ухвалою суду на підставі клопотання позивача за зустрічним позовом доручено експертам КЗ ОЗ «Харківського обласного бюро судових експертиз» відібрати біологічні зразки у ОСОБА_2 , які у подальшому направити до КЗ «Дніпропетровського бюро судово-медичної експертизи» ДОР для проведення судово-медичної (молекулярно-генетичної) експертизи.

28.11.2023 за ухвалою суду, у зв`язку з надходженням висновків експертизи, провадження у справі було поновлено.

18.12.2023 за ухвалою суду закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

Позивач (відповідач за зустрічним позовом) ОСОБА_1 у судове засідання не з`явилась, надала заяву про розгляд справи без її участі, свій позов підтримала та просила його задовольнити у повному обсязі. Натомість просила відмовити у задоволені зустрічного позову у зв`язку з його безпідставністю.

Відповідач (позивач за зустрічним позовом) ОСОБА_2 у судове засідання не з`явився, хоча про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Про причину своєї неявки суд не повідомив, заяв про відкладення розгляду справи не надіслав.

Оскільки в судове засідання сторони не з`явились, суд відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, проводить слухання справи без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписуючого технічного засобу.

Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Суд, вивчивши доводи первісної та зустрічної позовних заяв, дослідивши додані до них письмові документи, дійшов таких висновків.

З матеріалів справи вбачається, що 28.02.2020 між сторонами укладено шлюб, який зареєстрований виконкомом Вільшанської селищної ради Дергачівського району Харківської області (а.с. 3).

У цьому шлюбі у сторін ІНФОРМАЦІЯ_2 народилася донька, ОСОБА_3 . Відповідач ОСОБА_2 значиться батьком цієї дитини, що підтверджено свідоцтвом про народження, серії НОМЕР_1 від 03.08.2020, виданим виконкомом згаданої вище селищної ради (а.с. 4).

Згідно довідки № 697, виданої 02.05.2023 виконкомом Софіївської селищної ради Криворізького району Дніпропетровської області, позивачка ОСОБА_1 проживає по АДРЕСА_1 , де разом із нею проживає також її малолітня дочка ОСОБА_3 , 2020 року народження (а.с. 10).

Мотиви, з яких виходить суд та застосовані норми права.

Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості.

Відповідно до п. 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини ООН від 20.11.1989р. (далі - Конвенція), яку було ратифіковано Постановою Верховної Ради України №789-XII від 27.02.1991р. та яка набула чинності для України 27.09.1991р., в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Згідно положень ч. 2 ст. 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття.

Такі ж самі приписи містяться і у ст. 180 СК України.

Доводи відповідача ОСОБА_2 з приводу того, що він не є батьком дівчинки ОСОБА_3 , а тому не повинен сплачувати аліменти на її утримання, не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду справи.

Так, згідно висновків судової молекулярно-генетичної експертизи за № 1342-МГ проведеної 26.10.2023 КЗ «Дніпропетровське бюро судово-медичної експертизи» ДОР, що була ініційована саме за клопотанням відповідача, останній може бути біологічним батьком дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , народженою позивачкою ОСОБА_1 . Вірогідність батьківства ОСОБА_2 відносно названої дівчинки складає 99,99999% (а.с.).

Отже, відповідач є батьком малолітньої дівчинки ОСОБА_3 , а тому, згідно приписів ч. 2 ст. 51 Конституції України та ст. 180 СК України, повинен утримувати свою дочку до її повноліття.

За ч. 1, 2 ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі.

08.07.2017 набрав чинності Закон України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту прав дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів від 17.05.2017 року № 2037 - VII, відповідно до якого внесено зміни до ст. 182 СК України, а саме: при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів;4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідно до п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК. При цьому необхідно мати на увазі, що зміна законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину не є підставою для перегляду постановлених раніше судових рішень про їх стягнення. Що ж до максимального розміру аліментів, які стягуються з боржника, то відповідно до ч. 3 ст. 70 Закону України від 21 квітня 1999 р. № 606-XIV «Про виконавче провадження» він не повинен перевищувати 50 відсотків заробітної плати цієї особи.

Згідно ч.1 ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Відповідно до п.п.3 п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову (ст. 191 СК України).

Судом встановлено, що згоди щодо сплати аліментів між сторонами не досягнуто. Будь-яких доказів того, що відповідач їх сплачує у будь-який спосіб на утримання дитини ОСОБА_3 суду ним надано не було.

Визначаючи розмір аліментів на утримання дитини, суд виходить з того, що відповідач є працездатною особою, має задовільний стан здоров`я. Зокрема під час розгляду справи судом установлено, що відповідач лікувався у нейрохірургічному відділенні № 1 Обласної клінічної лікарні Харківської обласної ради. Проте на час постановлення рішення, тобто майже через півроку після лікування ОСОБА_2 у цій лікарні, останній будь-яких даних щодо стану свого здоров`я більше не надавав. Крім того судом установлено, що у відповідача є неповнолітня дитина 2011 року народження, від попереднього шлюбу, проте доказів, що останній здійснює її утримання суду надано не було.

За наведених обставин, суд знаходить відповідача спроможним сплачувати аліменти на утримання дитини в розмірі частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з дня пред`явлення позову до суду і до досягнення дитиною повноліття.

Днем звернення позивача до суду є 11.05.2023, оскільки саме цим днем датована позовна заява та подана до суду.

Крім того, варто зауважити, що запропонований позивачкою спосіб стягнення аліментів, виходячи з частки заробітку відповідача у розмірі однієї чверті на одну дитину, який задовольняє суд, не перевищує розмірів для стягнення аліментів у такий спосіб, передбачених ч. 5 ст. 183 СК України, більше того є мінімальним.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення первісного позову ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини у повному обсязі, тоді як у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 про оспорювання батьківства, належить відмовити за його безпідставністю.

Розподіл між сторонами судових витрат.

Оскільки позивачка, відповідно до ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору, то такий збір, що складає у розмірі 1073 грн. 60 коп., відповідно до вимог ч. 6 ст. 141 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача у дохід держави. Водночас, згідно вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України, у зв`язку з відмовою у задоволенні зустрічних позовних вимог відповідача у повному обсязі, всі судові витрати, які він поніс на оплату судового збору та виконання експертизи у справі, слід віднести на його рахунок.

Керуючись п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляд справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15.05.2006 року, ст. 180-183 Сімейного кодексу України, ст. 10, 12, 81, 141, 263, 264, 265, 268, 273, 354, 430 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Первісний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, - задовольнити повністю.

Зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про виключення з актового запису відомостей про батьківство, - залишити без задоволення.

Стягувати з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітньої дитини, дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі частини всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 11.05.2023 і до досягнення дитиною повноліття.

Рішення згідно п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України підлягає обов`язковому негайному виконанню в межах суми платежу за один місяць.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 1073 (одна тисяча сімдесят три) грн. 60 коп.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення (складання).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на його оскарження, а в разі оскарження після розгляду справи апеляційним судом, якщо воно не буде скасоване.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Відомості про сторін у справі:

Позивачка: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_2 , зареєстроване місце постійного проживання: АДРЕСА_2 ;

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ідентифікаційний номер: НОМЕР_3 , зареєстроване місце постійного проживання: АДРЕСА_3 .

Повний текст рішення суду складено 09.01.2024.

Суддя О.В. Томинець